ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 419, 2017-01-24 09:30

איתן כבל: בוקר טוב לכולם, היום יום שלישי פעמיים כי טוב, אני מקווה שגם הדיון הזה יהיה בטוב.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, היועצת, רשמת, אימפריית הדוברים, חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

איתן כבל: האם כבר לקבוע מועד חדש לדיון?

איתן כבל: כי ממילא אני מבין שכל דיון משתנה, זאת אומרת, זה לא משנה מה אנחנו מסכמים פה.

איתן כבל: חשבתי שבדיון הקודם שכיליתי את זמני – בהלכה היהודית יש בל תשחית, ועשיתם לי בל תשחית רציני בכל הנוגע לזמני, לזמן שלנו כוועדה.

איתן כבל: חשבתי שאנחנו מסיימים את הדיון, וביקשתי מכם להגיע רק לביצוע התאמות, והסתבר לי שזה סוג חדש של התאמות, קיבלתי נושא חדש.

יעקב פרי: זה הבדל בין שתי הצעות החוק?

יצחק וקנין: לא, הצמדנו כבר את ההצעות.

איתן כבל: ב-28 ביוני היה דיון, כפי שכותבת לי מנהלת הוועדה, התקיימה ישיבת ועדה בהצעות החוק, הן מוזגו.

איתן כבל: אושרו סעיפים 1, ו-2, וחבר הכנסת סמוטריץ ביקש בקשה לדיון מחודש בעניין טכני.

איתן כבל: היה דיון אפילו טוב, היה דיון מעמיק, שמתי לב שהעמדות גם כן התקרבו, והעובדה ששני הצדדים לא היו מרוצים באותה מידה גם כן מצא חן בעיני, שזה חלק מהתהליך.

יצחק וקנין: איתן, אני יכול להסביר משהו?

איתן כבל: רק מילה, אני רוצה שפרי יקשיב.

איתן כבל: מאז ועד היום, כנראה לוח הזמנים, היה זמן לאנשים לחשוב יותר מדי, ואני מקבל מהמדינה הצעת חוק אחרת לגמרי שאיננה דומה כלל.

בצלאל סמוטריץ': שגם לא דומה לפגישה שלנו אתם ביחד בחדר כשסיכמנו את הכול.

איתן כבל: תכף אאפשר.

איתן כבל: אני לא אומר שאני מסכים לכך, אני פשוט אומר שזה לא דומה למה שסוכם, זה הכול.

איתן כבל: אני לא יודע מה דיברתם, מה לא דיברתם, זה לא היה הכיוון אותו ביקשתי.

איתן כבל: לא ביקשתי, זה לא היה רוח הדברים.

יעקב פרי: איתן, זה הסעיפים שנוגעים למינהל מקרקעי ישראל?

איתן כבל: בין היתר, לא רק.

איתן כבל: בוא נעשה כך, וקנין, קצר.

יצחק וקנין: קצר ולעניין.

איתן כבל: סמוטריץ, אם תרצה, פרי, אם תרצה, והלאה.

יצחק וקנין: אנחנו באים לפה ממש עם ידיים נקיות.

יצחק וקנין: אחרי אותה ישיבה שהזכרת, ישבנו עם נציגי המינהל, הם יושבים פה, עם נציגי משרד המשפטים ביחד עם אביגדור יצחקי בחדר של בצלאל סמוטריץ, וסיכמנו סיכומים ברורים, עברנו את הסעיפים שהיו בעייתיים, סיכמנו אותם.

יצחק וקנין: הדבר הזה לדעתי היה צריך לבוא מזמן, יכול להיות שהיה עניין של ניסוח או דברים כאלו ואחרים, והרי זה לא איזה חוק של 200 עמודים, עמוד וחצי בקושי.

איתן כבל: זה לא חוק התעופה.

<לאה ורון: הטייס.

יצחק וקנין: ולא רק זה, אלא שאת חלק מהדברים כבר הקראנו פה וסיכמנו, ויש הסכמה שלהם ושלנו ביחד.

יצחק וקנין: ולצערי הרב, כשאתה מקבל את ההצעה כתובה אתה מקבל אותה שונה לגמרי מהסיכומים.

יצחק וקנין: הם טוענים שאלו הסיכומים, ואני אומר לך שאלו לא הסיכומים.

איתן כבל: אתה מבין למה אסור להשאיר דברים לפרשנות?

איתן כבל: כל הזמן אנחנו פה מתעקשים, כי כל אחד נוסע עם הפרשנות שלו.

יצחק וקנין: אני חושב שאפשר להקריא את הדברים ולהבהיר את ההבהרות לגבי הסעיפים, הם לא דברים שתלושים מהמציאות.

יצחק וקנין: אנחנו במצב שמה שהם מציעים היום בהצעת החוק יותר גרוע אפילו ממה שאנחנו הבאנו, ככה אני יכול להגדיר את זה.

יצחק וקנין: המצב פה אפילו יותר גרוע.

איתן כבל: אומר לי עורך-דין משה ליפקה, עדיף שהחוק יישאר כפי שהוא.

יצחק וקנין: נכון.

איתן כבל: יכול להיות שזה מה שהמדינה רוצה, אז תימשכו, תגידו שאתם מתנגדים לחוק.

איתן כבל: יש לנו לוח זמנים כל כך צפוף, באמת, אני לא אומר את זה בציניות, שהמדינה תקום, תגיד: אנחנו מתנגדים לחוק, כל העניין היה סיבוב שעשינו פה על ח"כים, אנחנו כבר לא צריכים את האצבע של סמוטריץ, יש לנו רוב.

איתן כבל: אבל פה כשאנחנו מתנהלים התנהלות מקצועית אני מוצא את עצמי במצב מאוד מביך.

יצחק וקנין: אני אוסיף עוד מילה אחת.

יצחק וקנין: מי שזוכר בפתיחה של הישיבה הקודמת אמרתי שלא צריך את החוק שלנו לו היו מיישמים את החוק כפי שצריך.

יצחק וקנין: הרי החוק הזה כבר חוקק על-ידי ישראל חסון, ואני ביחד אתו חתומים על החוק הקודם.

יצחק וקנין: וכשהבאנו אותו לפה, לצערי הרב, לו היו מיישמים אותו בלשון הרצון של המחוקק לא היינו מגיעים לחקיקה הזאת.

יצחק וקנין: לא צריך אותה, אני לא צריך חוק, אמרתי את זה לחבר'ה ממשרד המשפטים וגם למינהל.

יצחק וקנין: לא צריך אותו.

יצחק וקנין: אבל כשמערימים בעיות וקשיים והדברים לא מגיעים לפתרון, והאנשים האלו נזרקים ממקום למקום, וזה לא מביא לשום פתרון, לא נותרה ברירה בידינו, אלא לתקן את אותה חקיקה קודמת על מנת להביא את הפתרון הזה לסוף שלו.

יצחק וקנין: ולצערי הרב, אנחנו מסתובבים סביב עצמנו.

יצחק וקנין: אני רואה שלא רק שלא הולכים קדימה, אפילו חוזרים אחורה.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה לבזבז זמן על הקדמות, אני רוצה שנתקדם.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה לומר שלא זו בלבד שהמערכת לא, איך נקרא לזה, עשתה צעדים בונה אמון – הרי מצופה היה שבחצי שנה שעברה מאז הדיון הקודם לדיון עכשיו לפחות נראה שהמערכת מבינה את הרוח שלנו המחוקקים, מבינה שאנחנו רוצים ללכת לקראת החוות ואנחנו רוצים להסדיר אותם, ולא מוכנים לתת להם בפרשנות לסרס את החוק, אז לפחות מה שהם עושים היום הם קצת יראו רצון טוב – הם עושים את ההפך.

בצלאל סמוטריץ': הם היום מטילים עוד – עכשיו יש דרישה להפקדת ערבויות מטורפות.

בצלאל סמוטריץ': חוות שכבר עברו את שבעת מדוברי הגיהינום והחליטו שמאשרים אותם ב"דרך היין", עכשיו פתאום המינהל ממציאה, הרשות שמה המצאה חדשה, דורשים סכומים מטורפים של ערבויות לפינוי במקרה ו-.

בצלאל סמוטריץ': אז עכשיו עוד תירוץ למה – בקיצור, הם יטילו כל מכשול אפשרי מבחינתם על החוות.

בצלאל סמוטריץ': ופה אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לצערי, גם אחרי שנביא את החוק הזה, וגם אחרי שנכתוב פה את הכול, הם יעשו ככה עם האגודל, הם למדו בישיבה כמוך, הם יודעים לעשות ככה עם האגודל ויחפשו עוד, עכשיו זה יהיה ערבויות, מחר בבוקר זה יהיה, אני לא יודע אפילו איזה, הם יותר יצירתיים ממני ברעיונות.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש שנתקדם, בוא נקרא את החוק.

איתן כבל: אי-אשפר לומר עליך שאתה לא יצירתי.

בצלאל סמוטריץ': אבל הם יותר ממני.

איתן כבל: בדרכך.

בצלאל סמוטריץ': הם יותר ממני.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא נשאיר שום חריץ לשיקול דעת, כיוון שהם הוכיחו שהם מנצלים את שיקול הדעת הזה כדי לסכל את כוונת המחוקק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: פרי, אתה רוצה להתייחס?

יעקב פרי: בשלושה משפטים.

יעקב פרי: בדיון הקודם, זה שאמרת שהיה ב-28 ביוני, אישרנו את סעיף 1 פסקה (2), פשוט רשמתי לעצמי, ונאמר בסוף הדיון הקודם שישבו הצדדים ויגיעו להסכמה.

איתן כבל: ברוח זו.

בצלאל סמוטריץ': ישבו והגיעו.

יעקב פרי: הייתה גם הצבעה טרומית ואמרו שהממשלה תומכת בהצעת החוק כפוף להסכמת המשרדים המקצועיים.

יעקב פרי: ואני מבין שמה שקרה עכשיו זו איזו נסיגה או חזרה ברוב הסעיפים שאני רואה, אבל יכול להיות שהם לא כולם, נוגעים להסכמות או לאי הסכמות עם המינהל.

יעקב פרי: ומה שקורה לחוות הבודדים שמריצים אותם השכם והערב לפני 2010, אחרי 2010.

יעקב פרי: אני חושב שבעצם העובדה שישנן חוות בודדים והמדינה – הרי אף צד לא יצא באיזשהו מקום וכל תאוותו בידו.

איתן כבל: לא צריך.

יעקב פרי: לא צריך.

יעקב פרי: ואנחנו צריכים באיזשהו מקום למצוא את הפשרה ולגמור את הסוגיה הזאת.

יעקב פרי: אני לא חושב שהיא עד כדי כך מסובכת שאי-אפשר לגמור אותה.

יעקב פרי: צריך בסופו של דבר הכרעה.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע שנכריע פה, זה תפקידנו כמחוקקים.

יעקב פרי: כן, אני מציע שבאיזשהו מקום נקבל את ההכרעה, כי ההצעה בסך הכול מבורכת ובאה להסדיר סוגיה חשובה, ובסך הכול אפשר להכריע וצריך להכריע.

יעקב פרי: השאלה אם משרדי הממשלה הרלוונטיים יהיו באמת גמישים מספיק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים היום את יום הנגב בצלם של האירועים המאוד מאוד הקשים שהתרחשו בנגב לפני כמה ימים.

דב חנין: וגם כשאנחנו באים לדון בחוק הרשות לפיתוח הנגב, אני חייב לומר בפתיחת הדיון הזה כמי שמאוד מאוד רוצה בפיתוחו של הנגב, רוצה בקידומו של הנגב, בעתידו של הנגב לטובת כל התושבים והאנשים שחיים בנגב, כשבמרכז החדר הזה, אדוני היושב-ראש, נמצא פיל מאוד מאוד גדול, ואי-אפשר לדבר על שום דבר בחדר הזה בלי להתייחס לפיל שנמצא במרכז החדר.

בצלאל סמוטריץ': כל כך גדול שלא רואים אותו.

דב חנין: חבר הכנסת סמוטריץ תמיד יודע להתעלם מפילים שקיימים במרכזי חדרים, וגם להתעלם מפילים שנמצאים בשולי החדר.

דב חנין: הפיל שנמצא במרכז החדר, אדוני היושב-ראש, זה הציבור הערבי הבדואי שנמצא בנגב.

דב חנין: אני מסתכל בחוק הזה ואני מנתח אותו, ואני רואה בחוק הזה באמת הרבה מאוד יצירתיות ומנגנונים שנועדו לקדם מיזמים כאלה או אחרים שהמדינה חפצה ביקרם.

דב חנין: ואני שואל את עצמי מה קורה עם 200,000 תושבים ערבים בדואים בנגב שגם הם חיים שם, גם הם היו רוצים מיזמים חקלאיים תיירותיים משולבים או אפילו לא מיזמים חקלאיים תיירותיים משולבים, הם בסך הכול היו רוצים להמשיך ולגור בכפרים שהם קיימים בהם, ולהסדיר את הכפרים האלה ושיהיו בהם תשתיות, ויהיו בהם תוכניות מתאר מסודרות, ואפשר יהיה לבנות לפי החוק, דברים אלמנטריים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול בדיון הזה שלא להתייחס לסיפור האיום והנורא, שאני מכיר אותו היכרות מאוד מאוד קרובה, של אום אל-חיראן.

דב חנין: אום אל-חיראן זה כפר קטן של סדר גודל בין 300 ל-400 נפשות.

דב חנין: מי שלא היה כאן מהמשתתפים בדיון בכפר הזה, אני מציע לבקר שם.

דב חנין: הכפר הזה הוקם על-ידי תושביו שפונו על-ידי המדינה מהקרקעות המקוריות שלהם שנמצאות באזור שובל.

דב חנין: הם גורשו מאזור שובל בשנות החמישים ופונו לאזור של אום אל-חיראן.

דב חנין: באום אל-חיראן הם מקיימים כפר, והכפר הזה בשלב מסוים, אפילו בשנת 2010 כבר היה על סף הכרה, ורשויות התכנון במדינת ישראל רצו להכיר בכפר הזה.

דב חנין: אגב, אני אומר, אם היו מכירים בכפר הזה לא היה נגרם שום נזק, לא סביבתי, לא תכנוני, לא חברתי ולא כלכלי.

דב חנין: מסביב לכפר הזה במרחק של קילומטרים אין יישובים, ואין שום מניעה לקיים את היישוב הזה.

דב חנין: המדינה החליטה אחרת.

דב חנין: החליטה להקים במקום הזה יישוב קהילתי חדש בשם חירן, ובמסגרת הקמת היישוב הזה אמרו לתושבים של אום אל-חיראן: אתם צריכים להתפנות.

דב חנין: הסיפור הזה, אגב, הגיע לבתי-משפט, עבר ערכאות, אני רק רוצה שהדברים יהיו מדויקים ועל השולחן.

דב חנין: בית-המשפט העליון מעולם לא החליט שצריך לפנות את אום אל-חיראן.

דב חנין: בית-המשפט העליון קבע בפסק-דין של רוב, שניים נגד אחד, שתושבי אום אל-חיראן אינם פולשים במקום הזה, אלא הם ברי רשות.

דב חנין: וכברי רשות למדינה יש את הזכות להחליט גם לפנות אותם, כי היא זאת שנתנה את הרשות.

איתן כבל: דב, תתכנס.

דב חנין: אני מתכנס לסיום.

דב חנין: המדינה אמרה לא, אתם בדואים, ובדואים, כמו שהמדינה תמיד אומרת, הם אנשים שאינם מתאימים לחיי הכפר.

דב חנין: הבדואיים, מעצם טיבם, ההיסטוריה שלהם והמסורת שלהם הם אנשים אורבניים, ולכן מתאים להם לחיות בעיר.

דב חנין: וגם המדינה החליטה באיזה עיר הם צריכים לגור, בעיר חורה.

דב חנין: לא מיזמים חקלאיים, לא מיזמים תיירותיים, לא מיזמים משולבים, בדואים אנשי עיר, למה שלא יגורו בחורה?

דב חנין: רצו להעביר אותם לחורה.

דב חנין: אומר ראש עיריית חורה: אין לי מקום, יש לי תושבי מקום שצריכים את המגרשים האלה.

בצלאל סמוטריץ': בוא נדבר על החוק, נו.

דב חנין: אני מדבר על החוק.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מתכנס.

איתן כבל: רק אני מבקש, תקפוץ על תקופות.

דב חנין: בדיוק, אני קופץ על תקופות ואני מגיע לשורה התחתונה.

יצחק וקנין: תעצור ליד מלך המשיח.

דב חנין: אחרי שמסתבר שאין להם מקום בעיר חורה, התושבים בעזרת חברי כנסת מהרשימה המשותפת – ואני רוצה לציין כאן בבית הזה את תרומתם ואת התגייסותם, חבר הכנסת איימן עודה, חבר הכנסת טלב אבו עראר – הקדישו שעות רבות והגיעו למתווה מוסכם בין התושבים של אום אל-חיראן לבין המדינה, שעל-פיו התושבים היו מוכנים להתפנות מהמקום, לפנות את בתיהם, לעזוב אותם ולעבור למתחם זמני צמוד לעיר חורה.

דב חנין: ובעתיד, בעוד שלוש שנים לעבור למתחם קבע, גם הוא צמוד, אגב, לעיר חורה.

דב חנין: ואני תמה איך קרה שאחרי שכל ההתקדמות הזאת נעשתה מישהו קיבל החלטה בדם קר להיכנס למקום הזה בכוח ולפנות את האנשים האלה באמת עם עוצמה בלתי רגילה.

דב חנין: ואני שואל את עצמי למה היה צריך את כל המהלך הזה?

דב חנין: הרי האנשים כבר הסכימו להתפנות, הסכימו להתפנות ברצון, למה צריך היה לבצע מהלך כזה כוחני?

איתן כבל: דב, שלושה משפטים אחרונים.

דב חנין: משפטי סיום, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני אומר שלנגב יש עתיד אחד ויחיד, והעתיד הזה שכל האנשים שחיים שם, גם אלה שכבר נמצאים בנגב וגם אלה שרוצים לבוא ולהצטרף לנגב, כולם צריכים לחיות אחד בצד השני.

דב חנין: כל התפיסה שאומרת שאנחנו צריכים לנהל את הנגב כאזור מלחמה, שהמדינה צריכה להילחם נגד אזרחים שלה, האזרחים הערבים, לדחוק אותם, לסלק אותם, לגרש אותם, לנשל אותך, ליישב אותם מחדש במקומות שלא מקובלים עליהם, כל התפיסה הזו פועלת לא רק נגד האזרחים הערבים הבדואים בנגב, אלא נגד העתיד של הנגב.

דב חנין: תודה רבה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: נתתי לך, דב, מסיבה שהדיון שהיה אמור לעסוק בהרחבה בענייני הבדואים בנגב התבטל.

<לאה ורון: לבקשת אבו עראר.

איתן כבל: כן, לפי בקשת אבו עראר.

דב חנין: כי יש הלוויה.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: חאג', בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אני אמשיך גם את דבריו של חברי דב חנין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשמדברים על קרקע מדינה, והחוק הזה גם בא לדבר על קרקע מדינה בגדול, כי אתה צריך את המינהל וצריך את כל מה שמסביב שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לפי ההבנה שלי, תתקנו אותי אם אני טועה, מה זה אדמת מדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה האדמה של האזרחים שמנוהלת על-ידי הממשלה וזרועותיה, זה מה שנקרא אדמת מדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אדמת מדינה זה לא משהו דמיוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האדמה היא של האזרחים בניהול של המדינה וזרועותיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום אני גם יודע שהבדואים הם אזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כשמדברים על אדמת מדינה זו גם אדמה שלהם, אפילו אם היא לא רשומה בטאבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז את הדבר הזה צריך גם להפנים כל מי שבא אפילו לחוקק או לשבת מול השולחן הזה, מסביב לשולחן הזה או לשבת בממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאנחנו מתחילים מאום אל-חיראן, באום אל-חיראן היה רצח של מורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם מישהו ידבר לי על גרסאות, דרס, לא דרס, הוא דימם בין 20 דקות לחצי שעה בלי שהוא מקבל אפילו עזרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תטפל בו ותביא אותו למשפט, ואז יתבררו דברים, אבל זה רצח בדם קר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, לא ראיתי מדינה בעולם שאימא צריכה לחכות שישה ימים ולהגיע לעתירה לבית-המשפט הגבוה לצדק כדי לקבל אישור לקבור את הבן שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה רק במדינת ישראל בממשלה הזו הגזענית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה שבאה לאום אל-חיראן וזרועותיה שבאו לא באו בידיים נקיות למשא-ומתן, כי לא יכול להיות שמשא-ומתן מתפוצץ באום אל-חיראן בחצות, ובארבע לפנות בוקר כבר יש יותר מ-500 אנשי ביטחון ודחפורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי להכין פעולה כזו זה לא לוקח שעתיים, כי צריך לאסוף אותם ולהביא אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הם באו כדי לפוצץ וכדי להרוס וכדי להרוג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מעלה את הנקודה הזו, ואני היום בדרך עכשיו מדברים עם אישה מעפרה, אתה יודע מה היא אומרת על צווי ההריסה שהם מקבלים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה משחק מינהלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני מצטט אותה: משחק מינהלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשבאים לאדמה כבושה ומוציאים צו הריסה זה משחק מינהלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אם אנחנו מדברים על חוות בודדים, חוות הבודדים האלה הם גדולים בשטחם, כל חווה גדולה יותר מכפר אחד קיים שאומרים שהוא לא מוכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדרך הנכונה היא לבוא ולהפריד בין הדיון על הבעלות לבין הדיון על ההסדרה של אותם יישובים ומתן זכויות ומתן שירותים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אי-אפשר לבוא לאנשים שהם באותה מידה – אם נדבר על הערבים שבנו ללא היתר, ברוב החוות של הבודדים האלה הם באותו מצב, הם בנויים ללא חוק ובאים עכשיו להסדיר אותם – וצריך לכרוך אותם ביחד, אחרת אנחנו נתנגד לחוק הזה מהטעם הזה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה, יקירי.

איתן כבל: שוב נתתי לכם להרחיב.

איתן כבל: אנחנו נכנסים חזרה לתוך ההתנהלות של החוק.

איתן כבל: לפני שאנחנו חוזרים אל תוך ההקראה אני רוצה לשמוע את הדברים, לומר את הכיוון שלי בחוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': המשולב.

איתן כבל: עזוב עכשיו, שנייה.

<לאה ורון: יש את שניהם.

איתן כבל: תראו, החוק הזה יעבור, אלא אם כן הממשלה תודיע לי שהיא מתנגדת לחוק ועומדת על רגליה האחוריות והיא רוצה למשוך, תבוא בדברים עם המחוקקים ותמשוך אותו.

איתן כבל: הם חלק מהקואליציה, הממשלה עובדת אצל הקואליציה.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה לא תשים.

איתן כבל: עזוב, אני אומר את הדברים, בצלאל, אני יודע שזה לא יקרה, שהדברים ייאמרו בצורה הברורה.

איתן כבל: אני מכיר את הנושא הזה, תאמינו לי, יותר מכל אחד אחר, איך אומרים עוד שנים לאחור בסוף שנות השמונים, והייתה לי הזכות באמת להגדיר פעם ראשונה, ליפקה, גם עם הסגן שהיה לך.

<משה ליפקה: אלי בבאי.

איתן כבל: גם עם אלי בבאי הובלתי את ההסדרה של מה שנקרא התיישבות בודדים.

איתן כבל: מבלי להיכנס למור"ק, אם אנחנו עושים קפיצת מדרגה, כמו כל דבר, לצערנו, חולף הזמן, אתה נדרש להסדרה מחדש כי הממשלה מתרשלת בעבודתה, לא עושה את העבודה שלה בזמן, אחר כך היא יורה, אחר כך בוכה.

איתן כבל: אז אני לא רוצה להרחיב בעניין הזה.

איתן כבל: אמרתי שמבחינתי צריך למצוא את נקודת האיזון.

איתן כבל: המינהל והמדינה תפקידם להשגיח על קרקעות המדינה.

איתן כבל: ובעצם, מה שקורה כאן זו פעולה של התרשלות רבת שנים של המינהל, ולא רק בעניינים האלה.

איתן כבל: מה שאני מבקש, זה לא יעזור, אני מתכוון לתת מענה.

איתן כבל: הדיון הזה שאתה, נציג המינהל, התרחקת עכשיו קצת יותר מהפעם הקודמת.

<אריאל צבי: אני לא נציג המינהל, אני ממשרד המשפטים.

איתן כבל: לא מינהל, מי היה פה?

<שירה תם: אני נציגת המינהל.

איתן כבל: סליחה, אני מתנצל.

איתן כבל: אתה ממשרד המשפטים, נכון, התבלבלתי.

איתן כבל: אבל עבדתם בשיתוף פעולה לא רע אז, אני זוכר.

איתן כבל: בסדר, לפעמים יש דברים שבהם אתם מתואמים.

<אריאל צבי: משתדלים.

<אריאל צבי: יפה שאנחנו מצליחים לעבוד ביחד.

איתן כבל: זה בסדר גמור.

איתן כבל: זה לא יעזור, הדבר היחיד שאני אגרום לכם, שתחזרו הביתה ותבקשו למשוך את זה חזרה, אנחנו נמצא את נקודות האיזון.

איתן כבל: אני לא מתכוון לקיים דיון חוזר על כל מה שקיימנו בפעם הקודמת.

איתן כבל: אני לא מתכוון.

איתן כבל: וכל תיקון שיובא עכשיו אני אומר את דעתי, אנחנו נצביע עליו, זה הכול.

איתן כבל: בבקשה.

<שירה תם: אפשר כמה מילים לפני?

איתן כבל: אפשר.

<שירה תם: באמת בעקבות הדיון הקודם ישבנו בכמה ישיבות, ניסינו להגיע לנוסח מתואם.

<שירה תם: אנחנו גם חושבים שצריכים להגיע לאיזשהו הסדר שימצא פתרון לנושא, ולכן היה חשוב לנו לשבת ולתאם את הנוסח, וזה מה שעשינו, שלחנו ניסוח בהתאם.

<שירה תם: אחר כך צצו כל מיני סעיפים שלא עלו, לפחות לא בדיונים אתנו, שאני מבינה שחלק מהרקע שלהם זה בעניין ערבות.

<שירה תם: אני רוצה לציין שסכום הערבות זה 30,000 שקל.

<תחיה קלינגר: זה לא הכסף.

<שירה תם: נאמר כאן שמדובר על איזו ערבות - - -

איתן כבל: גברתי, לא, תרשי לי, את כבר נכנסת לתוך המהות.

<שירה תם: אני מספרת את הרקע, כי הרקע חשוב.

איתן כבל: לא ביקשתי מור"ק.

<תחיה קלינגר: זה ערבות לפינוי, זה לא הכסף.

איתן כבל: סליחה, גברתי, לא נעים לי, אל תגרמי לי להוציא אותך.

איתן כבל: אם את לא מבינה את כללי המשחק, פה אלו כללי המשחק שאני קובע, אז בבקשה.

<תחיה קלינגר: אני מתנצלת.

איתן כבל: אני רוצה להתקדם, לא באתי להתנגח, לא אתך, לא אתם, ולא עם חברי הכנסת.

איתן כבל: על העניינים האלה כבר נדבר בתוך הסעיף.

איתן כבל: אני רק רוצה לדעת מבחינתך, את אומרת שמנקודת המבט שלך כל מה שהבאתם הבאתם ברוח הדברים, לשיטתכם, שהיו בדיון.

<שירה תם: נכון, חד-משמעית.

<אריאל צבי: לחלוטין כן, לא פעם ולא פעמיים.

<שירה תם: חד-משמעית, הנוסח כרגע שיצא זה אחרי שישבנו בישיבות.

איתן כבל: בסדר, תודה.

יעקב פרי: אז מי העלה את הדברים שלשמם התכנסנו?

יעקב פרי: אם אתם עומדים מאחורי הסיכום שהיה אחרי הישיבה - - -

<שירה תם: אבל זה לא הנוסח לפי הסיכום.

<שירה תם: הנוסח הוא בניגוד לסיכום.

<אריאל צבי: זה לא מה שסיכמנו.

איתן כבל: הרי יש פרוטוקול.

איתן כבל: סליחה, יקירי, זה לא תקופת מזוזואיקון תחתון וזה לא מיקרופישים של האוניברסיטה העברית, זה היה אתמול, כמו שאומרים הגששים.

יצחק וקנין: זה היה היום בבוקר.

איתן כבל: זה מצולם, אפשר לדעת מי שרוצה, לקרוא את הדברים, את רוח הדברים, האם השיח ביניכם בפגישה היה ברוח א' או בפרשנות ב'.

איתן כבל: אילו הייתי יודע את זה מבעוד מועד הייתי הולך ומתיישב, כמו שאני עושה מעת לעת, כמו שפרי מת על זה ועושה את זה תמיד, ומכין את עצמו בצורה מסודרת, והיינו יכולים לדעת איפה אנחנו עומדים.

איתן כבל: אבל, בבקשה, בואו נתחיל את ההקראה, ונראה במה דברים אמורים.

יעקב פרי: מי קורא?

איתן כבל: מי הקראי?

יעקב פרי: אין קראי.

יעקב פרי: תהיה אתה הקראי.

יצחק וקנין: רוצים שאני אקריא?

יצחק וקנין: אין לי שום בעיה.

איתן כבל: אני אקריא, אין בעיה.

איתן כבל: איזה מהם אני צריך להקריא?

איתן כבל: שלא חס וחלילה מישהו ייעלב מזה שנתתי לו להקריא.

איתן כבל: "חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), התש"ע–2010 זה לא זה?

בצלאל סמוטריץ': אתה צריך לקרוא לא את המשולב.

<לאה ורון: קוראים את הנוסח של הצעת החוק.

<אריאל צבי: את הפרטית.

איתן כבל: אני מודה לאדוני, זה בסדר, היא מקבלת משכורת ועושה את עבודתה לא רע בכלל.

יעקב פרי: זה הראשון.

איתן כבל: אני מקריא.

איתן כבל: "הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4) (תיקון), התשע"ו–2015

יעקב פרי: (1) מחוק.

איתן כבל: (1) מחוק.

<לאה ורון: כל זה בקשה לדיון מחדש.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: גברתי, רוצה?

<אביטל סומפולינסקי: הסעיף אושר בפעם הקודמת בנוסח עם המילים "אחרי "מיזם חקלאי" יבוא "מיזם תיירותי" ואחרי "להקניית זכויות" יבוא "חכירה לדורות"".

יעקב פרי: זה נמחק עכשיו.

איתן כבל: זה נמחק.

<אביטל סומפולינסקי: מבקשים למחוק את זה ולשנות.

איתן כבל: מי ביקש למחוק את זה?

<אביטל סומפולינסקי: חבר הכנסת סמוטריץ.

איתן כבל: סמוטריץ, אוקיי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מבטל את האישור הקודם.

איתן כבל: נכון.

<אביטל סומפולינסקי: נכון.

<אביטל סומפולינסקי: עכשיו בקשה לדיון מחדש.

איתן כבל: הרי חבר הכנסת סמוטריץ ביקש כבר אז.

בצלאל סמוטריץ': בהנחיית היועצת המשפטית פה של הוועדה הגשנו דיון מחדש.

איתן כבל: ברשותך, בבקשה.

<אריאל צבי: הסעיף שנוסף, שאדוני הקריא, מתייחס לסיטואציה שנתקלנו בה בעבודה של הוועדה הבין-משרדית לגבי חלק מהחוות של הנגב הצפוני, והוא נועד לפתור את הבעיה שהייתה להם, ולאפשר להחיל עליהם את ההסדר שבחוק.

<אריאל צבי: היו מקרים שבהם החוזה המקורי לגבי המיזם נחתם עם רשות מקרקעי ישראל, אבל הזכויות פשוט עברו למישהו אחר שלא בהסכמת רשות מקרקעי ישראל.

<אריאל צבי: במקרה הזה לפי הנוסח הקיים בחוק המבקש הוא לא בעל הזכויות והוא לא מחזיק, ולכן התיקון הזה נועד להבהיר שגם מי שקיבל את הזכויות ממי שחתם על החוזה מול רשות מקרקעי ישראל יוכל לבקש שיחול עליו ההסדר שבחוק.

<שירה תם: לגבי החזקה מטעם הזכאי זה תואם אתנו, וכפי שאריאל הסביר, זה באמת כדי להכניס גם את מי שהחזיק מטעם הזכאי.

<שירה תם: ההוספה של העברת זכויות, לנו לא ברור מאיפה היא נובעת.

<שירה תם: אנחנו חושבים שזו יכולה להיות הוספה מטעה בגלל שאין כאן באמת העברת זכויות.

<שירה תם: אין כאן איזושהי העברה שאושרה על-ידי רשויות המס, ולכן לא ברור לנו מדוע נוסף העברת זכויות, לדעתנו זה מטעה וצריך למחוק את זה.

<שירה תם: עוד דבר נוסף, הקראת כבר את סעיף (ב)(1) לגבי התניית תנאים נוספים.

<שירה תם: לגבי הסעיף הזה אנחנו לא מכירים אח ורע כזה בשום חוק, בשום תקנה, שיש איזושהי הוראה שקובעת שרשות מינהלית שמנהלת את הקרקע, שחותמת חוזים לא תוכל להתנות אף תנאים.

<שירה תם: ברור לנו שזה על רקע הערבות, מה שניסיתי להגיד קודם, של ה-30,000 שקל, הערבות לפינוי שזה תנאי שהייתה עליו קצת תרעומת, ואני יכולה להסביר מאיפה הוא הגיע.

<שירה תם: אבל בטח לא להכניס סעיף בחקיקה ראשית שמתנה בצורה כזאת.

איתן כבל: תודה, גב' תם.

איתן כבל: כן.

<אריאל צבי: אפשר להוסיף רק שבנוסח הזה בעצם לכאורה רשות מקרקעי ישראל לא תוכל לחתום על חוזים או להתנות תנאים בחוזים, ואת כל החוזה בעצם יצטרכו לכאורה להכניס לתוך ההסדר פה.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': ראשית, לגבי התוספת של העברת זכויות.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו בעל זכויות אחד שקיבל את הזכויות לפני 30 שנה או 40 שנה.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך, מאחר שהמדינה באיזשהו שלב התכחשה לזכויות האלה ולחוות האלה אז אי-אפשר היה להעביר את הזכויות.

בצלאל סמוטריץ': נניח, בן-אדם נפטר, אללה ירחמו, קורה, אשתו אלמנה, אין לה מה לעשות עם החווה, מכרה את החווה למישהו אחר.

בצלאל סמוטריץ': המישהו האחר הזה לא יכול היה לבוא למינהל, הוא הלך, הוא ניסה לעשות העברת זכויות מסודרת, אבל המינהל אמר לו: את החווה הולכים לפנות.

בצלאל סמוטריץ': לא נותנים לו.

בצלאל סמוטריץ': או שאנחנו משאירים את האלמנה עם לא להקיא ולא לבלוע, אז האלמנה מכרה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להגן גם על אותו אדם שמכרו לו.

איתן כבל: העניין ברור.

בצלאל סמוטריץ': ברור.

בצלאל סמוטריץ': לכן כתבנו או בהחזקה מטעם הזכאי.

בצלאל סמוטריץ': מטעם הזכאי זו לא העברת זכויות.

בצלאל סמוטריץ': מטעם הזכאי זה אומר שהזכאי נשאר בעל הזכויות, והוא שולח מישהו מטעמו.

בצלאל סמוטריץ': זה יכול להיות מקרה אחד.

בצלאל סמוטריץ': מקרה שני זה שהייתה העברת זכויות.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מכיר אף פעם שמס הכנסה – מס הכנסה לא קובע אם עברו זכויות או לא.

<שירה תם: מס הכנסה לא.

<שירה תם: מיסוי מקרקעין.

<שירה תם: זה לא מס הכנסה.

בצלאל סמוטריץ': אמרת שרשויות המס לא הכירו.

בצלאל סמוטריץ': גם מיסוי מקרקעין לא קובע אם עברו זכויות או לא, עם כל הכבוד.

איתן כבל: מס הכנסה מבחינתו כל עוד משלמים לו זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': זה גם לא מעניין אותי.

בצלאל סמוטריץ': מיסוי מקרקעין לא קובע אם הייתה העברת זכויות או לא.

איתן כבל: סמוטריץ, אתה מרחיב יתר על המידה.

בצלאל סמוטריץ': רק לגבי התנאי השני, שיתייחסו גם לזה.

איתן כבל: תכף נגיע.

איתן כבל: בוא נסיים פה, אלה פרות גדולות.

בצלאל סמוטריץ': לא, דווקא זאת פרה שדופה.

איתן כבל: תכף נראה.

איתן כבל: זה עניין של משקף.

איתן כבל: בבקשה, חאג'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שהורידו מפה את המיזם החקלאי ואת המיזם התיירותי זה הופך להיות מקום לשבת בו, לגור בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני רוצה שנכניס בתוך הסעיף הזה גם את מי שמתיישב בשטח עשר שנים ומעלה, מגיעות לו הזכויות ואז יחתמו אתו את החוזה, וזה בדיוק הסעיף לכפרים הבלתי מוכרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר את זה במפורש שצריך להכניס אותם לפה, כי זה מתבטל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו אומרים במפורש שלא יהיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא מיזם חקלאי ולא מיזם תיירותי, זה הופך להיות הסדרה בסגנון עמונה או השטחים האחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הסגנון.

יעקב פרי: חאג', אבל לפי המדינה הם לא ישבו בהיתר.

בצלאל סמוטריץ': אה, אז הם לא קיבלו אישור מהמדינה לשבת.

איתן כבל: סמוטריץ, תן לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובזה גם אני אגיש הסתייגות אם זה לא יעבור.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אין בעיה.

איתן כבל: חברים, בואו לא נחסום שור בדישו, ירצה אחר כך להגיש הסתייגות, אין בעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אגיד, בטח שאני אגיד.

יעקב פרי: לא נחסום, אבל אי-אפשר על גב החוק הזה או ההסדרה בנושא הזה לפתור את בעיית התיישבות הבדואים בנגב, עם כל הכבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה מחטיא את המטרה שממנה התחיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאתה מבטל את המיזם החקלאי, מבטל את התיירותי, אתה עושה חוק חדש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה בא עם חוק חדש, אתה בא עם חוק הסדרה אחר, זה בדיוק מה שעושים פה.

איתן כבל: חאג'.

איתן כבל: סליחה שם בפינה, הגעתם את כל הדרך כדי להיפגש פה?

איתן כבל: אני מתנצל, אבל זה מפריע.

<קריאה: סליחה.

איתן כבל: אני רוצה להבהיר נקודה אחת גם לפרוטוקול ולנו.

איתן כבל: זה לא בעת הזו כשהגענו אנחנו גם מתקנים את א', ב', ג', ד'.

איתן כבל: אני אתך בעניין של הבדואים, כתבתי במו ידי, לא בהקלדה, את ההצעה שהממשלה אישרה הקמת יישובים חדשים, הקמת מיזמים עבור הבדואים.

איתן כבל: המדינה, לצערי, לא לקחה את זה.

איתן כבל: לא רוצה להרחיב את זה.

איתן כבל: הצעת החוק הזו היא מאוד ממוקדת, היא באה להגדיר הגדרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממוקדמת במה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי בכל מיזם חקלאי-תיירותי - - -

איתן כבל: אם אדוני חושב שצריך – ואני מסכים אתך ואני אתך בעניין של הסדרת המקרקעין.

איתן כבל: ודרך אגב, המדינה, את מה שהיה אפשר לעשות בשנת 1992, 1993 כשאני הייתי שם - -

יעקב פרי: לא עשתה עד היום.

איתן כבל: - - אני אמרתי להם, זה לא הולך להיות יותר קל, זה רק יהיה יותר גרוע, כי ממילא לא תעשו כלום, אפרופו מינהל מקרקעי ישראל והגופים האחרים.

איתן כבל: אבל מה שאפשר לדחות למחרתיים נדחה לעוד שנתיים, אחר כך ל-20 שנה.

יעקב פרי: זה לא טופל עד היום.

איתן כבל: לכן אני מבין את מה שאתה אומר, מותר לך להגיש איזו הסתייגות שאתה רוצה, אבל אני לא הולך אתך במקרה הזה על הנתיב.

איתן כבל: גברתי.

<אביטל סומפולינסקי: אני רק רוצה להבהיר שהנוסח במקור לא ביקש להוסיף מיזם חקלאי, אלא הוא ביקש להוסיף בנוסף את ההסתכלות אחורה, מה היה לך, האם היה לך מיזם חקלאי - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: והחקלאי נמחק פה.

<אביטל סומפולינסקי: - - או מיזם חקלאי-תיירותי משולב.

<אביטל סומפולינסקי: באו חברי הכנסת בהצעה המקורית, ואמרו: בואו לא נצמצם את עצמנו רק לחקלאי או לחקלאי-תיירותי, בואו נוסיף אופציה שלישית של מיזם תיירותי.

<אביטל סומפולינסקי: אמרה המדינה בדיון הקודם שהיא מתנגדת לאפשרות הזאת.

יעקב פרי: נכון.

<אביטל סומפולינסקי: והיא עומדת על זה שבמקור עשית משהו שמשולב עם חקלאות, וחברי הכנסת כנראה קיבלו את עמדת - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: נמחק החקלאי גם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מיזם חקלאי נמחק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, מחקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסח שלפני מחקו.

יצחק וקנין: לא מחקנו.

יצחק וקנין: חד וחלק לא מחקנו.

בצלאל סמוטריץ': מחקנו את - - - של ההגדרה.

איתן כבל: חברים, תנו לה להסביר.

איתן כבל: היא מדברת שוטף, ולא רע בכלל.

יעקב פרי: כן, נכון.

<אביטל סומפולינסקי: מהטרמינולוגיה של תיקון חוק אנחנו שמים את המילה "אחרי מיזם חקלאי" כדי להגיד מה מגיע אחר כך.

<אביטל סומפולינסקי: אם אנחנו מורידים את מה שמגיע אחר כך, אז כבר לא צריך גם את המילים "אחרי מיזם חקלאי".

<אביטל סומפולינסקי: אבל בחוק עכשיו, אם הנוסח הזה יתקבל, בחוק יישארו גם המילים "מיזם חקלאי" וגם המילים "מיזם חקלאי-תיירותי משולב".

יעקב פרי: תיירותי, ברור.

<אביטל סומפולינסקי: העיקרון הזה הוא עיקרון שנשאר בחוק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: כן, בבקשה.

<סער פאוקר: ראש המועצה, לצערנו, חולה, נמצא כאן ממלא-מקומו.

איתן כבל: ידוע, ברוכים הבאים.

איתן כבל: שתהיה לו החלמה מהירה.

<לאה ורון: שתהיה לו רפואה שלמה.

בצלאל סמוטריץ': רפואה שלמה.

איתן כבל: רפואה שלמה נשלח לו מכאן, וממלא-מקומו יעשה, ויודע לעשות עבודה לא פחות טובה.

<סער פאוקר: בהחלט.

<סער פאוקר: אני רוצה להתייחס במשפט אחד לנושא של הערבות שדובר עליה.

<סער פאוקר: אנחנו מייצגים את מועצה אזורית רמת נגב.

<סער פאוקר: ברמת נגב יש את מה שנקרא - - -

איתן כבל: עוד לא דיברנו על הערבות.

יצחק וקנין: עוד לא הגענו לערבות.

בצלאל סמוטריץ': אבל הם כבר התייחסו לזה.

<קריאות: - - -

איתן כבל: חברים יקרים, הייתי פה.

יצחק וקנין: נגיע לזה ונפתור את הבעיה.

יעקב פרי: היא דיברה על זה.

איתן כבל: ביקשתי ממנה לא להרחיב בעניין, אלא כשנגיע בסעיף.

יעקב פרי: אנחנו עוסקים עכשיו רק במיזם חקלאי-תיירותי, אם להוסיף או לא.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: חברים, אני רוצה שנתמקד.

איתן כבל: לכל סעיף יש את העניין בו אנחנו מבקשים לטפל, אז בואו נלך צעד צעד.

יצחק וקנין: פרה-פרה.

בצלאל סמוטריץ': בואו נצביע על זה, יאללה.

איתן כבל: משה, לעניין הזה.

איתן כבל: לא הרצאה עכשיו על כל העניינים.

<משה ליפקה: כמעט רציתי לומר שאני רוצה להגיד כמה דברים על הנושא של הבדואים.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: אני מבקש מאדוני לא להרחיב.

<משה ליפקה: לא אגיד.

איתן כבל: נזמין אותך עד מומחה כשנעסוק בזה.

<משה ליפקה: פשוט עסקתי בזה הרבה שנים, לא זאת הנקודה.

<משה ליפקה: הנקודה היא שאני רוצה פשוט את הקונטקסט של הדברים.

<משה ליפקה: אחרי הדיון בפעם הקודמת התבקשנו לנסות, חבר הכנסת וקנין וחבר הכנסת סמוטריץ קיימו פגישות, ובסופו של דבר הייתה פגישה של היועצים המשפטיים, והגענו לנוסח מוסכם על דעתנו ועל דעת חברי הכנסת וקנין וסמוטריץ, ובתוכו נכללו המילים "מיזם תיירותי".

<משה ליפקה: מפני שיש מיזם תיירותי ויש מיזם חקלאי ויש מיזם משולב, ולא רצינו לגרום לזה שהפרשנות תהיה כזאת שזה לא היה בדיוק כך.

<משה ליפקה: יש לנו ניסיון, סליחה שאני אומר, מר, כי יש חוק, כמו שאמר חבר הכנסת וקנין, ולמעשה אנחנו נמצאים פה מפני – אני אגיד בעדינות, אמרנו את זה בבג"ץ – סיכלו רשויות המדינה את קיום החוק.

<משה ליפקה: לכן, עושים עוד תיקון בחוק.

<משה ליפקה: ולכן, כדי שהדבר הזה לא יקרה, ויש גם מיזם תיירותי ויש גם מיזם תיירותי משולב ויש גם מיזם חקלאי, הכנסנו את המילים האלה.

<משה ליפקה: וזה הוגש – אני לא יודע באיזה צורה זה הוגש, כי יש איזה חמש-שש טיוטות.

<משה ליפקה: אני מדבר עכשיו על הטיוטה שהוגשה לאחר הדיון.

איתן כבל: משה, אתה מעכב אותי.

<משה ליפקה: סליחה.

<משה ליפקה: לא רוצה.

איתן כבל: כי אתה חוזר על דברים.

איתן כבל: משה, ברשותך.

איתן כבל: לא עזרתם לי בעניין המאוד מסוים.

יעקב פרי: צריך להכניס את זה.

איתן כבל: זה בסדר, אני מצטער שאני מחזיר את כולם לתוך הסעיף.

איתן כבל: הנקודה המרכזית שאני מבקש בה לקבל את ההחלטה נוגעת למשפט - - -

בצלאל סמוטריץ': העברת זכויות.

איתן כבל: בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': או בהעברת זכויות.

<שירה תם: לא הייתה כאן העברת זכויות, כי העברת זכויות מדברת - - -

<אביטל סומפולינסקי: היא אומרת עוד משפט, היא גם אומרת שאת ההחזקה מטעם אפשר יהיה לפרש בשורה רחבה - - -

בצלאל סמוטריץ': לא, אין פרשנות.

<שירה תם: זו המשמעות.

<שירה תם: כשבאנו - - -

איתן כבל: גב' תם, הבנתי.

איתן כבל: אני רוצה לומר לך איפה הבעיה שלי.

איתן כבל: ממשלה מתרשלת – עזבי, נניח הם פלשו, לא באתי עכשיו להגן על אף אחד.

איתן כבל: בימי חיי פיניתי מספיק פולשים במגזר היהודי, לא נלך עכשיו למקומות הקלים, בדואים, ערבים שזה קל שם.

איתן כבל: אני מדבר במגזר היהודי, וזה לא עסק קל גם אם הפולש לא עשה את זה בידיים - - -

בצלאל סמוטריץ': אבל מי שפלש הוא לא פה בחוק.

בצלאל סמוטריץ': התנאי הוא שהוא נכנס בהסכם.

איתן כבל: אתה מוכן, סמוטריץ, היתרון של שנינו שאנחנו מדברים אחד אל השני בגובה העיניים גם כשאנחנו יושבים, אז אל תפריע לי.

איתן כבל: אחד, אין דבר כזה, אם אתה מנהל אתו משא-ומתן זה על בסיס משהו.

איתן כבל: אם לא, כבר מזמן הוא היה מפונה.

איתן כבל: אם לא, כבר בית-המשפט היה שולח אותו הביתה.

להגיד לי: גב' תם אחר כך חוזרים למשרד ומבינים איך שאתם רוצים, כי אתם לא מקשיבים למה שאני אומר, ברשותכם.

<שירה תם: מקשיבים.

<שירה תם: אנחנו מנסים למצוא אולי איזה - - -

איתן כבל: אז, בבקשה.

איתן כבל: יהיה הרבה יותר פשוט שתמצאו - - -

בצלאל סמוטריץ': - - -

איתן כבל: סמוטריץ, אני אוציא אותך, אני רציני.

איתן כבל: אני מכיר את זה כשאתה מחוקק, אני מכיר את זה.

יצחק וקנין: תהיה סבלני.

יצחק וקנין: אם אני רגוע – תאמין לי שהבטן שלי מלאה יותר משלך, אבל תהיה רגוע.

איתן כבל: אתמול דנו פה בנושא שכשיצאנו לדרך, פרי, לא ידענו איך נסיים אותו, וברוך השם.

יעקב פרי: ופה אנחנו יודעים שנסיים.

איתן כבל: אתה יודע מה ההבדל בין שם לכאן, פה אנחנו יודעים שפה נסיים.

יעקב פרי: בחיוב.

איתן כבל: אני רוצה פתרון.

איתן כבל: אין דבר כזה, את יכולה להכניס אותי לתוך מסגרת.

איתן כבל: אין דבר כזה שתגידו לי על בן-אדם שאתם מתנהלים מולו כבר שנים, מה אני עושה?

איתן כבל: אני בן-אדם שצריך לחיות, אני חי שם, אני מגדל, אני אפילו משווק, משלם מס הכנסה.

איתן כבל: מע"מ אם אני לא אבוא ייתן לי בראש, יכניסו אותי בכלל לכלא כמו עם אל קפונה על מסים, בכלל לא על רמ"י.

<לאה ורון: חברות במאפיה.

איתן כבל: מותר לך, אתה מתנהל לגמרי, מחברים לך מים, גובים ממך מים, המועצה האזורית גובה ארנונה, היא אוספת לך זבל, אתה מתלונן, אתה מצביע לרשות המקומית.

איתן כבל: ופתאום במה שקשור להסדרה אומרים לך לך תחפש את החברים שלך.

איתן כבל: מה כל העניין פה?

איתן כבל: העניין הוא שבסופו של דבר כמו שהטענה כלפיהם שהם עשו את המעשה הלא נכון, אתם גם התרשלתם.

איתן כבל: אז בהתרשלות הזו אני מבקש להסדיר את העניין.

איתן כבל: אני לא מקבל את המשפט.

איתן כבל: אני מבקש נוסח שיודע להכיל את האנשים פנימה.

איתן כבל: כן, סמוטריץ.

יעקב פרי: כל אחד יתרום מאשמתו.

בצלאל סמוטריץ': אני חייב משפט אחד לתקן את אדוני.

איתן כבל: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': לא מדובר באנשים שהיו לא בסדר, לא מדובר באנשים שנכנסו נגד המדינה, כל החוק הזה מדבר על אנשים שנכנסו באישור של המדינה.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, בעל הזכויות המקורי נכנס באישור המדינה וקיבל הסכם.

איתן כבל: נכון, אמרת לי את זה כמה פעמים.

<שירה תם: יש על זה הסכמה, אנחנו לא חולקים על זה.

<שירה תם: יש על זה הסכמה.

איתן כבל: אם יש הסכמה אז על מה הוויכוח?

<קריאות: - - -

<שירה תם: כל מה שאנחנו אומרים, שמטעם הזכאי הפרשנות היא הרבה יותר רחבה שמכילה - - -

בצלאל סמוטריץ': אני מדבר עכשיו.

איתן כבל: הגב' תם.

איתן כבל: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מדברים על אנשים שהיו עשר, המדינה שלחה אותם, נתנה להם חוזה, נתנה להם כסף, הכירה להם במיזם.

בצלאל סמוטריץ': ואז אחרי עשר שנים המנוולים שינו את הכללים ולא סיפרו לנו.

בצלאל סמוטריץ': מתכחשת המדינה לאותה הסכמה, את זה הם רוצים להסדיר.

בצלאל סמוטריץ': איפה הוויכוח בינינו?

בצלאל סמוטריץ': אני טוען שגם אם אותו אדם תם לב שהמדינה שלחה אותו לא עשה דין לעצמו, אחרי 15 שנים העביר את הזכויות בחווה למישהו אחר.

בצלאל סמוטריץ': גם המישהו האחר הזה הוא תם לב, הוא שילם מיליון שקל, או 1.5 מיליון שקל וקנה את החווה.

בצלאל סמוטריץ': נכון שהם לא נתנו לו לעשות העברת זכויות.

בצלאל סמוטריץ': השאירו את שני הצדדים תלויים בין שמים וארץ.

בצלאל סמוטריץ': כי הם במשך 20 שנה דחו אותם.

איתן כבל: שם זו שיטה, תמיד לתפוס אותם.

<שירה תם: אבל הסכמנו לזה.

<שירה תם: זה מוסכם.

<אריאל צבי: אבל זה מוסכם.

בצלאל סמוטריץ': לכן אני דורש - - -

איתן כבל: ומה לא מוסכם?

<שירה תם: זה מוסכם.

<שירה תם: אנחנו רק אומרים שמטעם הזכאי זו הגדרה מספיק רחבה שמכילה גם את אותו אחד - -

בצלאל סמוטריץ': לא מקבל.

<שירה תם: - - לנעליו של אותו בעל זכויות.

בצלאל סמוטריץ': לא מקבל.

בצלאל סמוטריץ': לא נכון.

יצחק וקנין: דקה, ריבון העולמים, דקה.

בצלאל סמוטריץ': אבל הם לא צודקים.

יצחק וקנין: שנייה, אז בסדר, אז מה?

יצחק וקנין: בוא נשמע.

איתן כבל: סליחה.

בצלאל סמוטריץ': הם לא צודקים משפטית.

<שירה תם: המושג המשפטי של העברת זכויות הוא לא נכון.

איתן כבל: אדוני, נשיא בית-המשפט העליון, מוכן בבקשה אחר כך.

איתן כבל: זה היתרון אצל משפטנים, זו הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': רק להשלים את המשפט.

איתן כבל: אם לא היית לומד משפטים כנראה היית יותר - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולם המלומדים שלא יודעים דבר.

בצלאל סמוטריץ': רק להשלים את המשפט.

בצלאל סמוטריץ': יש שני מושגים משפטיים.

בצלאל סמוטריץ': יש מצב שאדם אחד נמצא מטעמו של אדם אחר.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, הראשון הוא עדיין בעל הזכויות, והשני הוא פועל שלו, החכיר לו, השכיר לו, מטעמו, זה דבר אחד.

בצלאל סמוטריץ': יש מושג אחר שבו הראשון יצא מהתמונה, נפטר, אללה ירחמו, הוא כבר בגן-עדן הרבה שנים, הוא מכר את הזכויות למישהו אחר, זה נקרא העברת זכויות.

בצלאל סמוטריץ': את שני הדברים אנחנו צריכים להכניס בחוק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מה שאני מבקש, נציגי המדינה, בצלאל, הבנתם לא מה בצלאל אמר, מה שאר חברי הכנסת מתכוונים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי מה להגיד פה.

איתן כבל: אאפשר, בוודאי, אדוני.

איתן כבל: עכשיו בתורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבקשה, תורך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד שאתה מסיים.

איתן כבל: לפחות רוב החברים כאן, אני לא יכול לדבר בשם כולם, אפילו לא מנסה לדבר בשם בצלאל.

יעקב פרי: להוציא את חאג' כולנו באותה סירה.

איתן כבל: אני אפילו לא מדבר בשם בצלאל הפעם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד מעט אצא לבד.

איתן כבל: אני רוצה שרוח הדברים במשמעות הזו תובהר בצורה ברורה.

<שירה תם: מקובל.

<אריאל צבי: אין בעיה.

איתן כבל: רק שנייה.

איתן כבל: אם יש כאן עניין משפטי, הוא מבין את זה כפי שהוא מבין.

יצחק וקנין: אולי ניתן ליועצת המשפטית שתנסח.

איתן כבל: אני אאפשר לה.

איתן כבל: בצלאל, אתה יודע מה הבעיה היחידה שלי?

איתן כבל: שהנוסח פתוח מדי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק, זו הנקודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם זה בתוך המשפחה וזה ליורשים זה כבר שונה, אבל כשאתה עושה מזה עסק ואתה מתחיל - - -

איתן כבל: חאג'.

איתן כבל: הדבר היחיד שמפריע לי כאן זה שהמשפט, הפרשנות כלפיו היא לא בהכרח אפילו מה שאתה ואני רוצים להתמודד אתה.

יעקב פרי: היא מרחיבה מדי?

איתן כבל: היא מרחיבה מדי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה מרחיבה?

בצלאל סמוטריץ': לאן היא מרחיבה?

<שירה תם: הסברתי כבר.

איתן כבל: ממנה עלול להשתמע שכמעט כל מי שעולה על הקרקע מקבל את הזכויות.

בצלאל סמוטריץ': מה פתאום?

בצלאל סמוטריץ': העברת זכויות - - -

<שירה תם: אין כאן הגבלה להעברת זכויות שנייה, שלישית, רביעית, חמישית.

בצלאל סמוטריץ': אין בעיה, כל עוד זה בא עם החוזה המקורי שישב בחוזה, למה לא?

איתן כבל: בצלאל, אני הולך אתך, אבל אני רוצה להבהיר, אני רוצה שיהיה לזה גם שסתום.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<אביטל סומפולינסקי: כמה דברים.

<אביטל סומפולינסקי: א', לרבות החזקה מטעם הזכאי זה באמת מחבר בין המחזיק לבין הזכאי.

<אביטל סומפולינסקי: כשמדברים על העברת זכויות אז קודם כול המינוח באמת של העברת זכויות מכוון להעברת הזכויות שיש לך למישהו אחר.

<אביטל סומפולינסקי: פה מתעורר הקושי של מהן אותן זכויות?

<אביטל סומפולינסקי: זו לא העברת זכויות שנעשתה דרך הרשויות, ובאמת זה לא ברור, למקרה הזה אני חושבת שהמינוח המשפטי לא מתאים, אבל זה בהיבט הזה.

איתן כבל: מה לדעתכם?

יעקב פרי: מה את מציעה?

<אביטל סומפולינסקי: אני רוצה להגיד מעבר לזה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני שואל למה, לא הצלחתי להבין.

יצחק וקנין: דקה.

<אביטל סומפולינסקי: העברת הזכויות בהקשר הזה לעומת החזקה מטעם הזכאי לא קושרת בין מי שהעבירו לו את הזכויות לזכאי.

<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת, זה יכול להיות מי שהוא העביר, ההוא העביר להוא, וההוא העביר להוא, המדינה לא הייתה בכלל בכל - -

יעקב פרי: בכל הלופ.

<אביטל סומפולינסקי: - - הלופ הזה.

בצלאל סמוטריץ': אבל היא לא הייתה באשמתה כיוון שהיא 20 שנה לא הסכימה לעשות שום דיספוזיציה בעסק.

<אריאל צבי: אין פה עניין של אשמה או לא אשמה.

בצלאל סמוטריץ': הם העמידו את האלמנה הזאת בלא להקיא ולא לבלוע.

בצלאל סמוטריץ': את לא יכולה להמשיך בעצמך, כי את אלמנה ובעלך, זה שהיה חוואי כבר נפטר, אללה ירחמו בגן-עדן, את גם לא יכולה למכור.

בצלאל סמוטריץ': אז מה תעשי?

בצלאל סמוטריץ': לא להקיא ולא לבלוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איך אתה קובע שהוא בגן-עדן?

יצחק וקנין: הוא ביקר אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וחזרת?

בצלאל סמוטריץ': כי הוא ציוני, הוא עשה משימה חלוצית בנגב, הוא בטוח בגן-עדן.

בצלאל סמוטריץ': מבחינתי, אם הוא מכר זה לגיטימי, ואני רוצה להגן על המכירה הזאת.

<שירה תם: נמצא את הניסוח המשפטי המתאים.

<אריאל צבי: נמצא את הניסוח המתאים עם הייעוץ המשפטי של הוועדה.

איתן כבל: בצלאל, מבחינתי, זה למצוא את הניסוח – כי מה העניין, ואני רוצה כדי שנסכם ונעשה את זה חלוט – כל עוד האיש גר שם ולא עשה איזו פעולה שהסריח בה את מעשיו שם, והוא בסך הכול כבר מבוגר ורוצה להעביר את זה למישהו אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה לא לשון החוק פה, זה פרשנות שמנסים להסתיר את הכוונות מאחורי זה.

איתן כבל: הוא מעביר לבא בתור שנכנס לנעליים שלו.

איתן כבל: לצערו, הוא נכנס גם עם הבעיות שיש לו מול המינהל.

בצלאל סמוטריץ': שאלה היועצת המשפטית מה הוא העביר, הוא העביר את מה שיש לו ומה שאין לו, את זה הוא העביר, בא בנעליו של הקודם.

איתן כבל: מה שיש לו, זאת אומרת as is.

איתן כבל: עכשיו במקום שיהיה בצלאל סמוטריץ, יהיה איתן כבל, הנעליים שלי יותר גדולות, אבל זה דיון אחר.

בצלאל סמוטריץ': בחליפה אנחנו דומים.

איתן כבל: צריך למצוא את הניסוח המדייק של העניין הזה.

<אביטל סומפולינסקי: אני רק רוצה להבין מבחינת העיקרון.

<אביטל סומפולינסקי: העיקרון שמתבקש שהניסוח שלו הוא שאחד יכול להעביר ל-ב', ו-ב' יכול להעביר ל-ג', ו-ג' יכול להעביר ל-ד', אבל כל עוד השרשרת הזאת היה בה את המינוח החדש שנקרא לו העברת זכויות אז יש לו זכאות להגיש את הבקשה.

<אביטל סומפולינסקי: או שאנחנו מדברים כמו החזקה מטעם הזכאי, בכל זאת איזשהו קשר למי שהיה בעל החוזה?

בצלאל סמוטריץ': ובתנאי?

<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת, ההעברה הראשונה, לדוגמה, משהו שהוא באמת מחבר אותנו ומצמצם קצת את - - -

יעקב פרי: את מתכוונת להגביל את מספר ההעברות?

בצלאל סמוטריץ': יש תנאי בתוך החוק.

בצלאל סמוטריץ': בואו לא נדבר תיאורטית, לא היו מיליון העברות.

איתן כבל: הבעיה היא לא במספר ההעברות.

איתן כבל: בדרך כלל זה פעם-פעמיים, זה לא העניין.

בצלאל סמוטריץ': לדעתי כל ההעברות, אבל יש תנאי ממילא בחוק, ובתנאי שאותו מחזיק שעומד בפנינו היום - - -

איתן כבל: העניין הוא העיקרון.

בצלאל סמוטריץ': איתן, החוק כבר מטפל בזה.

בצלאל סמוטריץ': הרי יש תנאי שאומר שהכול בתנאי שהמחזיק הזה האחרון שעומד בפנינו עכשיו - -

יעקב פרי: זו זכות חוקית.

בצלאל סמוטריץ': - - הוא ישב בשטח שלוש שנים לפני כניסת התוקף אז ב-2006.

יצחק וקנין: אנחנו חוזרים.

יעקב פרי: ב-2010.

איתן כבל: שלוש שנים לפני, 2010.

איתן כבל: הוא צודק.

איתן כבל: מה שאומר בצלאל זה אפילו לא מייצר, פרי, מצב הלאה.

בצלאל סמוטריץ': אין פה מצב להלאה.

<אביטל סומפולינסקי: זה בטוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנוסח הזה הוא כזה פתוח.

<קריאות: - - -

יצחק וקנין: החוק מקפח.

איתן כבל: זה מחזק את הטענה של בצלאל.

<שירה תם: אנחנו מודעים לזה, נגיע לניסוח מתואם עם הייעוץ המשפטי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז יש לי משפט אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, אם כבר הוא יכול להעביר למישהו, אז שיהיה תנאי שהוא לא יקבל שטח אחר ממישהו.

איתן כבל: חשבתי שאתה רוצה להגיד שזה בתנאי שהוא לא יעביר את זה לבדואי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא.

בצלאל סמוטריץ': הוא העביר שלוש שנים לפני.

<אביטל סומפולינסקי: הוא לא יכול להעביר היום.

<אביטל סומפולינסקי: אנחנו מדברים על העברות בעבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם סמוטריץ מעביר לכבל, כמו שאמרת, שלא ילך - - -

יעקב פרי: הם מדברים על העבר, עבד אל חכים חאג'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שהוא מדבר על העבר, אבל יש חוות שעכשיו נבנות מחדש.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה לא החוק הזה.

איתן כבל: זה לא החוק הזה.

<קריאות: - - -

איתן כבל: חברים, היתרון במקום הזה שלא גובים מע"מ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע, אבל בתוך החוק הזה אני לא רוצה שזה יהפוך לעניין של הסכם נדל"ן.

יצחק וקנין: מה פתאום, אנחנו לא שם.

איתן כבל: וקנין, הוא היה יכול לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה אומר מה פתאום, אני יודע שאנחנו לא שם, אבל בשטח הזה, במצב הזה הוא עדיין פתוח, הוא יכול להעביר ואז ללכת להקים עוד חווה חדשה שלא נמצאת בחוק הזה, נמצאת במקום אחר.

יצחק וקנין: זאת לא הכוונה.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: אדוני צודק, אבל זה לא בחוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שזה לא בחוק הזה, אבל פה - - -

איתן כבל: כמו בסיפור של יונתן גפן, אתה זוכר שהוא אמר: זה לא בשיר הזה זה בשיר אחר, זה בסיפור אחר?

איתן כבל: ב"כבש השישה-עשר".

<אביטל סומפולינסקי: הוראת המעבר הזאת רק צופה פני עבר.

איתן כבל: ברור, חברים.

בצלאל סמוטריץ': אז תצביע על דיון מחדש.

איתן כבל: מי בעד דיון מחדש?

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: הדיון אושר.

איתן כבל: נביא נוסח מדויק ברוח הדברים שדיברנו.

<אריאל צבי: ברוח הדברים ששמענו.

איתן כבל: אם לרגע תתבלבלו תוכלו לפנות לפרוטוקול.

<אריאל צבי: נפתח את הפרוטוקול.

איתן כבל: אם בכלל תתבלבלו, יש לנו כאן מערכת משוכללת.

<אריאל צבי: נסתכל בצילום.

איתן כבל: תוכלו להסתכל גם על המימיקה שלי, ולהבין את הדברים יותר טוב.

איתן כבל: בסדר?

איתן כבל: שלא חס וחלילה נתבלבל.

איתן כבל: בואו נמשיך אל הצעד הנוסף.

בצלאל סמוטריץ': התנאי.

איתן כבל: התנאי.

<אביטל סומפולינסקי: המילים "אחרי סעיף קטן (ב)" בעצם יבוא בפסקה נפרדת.

איתן כבל: העניין הוא כזה, בצלאל, אני מבין את הרצון שלך.

בצלאל סמוטריץ': אני אגיד את זה במשפט.

איתן כבל: פרי, אתה נוטש אותי?

יעקב פרי: אני הולך לשיר שיר עברי.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: באיזו שעה אני צריך להיות אצלך?

יעקב פרי: מתי שתגמור את חוות הבודדים תבוא אלי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני אבוא לשיר אתך.

<משה ליפקה: דילגת על העניין של חכירה לדורות.

איתן כבל: תכף נחזור על זה.

בצלאל סמוטריץ': הוא נמצא בסעיף הבא, בסעיף אחר.

בצלאל סמוטריץ': תראה, אני חוזר רגע על הבסיס של הדיון, כמו שאמר חבר הכנסת וקנין, אנחנו פה היום כיוון שהמערכת, המדינה, איך אתה קורא לזה, הרשות המבצעת במשך שנים עושה הכול כדי לסכל את כוונת המחוקק פה.

בצלאל סמוטריץ': תראה, אני עוד לא זכיתי, אתם פה הרבה שנים, זכיתם להיות חלק מהמהלך הראשון, אחרת לא היינו צריכים להיות כאן היום.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רואים שהעסק הזה נמשך.

בצלאל סמוטריץ': כבל, אתה יודע מצוין שכשרוצים להקל מקלים וגומרים עניין, וכשרוצים להערים קשיים אז הם אלופים בביורוקרטיות ובזה.

איתן כבל: ברור.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מוכן, אני לא רוצה להיות במצב שעוד שנה נביא עוד פעם הצעת חוק, ועוד פעם צריך לתקן כי עוד פעם הם ייתנו פרשנות ויערימו קשיים.

בצלאל סמוטריץ': זה נגמר.

בצלאל סמוטריץ': כיוון שאני לא סומך עליהם, לצערי, אני אומר את זה, מה זה לא סומך?

בצלאל סמוטריץ': אני יודע שהם מתנגדים לחוות, צריך לשים את זה על השולחן, זה לא פיל, זה נמר, זה טנק.

בצלאל סמוטריץ': הם מתנגדים לחוות.

בצלאל סמוטריץ': מקצועית הם התנגדו לחוק ב-2010, הם זה רמ"י ומשרד המשפטים, הם מתנגדים לזה היום.

<קריאות: - - -

איתן כבל: ששש, חברים, תנו לו לעשות פיליבסטר בעצמו.

יצחק וקנין: פחות לדבר, יותר תכל'ס.

בצלאל סמוטריץ': הם לא הפנימו שאנחנו במדינה דמוקרטית, ובמדינה דמוקרטית הכנסת מחליטה, ו-once הכנסת החליטה הם צריכים לבצע.

בצלאל סמוטריץ': כיוון שאני רואה בעיניים – ויספרו כאן האורחים, בשביל זה ביקשנו מאנשים לטרוח, לעזוב יום עבודה, להשאיר את הכבשים לבד – אני רואה בעיניים שהם לא מפספסים שום אפשרות להקשות, אז רוצה לנעול את זה בחוק.

בצלאל סמוטריץ': לא יקשו יותר.

בצלאל סמוטריץ': אולי אפשר לתת לנציגי החוות טיפה לדבר, להסביר על הקשיים האלה?

בצלאל סמוטריץ': לראש המועצה.

יצחק וקנין: לא צריך יותר מדי, תן לי לגמור את החוק הזה.

איתן כבל: בצלאל, אמרת על חאג' שהוא עושה פיליבסטר, נראה לי שאתה עושה לעצמך פיליבסטר.

איתן כבל: אני רוצה להתקדם בעניין.

איתן כבל: ברשותכם, לא באתי לשמוע אף אחד, כבר העניין ברור.

איתן כבל: ואני חושב שרוח הדברים שאני מדבר אותם מדברת בעד עצמה.

איתן כבל: לא צריך עכשיו לשכנע אותי.

איתן כבל: יחד עם זאת, אני מבין את אדוני, אני לא אצביע על הסעיף הזה, נחזור אליו כשנסיים את כל הסעיף.

<לאה ורון: הדיון בהצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': טוב, הלאה.

איתן כבל: אני אומר לכם, זה מרחיק לכת, אני מבין לאן אתה רוצה להגיע, אף אחד לא יכול לקבל את זה, גם אתה אם היית בכובע של הקולגה שלך, וחברתך לסיעה כשרת משפטים לא תסכים לדבר כזה.

איתן כבל: לכן, מבחינתי יש עכשיו כוון שמכניס אותנו לתוך הנתיב, נחזור אל זה ונתמודד עם זה.

איתן כבל: אז ברשותכם, אנחנו יכולים כבר להצביע?

<אביטל סומפולינסקי: לא.

איתן כבל: את צודקת.

איתן כבל: נחזור לזה.

בצלאל סמוטריץ': אני אסביר?

איתן כבל: כן, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': כל מה שהתכנסנו כאן היה בגלל אותה פסקה (2) שאנחנו עכשיו מוחקים, שנקראת "ההיתכנות התכנונית".

בצלאל סמוטריץ': כוונת המחוקק – ואני לא רוצה לחזור על זה – הייתה ברורה.

בצלאל סמוטריץ': ההיתכנות התכנונית, הכוונה שיש לזה היתכנות עקרונית.

בצלאל סמוטריץ': הם נתנו לזה פרשנות שיש לך תוכנית היום בפועל ואז זה הביא מעגל – אין לי תוכנית אז אני לא יכול להיכנס, אני לא להיכנס, אני לא יכול להכין תוכנית.

איתן כבל: ביצה ותרנגולת.

בצלאל סמוטריץ': בדיוק, ביצה ותרנגולת.

בצלאל סמוטריץ': לכן אנחנו מוחקים את הסעיף הזה.

בצלאל סמוטריץ': יחד עם זה, אמרו אנשי הממשלה, המדינה: תראו, אתה לא להשאיר לנו שום שיקול דעת, הרי הנוסח של הסעיף עכשיו, הסעיף הקודם היה: הוועדה הבין-משרדית ממליצה, והיא ממליצה על-פי, על בסיס סעיף קטן (ב) שהוא אגב זה שמגדיר את התנאי, שזה שלוש שנים לפני ובאישור המדינה ובחוזה וכו', הכול כתוב שם.

בצלאל סמוטריץ': אגב, חשבתי שצריך להסתפק בזה, סעיף קטן (ב) הוא מספיק, הוא כבר מגדיר את תנאי הסף של מי שנכנס פנימה.

בצלאל סמוטריץ': ומבחינתי, once אתה עומד בתנאים ונכנסת פנימה אין שיקול דעת לחבר'ה, כי כבר אמרנו ששיקול הדעת הזה נוצל אצלם לא לטובה, במילים יפות.

איתן כבל: בצלאל, העניין ברור.

בצלאל סמוטריץ': לא כל אחד שהעמיד קיוסק, עגלה בצד הכביש ומכר פחיות לעוברים ושבים במפרץ, הוא לא יוכל להגיד עכשיו: אין בעיה, אז זה על העבר.

איתן כבל: זה מיזם.

בצלאל סמוטריץ': לא יהיה – אני אומר לך את זה חד-משמעית, אדוני, אני מבקש – לא נסכים בשום אופן לשיקול דעת צופה פני עתיד, כי זה להחליף פרה בחמור.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: כן, בבקשה, משרדי הממשלה.

<אריאל צבי: לאור הניסיון שנצבר בפעילות של הוועדה במשרד נגב גליל – שאגב רשות מקרקעי ישראל לא הייתה חלק ממנה – זה שהוועדה הזאת כבר אישרה רוב מוחלט של חוות דרך היין, מה שביקשנו זה באמת לאפשר לנו את שיקול הדעת, כי אחרת הוועדה הופכת להיות חותמת גומי.

<אריאל צבי: מה שאני כן מבקש לעומת הנוסח שכרגע מונח בפני הוועדה, שהמילים "בין היתר" יצאו מתוך סעיף קטן (א) ויעלו למעלה.

<אריאל צבי: כלומר, שהבחינה תהיה לאחר שבחנה בין היתר את אלה, ואז את הנוסח.

<אביטל סומפולינסקי: זה נמצא, אריאל.

בצלאל סמוטריץ': זה קיים.

<אריאל צבי: לא, זה לא מה שקיים.

<אריאל צבי: בנוסח שיש לפני לפחות זה לא קיים.

<אביטל סומפולינסקי: זה בנוסח המעודכן שבפני הוועדה וחבר הכנסת הקריא כרגע.

<אריאל צבי: אין מחיקה של המילים "בין היתר" מחוץ לסעיף קטן (א)?

<אביטל סומפולינסקי: לא.

<אביטל סומפולינסקי: "תמסור לשר את המלצתה" - - -

יצחק וקנין: זה מופיע, לא מחוק.

בצלאל סמוטריץ': אבל עכשיו אחרי מה שהוא מעורר אני אציע למחוק את זה.

בצלאל סמוטריץ': אם הוא חושב שהוא ירוויח אותו דבר - - -

יצחק וקנין: בוא נתקדם, ריבונו – תגיד, אתה כזה - - -

<אריאל צבי: אבל אני לא מנסה להרוויח שום דבר, אני מנסה לפעול כפקיד מינהלי ולבצע את עבודתי.

בצלאל סמוטריץ': הוא ביקש - - -

יצחק וקנין: יש לי מספיק ותק פה.

יצחק וקנין: תפסיק לטחון מים, תן לנו להתקדם.

<אריאל צבי: חבר הכנסת סמוטריץ, אנחנו מנסים לבצע את עבודתנו כמו שהמחוקק שלח אותנו.

<אריאל צבי: אני מנסה שייתנו לי את הכלים לעשות את זה.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, רק את זה אל תגיד, כי לא עשיתם את זה.

<אריאל צבי: אני אגיד, כי זה מה שאני חושב.

בצלאל סמוטריץ': בין היתר.

<אביטל סומפולינסקי: ברישה גם כתוב בין היתר.

<אריאל צבי: ביקשתי רק שהמחיקה לא תהיה, זה הכול.

יצחק וקנין: אין מחיקה.

יצחק וקנין: מקובל?

בצלאל סמוטריץ': כן.

<אביטל סומפולינסקי: אני רק רוצה רגע להבין.

<אביטל סומפולינסקי: אם אני קוראת את הרישה עם - - -

יצחק וקנין: נו, תתקדם, למה לטחון מים?

איתן כבל: בוא הנה, לא ידעתי שאתה כזה חופר.

<לאה ורון: תאפשרו לעורכת-הדין סומפולינסקי.

<אריאל צבי: אני לא מסכים, זה תנאים אמורים באותו סעיף קטן.

<אריאל צבי: (ב) מדבר על העבר, (ב) מדבר על העובדות, ובוחנים את ההתנהלות הזאת, והאם מכוחה מוצדק לתת לו הלאה.

בצלאל סמוטריץ': לכן אני לא מסכים.

בצלאל סמוטריץ': סליחה שאני מתקן את זה, זה המיליון דולר.

איתן כבל: בוא נבהיר את זה.

<אביטל סומפולינסקי: אני רוצה רק להבין.

<אביטל סומפולינסקי: אחר כך נסתכל על הניסוח, אבל הרעיון הוא - - -

איתן כבל: בוא נבין קודם כול את הכוונה.

<אביטל סומפולינסקי: נכון, בדיוק.

יצחק וקנין: בדיוק.

<אריאל צבי: כן.

יצחק וקנין: כן.

<שירה תם: נכון.

<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת, למיזם שהיה בפועל.

בצלאל סמוטריץ': זה המצוין.

בצלאל סמוטריץ': אבל עכשיו הוא מעורר עוד משהו.

איתן כבל: ששש, תן לה.

בצלאל סמוטריץ': הוא אומר שהוא רוצה להשתמש ברישה כיוון שהוא אומר בין היתר, אז זה רק בין היתר, אז הוא יכול גם צופה פני עתיד.

איתן כבל: חבר הכנסת סמוטריץ, אני מפרשן, אדוני מוכן בבקשה לשתוק?

בצלאל סמוטריץ': כן.

בצלאל סמוטריץ': לא פירשת אותי טוב.

איתן כבל: אז בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אסביר, ואני חושב שהיועצת המשפטית הבינה אותי מצוין.

בצלאל סמוטריץ': בסעיף (2), אם תסתכלו רגע בנוסח המשולב, בסעיף 5(ג)(2) כתוב שהוועדה הבין-משרדית "תמסור לשר את המלצתה כאמור בסעיף קטן (ב) לגבי בקשה לאישור מיזם, לאחר שבחנה, בין היתר, את אלה".

בצלאל סמוטריץ': לגבי האלה הזה הוא מסכים למה שביקשנו, רק מה הוא אומר?

בצלאל סמוטריץ': כיוון שכתוב "לאחר שבחנה, בין היתר, את אלה", אז זה רק בין היתר.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אם זה מה שיהיה אז הוא יכול עוד כל מיני.

בצלאל סמוטריץ': אז אני עכשיו רוצה למחוק את המילים "בין היתר" בסעיף קטן (2).

<אביטל סומפולינסקי: לוועדה, אם אני מבינה, מוגשת פרוגרמה של משרד החקלאות, אז איך אפשר יהיה לבחון את הפרוגרמה הזאת אם לא כתוב את המילים "בין היתר"?

<אריאל צבי: מה שאנחנו מנסים להסביר זה שהמנעול שאתה נועל אותנו פה הוא חזק מדי, בגלל שבכל זאת בדרך ההתנהלות שלנו יש - - -

איתן כבל: צריך לאפשר, בוא נמצא את הפתרון.

בצלאל סמוטריץ': אומרים אצלנו כשהשור מועד צריך שתהיה נעילה.

איתן כבל: נמצא.

איתן כבל: בבקשה.

<רן בנימין: היות שהזכרתם את הוועדה כמה פעמים, חשוב לי רק באמת לתת תרחיש לחלוטין הגיוני שיכול לקרות מכל העניין הזה, בסדר?

<רן בנימין: חוזה, יכול להיות גם חוזה לרעייה, וגם יכול להיות חוזה למרעה, לעונתי.

<רן בנימין: היה בחור עם חוזה לרעייה, העביר לחברו ב"צטלה".

<רן בנימין: עמד שם עם עגלה הכי סתם שמוכרת חלב עזים, באמת הגיש לוועדה.

<רן בנימין: הוועדה אמרה: מה, אבל אתה לא חקלאי ולא תיירותי.

<רן בנימין: ואז הוא יגיד: נכון, אני אגיש עכשיו פרוגרמה חקלאית, אני אגיש פרוגרמה תיירותית, והרי אני מוכיח לך שעם חוזה לרעייה שהעבירו לי בפתק - - -

בצלאל סמוטריץ': על העבר הסכמנו.

<רן בנימין: אין בעיה.

<רן בנימין: עכשיו אני אהפוך לחוות בודדים - - -

בצלאל סמוטריץ': אבל הסכמנו, כיוון שהוא לא היה בעבר אז הוא לא פה.

איתן כבל: לא.

בצלאל סמוטריץ': לא, הוא לא היה.

<רן בנימין: זה מה שקורה בשטח.

איתן כבל: רן, בשיטה הזו אתה כבר עובד יותר מדי עם המינהל.

<רן בנימין: לא, לא.

איתן כבל: לא נדבקת?

<רן בנימין: ממש לא.

איתן כבל: הדוגמאות, נדבקת.

איתן כבל: זה מהר, זה מדבק.

איתן כבל: תרשה לי, תאמין לי, כדי לדפוק את העסק, גם כשאתה מתכוון לטוב, אתה לא חייב לבוא מתוך כוונה רעה.

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה, אף אחד.

איתן כבל: כולם באים מכוונות טובות.

איתן כבל: אני יכול לתת לך עכשיו אלף דוגמאות, אני הרי מכיר, אני פה מחוקק ותיק, וקנין ואני כמעט ביחד פה.

איתן כבל: אתה יודע, כשאני לא רוצה משהו, יש ואם, ואם, ואם לא נגמר.

איתן כבל: אתה לא יכול כל חוק, כל עניין שאתה מביא לכאן – את זוכרת באיזה חוקים היה לנו לא מזמן ואם, על התקשורת.

איתן כבל: ואם ואם ואם, ואתה לא גומר.

איתן כבל: תמיד יהיה ואם.

איתן כבל: לכן, אנחנו לא באים במקום הזה של ואם.

איתן כבל: אתה שם את מסד של הסעיף.

איתן כבל: והמסד של הסעיף מדבר על כך שהוא קבע את הכללים לאחור, בזה יש הסכמה.

איתן כבל: הוויכוח הוא עכשיו לא לפתוח עכשיו למה שאתה אומר, אלא למצוא את המינוח שנותן להם מרחב מחיה, אבל לא מוגזם.

<אריאל צבי: זה ברור לחלוטין.

איתן כבל: שום דבר לא ברור אצלכם, תעשה לי טובה.

<אריאל צבי: לנו ברור.

<אריאל צבי: אולי לכם הוא לא ברור.

בצלאל סמוטריץ': אם זה היה ברור אז לא היינו פה עכשיו.

<לאה ורון: נכון.

איתן כבל: סליחה, אתה יודע מה ההבדל בינינו?

איתן כבל: אני הרבה יותר ותיק ממך ומהגב' תם בתוך התהליך הזה.

איתן כבל: תאמין לי, איך כתוב?

איתן כבל: "על גבי חרשו חורשים; האריכו למעניתם", ואני אומר את זה אחר כך גם כן בעניין.

בצלאל סמוטריץ': האריכו בעבר.

בצלאל סמוטריץ': גם על העבר אנחנו מדברים.

איתן כבל: צודק.

יצחק וקנין: הייתי אומר יותר מזה, אנחנו יודעים מי זאת הכלה, רק צריך להתאים לה עוד טיפה את החתן.

יצחק וקנין: אנחנו לא רחוקים.

<אביטל סומפולינסקי: החלופה השנייה היא להוריד את המילים "בין היתר" ולכתוב את כול הדברים שצריך לאפשר.

איתן כבל: אני מעדיף, דרך אגב, את מה שעורכת-הדין סומפולינסקי אומרת, מאשר שיהיה כתוב - - -

בצלאל סמוטריץ': בין היתר, והם יעשו עם זה משהו - - -

איתן כבל: הלוואי והיו יצירתיים שם במינהל בעניינים שצריך לקדם.

<אריאל צבי: אבל זה לא המינהל.

<שירה תם: זה לא מינהל.

<שירה תם: אני שותקת.

איתן כבל: לא משנה.

בצלאל סמוטריץ': הלוואי והיו יצירתיים - - -

איתן כבל: ומשרד המשפטים, זה אותו דבר.

<אריאל צבי: אנחנו תמיד יצירתיים.

בצלאל סמוטריץ': לכיוון אחד מאוד, לכיוון מאוד מסוים.

בצלאל סמוטריץ': רק לכיוון אחד.

בצלאל סמוטריץ': במקומות אחרים אתם מאבדים את היצירתיות.

איתן כבל: בואו נתקדם.

איתן כבל: סליחה, אני מתקדם.

בצלאל סמוטריץ': בוא נצביע על מה שהיא הציעה.

<משה ליפקה: רציתי רק לתמוך בהורדת המילים "בין היתר" ולהסביר למה.

איתן כבל: נצביע על זה, אחרי זה תגיד.

איתן כבל: תראה שההצעה שלנו יותר טובה משלך.

<משה ליפקה: טוב.

איתן כבל: נצביע על הנוסח כמו שהוא.

איתן כבל: ואני כבר אומר לכם שבין קריאה ראשונה לשנייה ושלישית תצטרכו לבוא עם חליף ל"בין היתר".

בצלאל סמוטריץ': במקום ה"בין היתר", ובהסכמה.

בצלאל סמוטריץ': תגיעו להסכמה לפני כן.

<אביטל סומפולינסקי: ואנחנו נתייחס לזה בדברי ההסבר.

<שירה תם: עוד הערה קטנה רק לגבי הסעיף הזה.

<שירה תם: שוב, הצעה שבמקום "אופי הפעילות החקלאית והתיירותית" נחזור להגדרה של מיזם חקלאי-תיירותי משולב, כי זו הגדרה שיש בחוק ואפשר לפרש אותה.

<אריאל צבי: הוא לא עבד, הוא צופה פני עבר.

<אביטל סומפולינסקי: אבל אנחנו לא מדברים על העתיד, אנחנו מדברים על מה שהיה.

איתן כבל: צודק.

איתן כבל: אני מצביע על סעיף (3) שזה (4)(1).

<אביטל סומפולינסקי: התיקון של סעיף קטן (ג).

איתן כבל: הסעיף הזה, פלוס (2) שנמחק.

<אביטל סומפולינסקי: המחיקה של פסקה (4), פסקה (1) אחרי המילים "בסעיף קטן זה יבוא וזאת בהתחשב בין היתר באופי הפעילות החקלאית והתיירותית שבו במשך קיומו", ופסקה (2) תימחק.

<אביטל סומפולינסקי: ואני אוסיף בדברי ההסבר את ההתייחסות למילים ברישה ל"בין היתר", שיהיה ברור מה נכנס.

<לאה ורון: אבל שמשרד המשפטים ורשות מקרקעי ישראל יעבירו.

איתן כבל: ואני כבר אומר, אני חייב לסיים את הצעת החוק הזו, אני לא מתכוון להתברבר אתה.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, אני רוצה לסיים את זה, יש אנשים מאחורי החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': שמנהלים משפטים.

איתן כבל: אם מסתבר בתוך השבועיים הקרובים שלא הצלחתם או שיש אי הסכמה, נא להודיע לי מבעוד מועד.

איתן כבל: אני רוצה לדעת כדי שאני אביא את ההצעה שלי אם הדברים יידרשו.

איתן כבל: אני מעמיד להצבעה את אשר עורכת-הדין אמרה.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: הלאה.

איתן כבל: בצלאל, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': הפרוצדורה של החוק הרי זה שמגישים בקשה מסודרת תוך לוחות זמנים לוועדה המייעצת הזאת, הוועדה אמורה להמליץ לשר, ואז אם השר מאפשר מתחילים פרוצדורה שלמה של תכנון.

בצלאל סמוטריץ': אבל אי-אפשר לעשות עינוי דין לאנשים.

בצלאל סמוטריץ': לכן, אנחנו דורשים שהוועדה הבין-משרדית תהיה חייבת לתת תשובה תוך שבע שנים, ואגב, גם זה המון.

בצלאל סמוטריץ': אם שואלים אותי, תוך שנה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אומרים לי: תשמע, מדינת ישראל, הנושאת מטוסים, טה-טה-טה-טה, וכדי להכריח אותה לתת תשובה אני רוצה לומר שאם היא לא החליטה, אז אי החלטה משמעותה החלטה, המלצה חיובית.

בצלאל סמוטריץ': ביקשו משרד נגב גליל וקיבלנו את זה, שצריך שתהיה גם אפשרות להחריג.

בצלאל סמוטריץ': כי לפעמים עלול להיות מצב שכבר הגענו ועוד חודשיים יהיה, אז השר יוכל להחריג את זה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אם אתם תציעו לצמצם את התקופה אני אתכם, אני בעד לצמצם את התקופה.

בצלאל סמוטריץ': אבל חייב להיות השוט הזה שאם אין החלטה זו החלטה חיובית, אחרת הכי נוח לא להחליט.

בצלאל סמוטריץ': הכי טוב לא להחליט.

איתן כבל: תודה, בצלאל.

איתן כבל: דרך אגב, כבר בסעיף הזה אתה למד איך המדינה מייצרת את הבעיות.

איתן כבל: דרך הסעיף הזה אתה למד.

בצלאל סמוטריץ': אני בעד שלוש שנים.

יצחק וקנין: התחלפה, השר התחלף, כל העולם התחלף.

יצחק וקנין: כל שנתיים מחליפים כנסת.

איתן כבל: - - באים זה, באים פה, הכללים התחלפו, הגב' תם כבר סגנית מנהל המינהל - - -

<אביטל סומפולינסקי: הפכה להיות מנהלת המינהל.

איתן כבל: זה בכלל במקום אחר, זה לא – אני מתנצל, רציתי לתת לך תפקיד רוחב לפני.

<שירה תם: טוב, בסדר, קיבלתי.

איתן כבל: אמרת את זה בדיון הקודם.

<אביטל סומפולינסקי: כן, בדיון הקודם.

<אביטל סומפולינסקי: קודם כול צריך להזכיר שהצעת החוק הזאת היא משנת 2015, באוקטובר אני חושבת, ונראה לי שקדימה הייתה מין תפיסה שרוצים לדעת שזהו נותנים לזה גג ושעד אוקטובר 2017 הכול מסתיים.

איתן כבל: סיימנו עניין.

יצחק וקנין: כן.

<אביטל סומפולינסקי: אז אם הכוונה היא שבע שנים מהיום, אז א', זה לא מנוסח, וזה גם מאוד לא מקובל בחקיקה לתת למדינה שבע שנים לקבל החלטה, זה נראה לי - - -

יצחק וקנין: לדעתי, זה הזוי.

יצחק וקנין: זה בעייתי.

איתן כבל: זה מוטרף.

בצלאל סמוטריץ': כמה אתם רוצים?

<אביטל סומפולינסקי: אני רוצה להגיד עוד דבר.

<אביטל סומפולינסקי: בדרך כלל המועד שניתן לא ניתן בהתחשב בשאלה מתי החוק ניתן, אלא מתי הגשת את הבקשה.

בצלאל סמוטריץ': ממועד הגשת הבקשה.

בצלאל סמוטריץ': זה טעות, ממש טעות.

<אביטל סומפולינסקי: לכן, מישהו שהגיש באוקטובר 2010 לא צריך לחכות שבע שנים, היה צריך לקבל את ההחלטה בעניינו לכאורה כבר אתמול, וצריך לקבל לוח זמנים סביר.

<אביטל סומפולינסקי: ולוח הזמנים הזה צריך להיספר מהיום שבו המדינה קיבלה את כל המסמכים שהיא ביקשה.

בצלאל סמוטריץ': ברגע שאנחנו משנים עכשיו את הקריטריונים, אי-אפשר להסתכל היום על הבקשה שהוגשה לפני חמש שנים, כי לפני חמש שנים היו אמורים לדון בה, ולכן לא דנו בה עם הקשקוש הזה של ההיתכנות התכנונית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים לנקוב מעכשיו.

בצלאל סמוטריץ': מהיום שהחוק הזה נכנס לתוקף מתחילים כאילו מחדש, מי שעדיין לא אישרו לו, עכשיו בוא ניתן להם שנה-שנתיים, לא שבע.

<משה ליפקה: לאף אחד לא אישרו.

איתן כבל: לא משנה, לא חשוב.

<אריאל צבי: יש הוראת מעבר שאתה מחדש את הבקשה.

<אביטל סומפולינסקי: צריך להסתכל, אם הבקשה הקודמת של הבן-אדם עדיין בקנה, ועכשיו אפשר לקדם אותה בגלל השינוי היום של החוק, אז פתוחה בפניו או אפשרות כמו שכתוב בהמשך להגיש בקשה חדשה.

<אריאל צבי: יש הוראת מעבר שמדברת על זה.

<אביטל סומפולינסקי: או להגיש בקשה, אבל נצטרך לפתור את זה.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: צודקת גברתי, ניתן לזה מענה, זה עניין טכני.

בצלאל סמוטריץ': כמה זמן אנחנו צריכים לתת להם?

בצלאל סמוטריץ': אני מדבר על המהות.

איתן כבל: תכף אאפשר.

איתן כבל: כן, גברתי.

<רות נבו: לגבי הנושא הזה, מי שלא צריך להגיש בקשה מחודשת, הבקשה מ-2010 תקפה.

איתן כבל: אז אני מבין שיש הוראת מעבר בעניין.

<אביטל סומפולינסקי: הוראת מעבר להוראת מעבר.

איתן כבל: להוראת מעבר.

איתן כבל: קודם כול נשמע אתכם.

איתן כבל: מי מטפל בזה?

<מרון כליפה: אני רוצה להעלות פה כמה דברים.

איתן כבל: לא ביקשנו ממך לפתוח עכשיו את הדיון.

<מרון כליפה: לגבי הנקודה הזאת.

איתן כבל: נותנים פתרון.

<מרון כליפה: ספציפית על הנקודה הזאת.

<מרון כליפה: קודם כול, יש לנו בעיה עם האישור האוטומטי לאחר תקופה מסוימת, כי לפי הנוסח שקיים היום או אם נסתכל, מישהו יכול גם לעתור לבית-המשפט ואיכשהו לעצור את הדבר הזה.

איתן כבל: הלכת לחלק הכי פשוט.

איתן כבל: ברשותך, תעזור לי, יש לנו פה שתי נקודות, אבל הנקודה הכי חשובה היא כמה זמן?

איתן כבל: תן לי כמה זמן, אחר כך אתווכח אתך אם אני נותן לך - - -

<מרון כליפה: זה תלוי במספר הבקשות שיוגשו.

<מרון כליפה: אם כרגע אנשים שנמצאים במרחב הנגב יחליטו להגיש בקשות ונגיד למספר גבוה מאוד - - -

איתן כבל: יש לי שאלה.

איתן כבל: סליחה, כמה הפוטנציאל של האנשים בעלי חוות שנכנסים בגדר - - -

<משה ליפקה: 23.

<רן בנימין: הלוואי שזה זה, אבל ברגע שאנחנו נותנים לכל תושבי הנגב להגיע להגיש.

<משה ליפקה: כבל, יש 23 חוות בנגב המערבי.

<רן בנימין: מה מונע מכל בן-אדם להגיש?

<רן בנימין: להגיש בקשה.

<רן בנימין: מה מונע?

<אביטל סומפולינסקי: מה מנע ממנו להגיש בשנת 2010?

<רן בנימין: מה החוק מונע מכל בן-אדם היום להגיש בקשה מחודשת לוועדה, בעיקר אם היה לו חוזה שגם העביר אותו לחבר שלו?

איתן כבל: ברשותך, עשו לי טובה, אל תפתחו את זה עכשיו.

איתן כבל: נו, באמת.

בצלאל סמוטריץ': עוד פעם האם הזה, אם יגישו 1,000.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: כשרוצים לתקוע האם הופך להיות גדול.

איתן כבל: יש אם שמתחיל באותיות "דוד", אחר כך הוא מתחיל להתרחב, ואחר כך הוא נהיה הפיל של סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': של דב.

<רן בנימין: שאלה נוספת, דבר נוסף, משרד החקלאות יושב פה - - -

איתן כבל: נמצא פתרון, תן לי שנייה.

איתן כבל: אתה בהתלהבות, עף על ההתלהבות של עצמך ממשפט שאמרתי פה.

איתן כבל: תן לנו עכשיו לתת מענה.

איתן כבל: אתה רוצה לעזור לי לתת מענה או שאתה רוצה לספר לי כמה זה קשה?

איתן כבל: לבעיות שלך אנחנו רוצים למצוא פתרון.

איתן כבל: תראה, החוק הזה ברור.

איתן כבל: אם תגיד לי שלחוק הזה יש השפעה על חוקים אחרים, אז נבקש תשובה.

איתן כבל: האם המשמעות היא שאנחנו נותנים עכשיו את השנה או השנתיים או השלוש, ופותחים את זה לכל ה-200,000 או ה-100,000 בדואים שיש במרחב.

יצחק וקנין: פותחים את זה לעוד 200 פה, זו לא הכוונה.

<אביטל סומפולינסקי: הוא אומר בינתיים שזו אולי לא הכוונה, אבל אולי בעתיד - - -

בצלאל סמוטריץ': אפשר לכתוב שנפתח את זה רק למי שכבר הגיש ב-2010, או שהוא יוכל להגיש מחדש.

איתן כבל: הרי החוק הזה מאוד מוגדר, הוא עוסק בחוות מאוד מוגדרות, הוא עוסק רטרואקטיבי בעניינים מאוד מאוד מוגדרים, ובזה אנחנו מתעקשים, וסמוטריץ כל הזמן חוזר על זה שאין כאן פתיחה, אין כאן צפי כלפי העתיד, אלא כל הזמן לאחור.

איתן כבל: אם אתה אומר לי שהחוק הזה עלול להשליך שכל הבדואים – אז בוא נמצא את הדרך איך אתה סוגר את זה.

איתן כבל: כי החוק הזה, חברים, לא יעזור, הוא מאוד מאוד נקודתי.

יצחק וקנין: ממוקד יותר מדי אפילו.

בצלאל סמוטריץ': הוא ברמת מבחן חוקתי, תקפו אותו על זה.

איתן כבל: סליחה, כשחבר הכנסת חאג' יחיא ישב פה ואמר את אשר אמר, ואני עצרתי אותו, ואמרתי לו: אדוני, אנחנו עוסקים פה ולא פותחים ופותרים פה את כל בעיות הבדואים.

איתן כבל: אם תרצה פתרון לבעיות הבדואים אני אבוא אתך לנסות לקדם אתך יחד את זה.

איתן כבל: עכשיו אנחנו מאוד בנתיב, אנחנו בשביל הזה שיש בו 20, מקסימום 23, 24 או 25 חוות.

איתן כבל: בואו נראה איך אנחנו תוחמים את הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': יש לי פתרון, יש לי הצעה.

בצלאל סמוטריץ': היועצת המשפטית, יש לי הצעה.

<קריאות: - - -

יצחק וקנין: הדבר ברור.

יצחק וקנין: כשחוקקנו את זה ב-2010 דיברנו בצורה ספציפית ממוקדת לאותם 23 חוות, או 25 חוות, שתיים היו בעייתיות.

יצחק וקנין: אני חושב שמדובר על אותם 23.

יצחק וקנין: מי שהגיש בקשה ב-2010, אנחנו יכולים לתת עוד שנתיים ארכה לרשויות לתת לו תשובות ולגמור את זה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא חוסם אחרים מלהגיש.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שזה מה שוקנין מתכוון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא חוסמים אחרים מלהגיש, את זה אי-אפשר, עשינו קריטריונים חדשים, כל מי שמתאים יכול להגיש, גם 1,000.

בצלאל סמוטריץ': את לוח הזמנים המצומצם של שנתיים נניח נקבע למי שהגיש בקשה מחודשת, וזה אגב הגיוני, כי הוא כבר חמש שנים מחכה, ואלק, שידונו בו ראשון.

בצלאל סמוטריץ': מי שהגיש בקשה ב-2010, הוועדה תצטרך לתת החלטה תוך שנתיים מהחוק החדש, מאז שהחוק הזה נכנס לתוקף.

בצלאל סמוטריץ': ואם לא אז זו תשובה חיובית.

בצלאל סמוטריץ': מי שהגיש בקשה חדשה ולא הגיש, שבע שנים, אז יהיו להם שבע שנים לדון.

איתן כבל: מה אתם אומרים?

<אביטל סומפולינסקי: א', עדיין מתעוררת השאלה, אפשר לקבוע כלל אחיד שאומר שנגיד שלוש שנים ממועד הגשת הבקשה יש החלטה, ושוב, בהנחה שהגישו הכול, אני מבינה שפרוגרמה ומשרד החקלאות, הדברים האלה לוקחים זמן.

<אביטל סומפולינסקי: שלוש שנים, נגיד, ממועד הגשת הבקשה.

<אביטל סומפולינסקי: ועם סמכות לשר להאריך את זה לגבי בקשה מסוימת או לעניין סוג מסוים של בקשות מתוך תפיסה שאם פתאום יוצפו אלפי בקשות, הם יצטרכו להתמודד עם כל הדבר הזה

בצלאל סמוטריץ': לכן כתבנו גם סוג מסוים של בקשות.

<אביטל סומפולינסקי: אז יהיה אפשר להאריך את המועד לגבי בקשה מסוימת שרואים שלוקחת יותר זמן או סוג מסוים של בקשות.

<אביטל סומפולינסקי: נראה לי ששלוש שנים ממועד הגשת הבקשה לקבלת החלטה זה - - -

איתן כבל: בסדר, ברור.

בצלאל סמוטריץ': אבל רק ביחס לאלה שזו הגשה חוזרת.

<רן בנימין: מהבקשות שכבר קיימות אצלו?

<אביטל סומפולינסקי: מכל בקשה שמוגשת, בין אם היא קיימת ובין אם היא חדשה.

בצלאל סמוטריץ': אבל למה שלא נעשה את ההבחנה הזאת?

בצלאל סמוטריץ': שבקשה מחודשת תהיה יותר מהר, בקשה חדשה יותר זמן.

<אביטל סומפולינסקי: כי הרשות אמורה לפעול ביחס לכולם בלוח זמנים הגיוני.

איתן כבל: היא קובעת את שיקול הדעת, עזוב.

יצחק וקנין: שוויוני.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה שיקול רלוונטי, אדם שכבר הגיש.

איתן כבל: למה לך?

איתן כבל: אתה פותח פה.

איתן כבל: אם אתה שואל אותי, זה סתם להכניס אותנו לפינות.

בצלאל סמוטריץ': הבנתי, עזוב, יאללה.

איתן כבל: כן, גברתי.

<תמי שאולקר: כמשרד החקלאות שחבר בוועדה הבין-משרדית, לאחר ששמעתי את כל מה שנאמר פה, כולל משרד נגב גליל, שנתיים זה די והותר לעבור את התהליך של הגשה של ועדת פרוגרמה בכל המדינה.

בצלאל סמוטריץ': היא מכינה את הפרוגרמה.

בצלאל סמוטריץ': יש להם שר טוב במשרד החקלאות.

איתן כבל: תודה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': המשרד היחידי הפרודוקטיבי שעובד אתנו.

איתן כבל: כן, מדהים.

איתן כבל: מדהים.

איתן כבל: הוא יודע שיש מקומות חוץ מעמונה?

איתן כבל: סמוטריץ, שר החקלאות.

בצלאל סמוטריץ': שרת המשפטים, גם זה שלי, כולם שרים טובים, יש פקידים יותר טובים כנראה.

<אריאל צבי: תודה, תודה.

<אריאל צבי: הרווחת את זה כמחמאה.

בצלאל סמוטריץ': אני צוחק.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש שיהיה כתוב בפרוטוקול שזה היה בצחוק.

<תמי שאולקר: אני צריכה להבהיר, יש פה שבע שנים מ-2010.

<אביטל סומפולינסקי: אם הכלל משתנה ואומר שהוועדה צריכה להגיש את ההמלצה שלה תוך שנתיים ממועד הגשת הבקשה, אז זה מין כלל שחל לגבי כל הבקשות שיוגשו מכאן ואילך.

<אביטל סומפולינסקי: צריך לקבוע הוראת מעבר, שיש אותה, אבל צריך להתאים אותה, והשאלה מהו פרק הזמן הסביר – שנה מהיום לסיים את כל הבקשות שנמצאות בקנה זה פרק זמן סביר שאפשר לעמוד בו?

<אביטל סומפולינסקי: אנחנו יודעים כמה בקשות יש בקנה?

<רן בנימין: כמה יש?

<רן בנימין: ברור שאנחנו יודעים.

<רן בנימין: זאת לא השאלה.

<רן בנימין: כמה יהיו?

<לאה ורון: אז שואלת עורכת-הדין סומפולינסקי אם אתם יכולים לסיים בתוך שנה, זה מה שהיא שואלת.

<אביטל סומפולינסקי: האם אפשר לסיים את הטיפול בבקשות, את העברת ההמלצה, אפשר בתוך שנה להעביר את ההמלצות?

יצחק וקנין: משרד המשפטים, אפשר תוך שנה?

יצחק וקנין: שנתיים?

<רן בנימין: להערכתי שנתיים.

<אריאל צבי: הבקשות שהוגשו לוועדה לא נגעו בהם.

<אריאל צבי: כלומר, זה לא אומר שלא היה לגביהם טיפול, לכן מהבחינה הזאת אין ממש הבדל בין אם הבקשה הוגשה אז או מוגשת עכשיו כי הטיפול - - -

איתן כבל: אדוני בא לעזור לנו או לעכב אותנו?

<אריאל צבי: אני חושב שמה שהציעה היועצת המשפטית זה בסדר גמור.

איתן כבל: תודה.

<תמי שאולקר: שנתיים.

בצלאל סמוטריץ': שנתיים.

בצלאל סמוטריץ': אם משרד החקלאות אמר שנתיים, בוא ניתן שנתיים.

בצלאל סמוטריץ': שיעבדו מהר.

איתן כבל: שנתיים.

איתן כבל: משפט.

<רות נבו: בדיון הקודם שהיה פה הייתה נציגה של הוועדה הבין-משרדית שאמרה שמה שתוקע את סגירת הטיפול הוא ההיתכנות התכנונית.

<רות נבו: הנושא הזה ירד מהפרק.

איתן כבל: גברתי, אבל עזבי, ירד.

<רות נבו: סליחה, הנושא הזה ירד מהפרק, וכל השאר גמור.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': שיעבדו מהר, איתן.

<אביטל סומפולינסקי: שנתיים ממתי?

<אביטל סומפולינסקי: אנחנו מדברים על שנתיים מהיום?

<אביטל סומפולינסקי: שנתיים לסיים המלצה שבקנה כבר מ-2010?

<אביטל סומפולינסקי: זה הרעיון?

<משה ליפקה: זה המון זמן שנתיים.

בצלאל סמוטריץ': ליפקה, עזוב, אם לא, אז - - -

איתן כבל: מויישה.

<לאה ורון: תאפשרו לה לברר.

<שירה תם: לבקשה מחודשת.

<אביטל סומפולינסקי: האם צריך שנתיים?

<אריאל צבי: לבקשה המחודשת.

<אביטל סומפולינסקי: אני לא מדברת על מי שמחליט לחדש את הבקשה שלו או מי שמחליט להגיש בקשה חדשה והוא מעולם לא היה בקנה.

<אביטל סומפולינסקי: כל מי שמגיש בקשה חדשה מוסכם שתוך שנתיים מעבירים המלצה לגביו.

<אביטל סומפולינסקי: אני שואלת מה קורה עם כל הבקשות שנמצאות עכשיו בקנה?

<תמי שאולקר: מי שבקנה כבר דנו לגבי כל הסוגיות האחרות ובחנו אותן, מה שנשאר זה ההיתכנות.

<תמי שאולקר: ברגע שההיתכנות נפטרה, שנתיים מספיק.

<אריאל צבי: לא דנו.

<רן בנימין: ממש לא.

<אריאל צבי: לא דנו, לא נכון, בכלל לא היה דיון בהם.

<קריאות: - - -

<אביטל סומפולינסקי: אז שנה מספיקה בשביל לסיים את כל הטיפול?

<לאה ורון: 23 בקשות או 25 בקשות.

יצחק וקנין: תקבלו את ההצעה שלי, שנתיים ותגמרו את זה, נו.

איתן כבל: חברים יקרים, סליחה, אני לא רוצה לריב עכשיו עם אף אחד, שנתיים חלוט על כולם.

איתן כבל: גם אחרי מה שנאמר כאן רוב הדברים בעצם בתהליך מאוד מאוד מתקדם, מי יותר, מי פחות.

יצחק וקנין: כולם יודעים מי נגד מי.

איתן כבל: עוד יישאר לכם זמן לטפל בדברים אחרים בשנתיים האלה.

<אריאל צבי: אבל תן לשר אופציה להאריך.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, כתבנו.

יצחק וקנין: זה מופיע.

בצלאל סמוטריץ': תשתמשו בזה יותר מדי, אבל - - -

<מרון כליפה: אלא אם כן השר על הארכת התקופה.

יצחק וקנין: זה מקובל.

יצחק וקנין: מקובל, חבר'ה, בואו נתקדם.

<מרון כליפה: אני מדבר על פרק השנתיים, אחרי זה השר יוכל להאריך בתקופות נוספות.

איתן כבל: כן, זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה לתחום את היכולת של השר להאריך?

בצלאל סמוטריץ': גם כן לשנה, שלא יוכל להאריך - - -

איתן כבל: כן.

<מרון כליפה: זה לגבי סוג מסוים של בקשות שאנחנו מבינים שהן לא הבקשות האלה.

איתן כבל: מסוג מאוד מסוים.

איתן כבל: סליחה, אני מאוד לא אוהב את מתן האורכות האלה.

איתן כבל: אתה יודע למה?

איתן כבל: אנחנו פקידים, נכון?

איתן כבל: גם אני, כי אתה כבר חושב על הארכה.

<תחיה קלינגר: נכון.

איתן כבל: זה כמו שיש לך עבודה לעשות – אתה זוכר שהיית סטודנט – אתה לא מתחיל לספור - - -

בצלאל סמוטריץ': מ-45 יום שאחרי.

איתן כבל: משם מתחילה הספירה.

איתן כבל: דרך אגב, ככה המדינה עובדת, עשרה סימני קריאה.

<אביטל סומפולינסקי: זה נכון.

<אביטל סומפולינסקי: אז התוספת - - -

איתן כבל: אני מנסה למצוא גם לשר איזושהי - - -

בצלאל סמוטריץ': בוא ניתן לשר עוד שנה, זהו.

בצלאל סמוטריץ': נעשה שנתיים ועוד שנה הארכה.

<מרון כליפה: במסגרת העבודה ברור שהבקשות המחודשות, נקרא להן, יזכו לטיפול ראשוני.

<מרון כליפה: אם נראה שאין עוד בקשות נוספות במספר גבוה, אז מן הסתם כולן יטופלו במסגרת השנתיים.

<מרון כליפה: אם נראה שפתאום יש לנו עוד סוג מסוים של בקשות שהן רבות, אז לגבי הסוג הזה של הבקשות, הן יהיו בצד, נטפל בבקשות שכבר הוגשו בעבר, נסיים אותן, ואחרי זה נטפל בבקשות החדשות.

<מרון כליפה: זאת הכוונה שלנו.

<אביטל סומפולינסקי: ההוראה שאומרת שרואים את ההמלצה הזאת כהמלצה חיובית אם לא הועברה המלצה היא הוראה מאוד חריגה בחקיקה.

בצלאל סמוטריץ': היא קיימת, נניח, בחוק ההנמקות, מה שנקרא, החוק לתיקון סדרי משפט ומינהל (החלטות והנמקות), תשי"ט–1958, סעיף 6(ב).

<אביטל סומפולינסקי: למשפט המינהל יש דרכים, כלי אכיפה לרשות שלא מקבלת את ההחלטות שלה.

<אביטל סומפולינסקי: אני אומרת שזאת הוראה מאוד חריגה בחקיקה.

יצחק וקנין: מה את רוצה?

יצחק וקנין: בואו נתקדם.

<משה ליפקה: יש לזה תקדימים בחקיקה, בסדר גמור.

יצחק וקנין: רבותי, תנו לנו להתקדם.

יצחק וקנין: מה את רוצה?

<אביטל סומפולינסקי: א', אני מעלה את השאלה, האם בהתחשב בעובדה שהמילים "מידת ההיתכנות התכנונית" ירדו ושמהוועדה מסבירים לנו שזה היה המכשול העיקרי בשביל לשחרר את הדברים - -

יצחק וקנין: להתקדם הלאה.

<אביטל סומפולינסקי: - - האם אי-אפשר להסתפק בהוראה של שנתיים מיום קבלת ההחלטה?

<אביטל סומפולינסקי: נראה לי שאת זה כדאי גם לבחון.

<אביטל סומפולינסקי: יש פה מכלול של תיקונים שאמורים היו לשחרר מחסומים.

<אביטל סומפולינסקי: השאלה אם באמת צריך גם את ההוראה הזאת שהיא באמת הוראה חריגה.

<אביטל סומפולינסקי: אבל אם מכניסים את ההוראה החריגה הזאת אז בוודאי שהסמכות להארכת מועד קצת מרככת אותה במובן הזה שהיא נותנת איזושהי אפשרות לרשות להתמודד עם עומס שיהיה לה.

יצחק וקנין: כן, ליפקה.

<משה ליפקה: שתי הערות, ברשותך.

<משה ליפקה: דבר ראשון, סליחה שאני אומר, בבסיס היה מדובר על 90 יום אז לעבור לשנתיים זה לדעתי בלתי סביר לחלוטין.

<משה ליפקה: לא רק שזה בלתי סביר, אלא שכולם הגישו, אלה שרצו הגישו, והן לא נדונו לא בגלל שלא גמרו, העברנו את כל המסמכים.

יצחק וקנין: הכול ברור לנו.

יצחק וקנין: לקצה.

<משה ליפקה: ועכשיו תשובה לגב' הנכבדה, סליחה שאני לא - - -

<רות פרמינגר: היועצת המשפטית.

<משה ליפקה: היועצת המשפטית, יש תקדים בחקיקה המפורשת בחוק מס שבח, אם אתה מגיש שומה עצמית ואחרי שישה חודשים אין תגובה זה הופך לסופי.

<משה ליפקה: זה לא תקדים ראשון, סליחה, שדבר הופך לחלוט.

<אביטל סומפולינסקי: לא אמרתי שאין, רק אמרתי חריג.

<משה ליפקה: זה לא בדיוק חריג.

<אביטל סומפולינסקי: הוראה חריגה.

<משה ליפקה: אם תרשי לי, בכל הכבוד, זה לא חריג.

<משה ליפקה: אבל מצד שני, צריך לשים לעניין סוף.

יצחק וקנין: סוף.

<משה ליפקה: ואי-אפשר עוד פעם ועוד פעם.

<משה ליפקה: המילים שנתיים ועוד שנה זה בלתי מתקבל על הדעת.

<משה ליפקה: זה חיים של אנשים, רבותי, חיים של אנשים.

<משה ליפקה: אתם יודעים שבלי המצב הזה הם לא יכולים לקבל מים, הם לא יכולים לקבל - - -

יצחק וקנין: ברור לנו הכול.

יצחק וקנין: ליפקה, הכול ברור, בוא נתקדם.

יצחק וקנין: הצעתי שנתיים כדי לתחום את זה ובוא נגמור.

יצחק וקנין: אני חושב שזה מקובל.

<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת, שנתיים מיום התחילה לגבי הבקשות הקיימות ושנתיים לגבי הבקשות החדשות מיום הגשת הבקשה.

בצלאל סמוטריץ': יום התחילה את לא יכולה, כי עברו כבר שנתיים.

<אביטל סומפולינסקי: מיום התיקון.

בצלאל סמוטריץ': מיום התיקון.

יצחק וקנין: מיום התיקון שלנו.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו משאירים את העובדה שתוך שנתיים זו תשובה חיובית אם אין החלטה, וסייגנו אותה - - -

יצחק וקנין: חבר'ה, משרד המשפטים, מקובל עליכם שנתיים ולשר יש את הסמכות.

יצחק וקנין: מי בעד הסעיף לפי איך שאת תנסחי אותו.

<אביטל סומפולינסקי: והשינויים.

יצחק וקנין: סעיף (4) קטן (ג), כולל התיקונים.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד – פה אחד

יצחק וקנין: הסעיף אושר.

יצחק וקנין: אני רואה שכל השאר נמחק, נכון?

<אריאל צבי: אנחנו רוצים רק להציע לדייק את הניסוח, אם אפשר.

<אביטל סומפולינסקי: אבל אולי לפני הניסוח שיהיה הסבר מה הסעיף הזה אומר.

<אביטל סומפולינסקי: הסעיף בעצם מדבר גם על מה הזכויות שניתנו לך בהתחלה ולמה אנחנו מכוונים בסוף הדרך.

<אביטל סומפולינסקי: אז בהתחלה אתה תקבל חוזה הרשאה לפיתוח.

בצלאל סמוטריץ': לתכנון.

<אביטל סומפולינסקי: ועכשיו מובהר שזה גם יהיה תכנון, אלו המילים "תכנונו", ובסוף הדרך, אחרי שעברת את ההליך התכנוני שזה בעצם ההליך האחרון - -

יצחק וקנין: חוזה לדורות.

בצלאל סמוטריץ': חוזה חכירה לדורות.

<אביטל סומפולינסקי: - - אז תקבל חוזה חכירה לדורות על השטח שמתאים לגביו לתת שטח חכירה לדורות.

בצלאל סמוטריץ': זו הייתה בקשת היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רצינו בפעם הקודמת חכירה לדורות על הכול.

<אביטל סומפולינסקי: ומההתחלה.

בצלאל סמוטריץ': נכון, על זה תכף אדבר.

בצלאל סמוטריץ': יש שתי שאלות, על מה מקבלים חכירה לדורות, ואיך הולכת הפרוצדורה.

בצלאל סמוטריץ': לפרוצדורה היו שתי אפשרויות: אפשרות אחת שהם מקבלים את החכירה לדורות מייד, אבל כותבים בחוק שככל שלא מסתיים ההליך התכנוני בלוחות הזמנים אז הוא פוקע מאליו, כדי שלא נהיה במצב שבו אדם מחזיק חוזה אבל הוא לא הצליח לקדם הליכי תכנון.

בצלאל סמוטריץ': או שניתן קודם הרשאה לתכנון ואחר כך - .

בצלאל סמוטריץ': אנשי הממלכה, איך שניסן קורא להם, לא רצו בכלל שנכתוב חכירה לדורות לא פה ולא פה.

בצלאל סמוטריץ': לכן, אנחנו אחרי המון המון דיונים קיבלנו החלטה בעצמנו, הלכנו על האמצע, בין לא לכתוב בכלל חכירה לדורות לבין לכתוב חכירה לדורות מהרגע הראשון, כמו שליפקה תכף יבקש, הלכנו על האמצע שאומר: קודם הרשאה לתכנון ופיתוח ואחר כך חכירה לדורות.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שברגע שזה כתוב בחוק אז אני רגוע, הם לא יוכלו להתחכם בעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': והנושא השני זה על מה?

בצלאל סמוטריץ': אני אומר את האמת, דעתי, ואם היושב-ראש יסכים, לתת על הכול חכירה לדורות.

בצלאל סמוטריץ': כיוון שאמרו לי: תשמע, יש לו 3,000 דונם מרעה, ומרעה בדרך כלל זה חכירה לכמה שנים, זה מוגזם.

בצלאל סמוטריץ': אמרנו שלפחות היחידה שהוא גר בה פלוס השטח התיירותי, לא רק היחידה שהוא גר בה, למה?

בצלאל סמוטריץ': הם רצו רק ליחידה שהוא גר בה.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר לשרוד במקום הזה רק עם בית.

בצלאל סמוטריץ': אם אתה לא נותן לאדם גם אמצעי ייצור, תיירות, חקלאות, אז מה?

בצלאל סמוטריץ': ייקחו לו את הכול, ישאירו אותו עם הבית, אז מה הוא יעשה?

בצלאל סמוטריץ': ממה הוא יתפרנס?

בצלאל סמוטריץ': - - -

<אביטל סומפולינסקי: יש לו זכויות אחרות לגבי השטחים האחרים, רק לא ייתנו לו חכירה לדורות.

יצחק וקנין: כן, ליפקה.

בצלאל סמוטריץ': אבל הפחד שלי שמה שאתה לא כותב בחוק לא יהיה.

<משה ליפקה: הניסוח של הסעיף הזה הוא הרבה יותר גרוע מהמצב הקיים.

<משה ליפקה: אני אסביר.

<משה ליפקה: במצב הקיים הוא חריג מאוד, זה באמת חריג, כי פה הוא אומר שלרשות אין שיקול דעת בהקצאת הזכויות.

<משה ליפקה: פה הכניסו את המילה "תכנונו", מה שמרחיק אותנו מהקניית הזכויות.

<משה ליפקה: עכשיו אני רוצה להגיד משהו בסיסי שנזכור, ואנחנו צריכים שזה יהיה מול עינינו.

<משה ליפקה: משרד המשפטים, המינהל ומשרד הפנים מתנגדים לכל החוות, ואני עברתי גם את המשרד המשפטים, גם את ועדת הפנים, ישבתי שם, והם נגד.

<משה ליפקה: ולכן, אם זה לא יהיה כתוב ברחל בתך הקטנה אין לנו סיכוי לעבור את זה.

<משה ליפקה: אני אומר במפורש, אין לנו סיכוי לעבור את זה.

בצלאל סמוטריץ': מה לא טוב במה שכתבנו?

<משה ליפקה: סליחה, לכן אני מבקש שההחלטה תהיה כמו שהתכוונו מראש.

<משה ליפקה: זאת אומרת, כמו שכתוב בחוק היום זאת הצעה שמרעה את המצב.

<משה ליפקה: שיהיה חוזה חכירה לאחר המלצה של הוועדה הבין-משרדית לשר, למינהל אין שיקול דעת, נותן חוזה, עשר שנים, 15 שנה, לא חשוב כמה, עוברים, אין הסדרה סטטוטורית, יש אפשרות לבטל את החוזה.

<משה ליפקה: אחרת, אני אומר לכם באחריות, נשב פה בעוד שנה עם אותם חברי כנסת ואולי אחרים, זה לא הגיוני.

יצחק וקנין: תן לי לשמוע את משרד המשפטים.

יצחק וקנין: אותך אני מבין.

יצחק וקנין: משרד המשפטים.

<אריאל צבי: אנחנו מקבלים בעיקרון את הנוסח שהוצע.

<אריאל צבי: אני כמובן מסתייג מכל מה שנאמר לפני על ההתנהלות של משרד המשפטים.

<אריאל צבי: אז לרשום בראש הפרוטוקול שגם על מה שהסכמנו ולא הסכמנו - - -

בצלאל סמוטריץ': זה היה בתקופה של השרה הקודמת.

בצלאל סמוטריץ': ההתנהלות ההיא הייתה עם השרה הקודמת.

יצחק וקנין: סמוטריץ, תן לו.

<אריאל צבי: תודה רבה, אדוני.

<אריאל צבי: שוב, אני אקח גם את זה כמחמאה.

<אריאל צבי: מה שאנחנו רק מבקשים לתקן שזה יהיה ביחס לשטח הבינוי או המבונה המיועד בתוכנית כאמור למטרת תיירות או מגורים, זה הכול.

<אריאל צבי: זה מה שאנחנו מציעים.

<משה ליפקה: ממה הם יחיו?

יצחק וקנין: סליחה, למה אתה רוצה להגביל אותו ככה?

יצחק וקנין: אתה בעצם כובל את הידיים.

<אריאל צבי: אני אסביר.

<אביטל סומפולינסקי: אריאל, אבל גם כשאתה מסביר, אם אפשר, אם יש משהו באופן חיובי שאפשר להגיד מהן הזכויות שיוקנו לגבי היתר, כדי שלא ישתמע שמקבלים זכות חכירה לדורות על השטח המבונה, ולכאורה זה לגבי כל השטח.

יצחק וקנין: כל השאר נשאר באוויר.

<אביטל סומפולינסקי: איזה זכויות יוקנו?

<אריאל צבי: ממש לא.

<אריאל צבי: היום הוא מוחזק בחוזה חקלאי, ואין שום סיבה שהוא לא ימשיך להיות מוחזק בחוזה חקלאי.

יצחק וקנין: דקה אחת, עצור.

יצחק וקנין: הרי אני מתקדם אתך במהירות, אני מבין מה אתה רוצה.

יצחק וקנין: משרד החקלאות, אתם לא רואים בזה בעיה?

יצחק וקנין: הרי מה אומר פה נציג משרד המשפטים?

יצחק וקנין: ניתן איפה שהמגורים אולי אם יש עוד איזה שני דונם של תיירות שם לידו, לזה הוא ייתן חכירה לדורות, כל שאר השטח המעובד החקלאי אם הוא מגדל שם משהו, יש לו איזה צאן, שטח מרעה, את זה השטח הזה הוא משאיר באוויר, מה שנקרא.

<קריאות: - - -

<אריאל צבי: לא.

<שירה תם: לא, זה לא מה שנאמר.

<אריאל צבי: מה יש לך במשבצת היום?

<תמי שאולקר: רוצה התייחסות של משרד החקלאות?

יצחק וקנין: כן.

<תמי שאולקר: משרד החקלאות חושב, כמו שאמר קודם חבר הכנסת סמוטריץ, שלא ניתן להשאיר את הבית של המתיישב ללא אמצעי ייצור.

<תמי שאולקר: אם הקרקע החקלאית לא תהיה לו באותו סוג של - - -

יצחק וקנין: מה מעמדה של הקרקע החקלאית?

<שירה תם: זה יותר רשות מקרקעי ישראל מאשר משרד - - -

<אריאל צבי: - - -

<שירה תם: - - -

יצחק וקנין: חבר'ה, אל תדברו ביחד.

יצחק וקנין: תאמינו לי, אני בכוונה שואל את השאלה.

בצלאל סמוטריץ': הם מפריעים לה לדבר כי היא לא אומרת כמוהם.

<תמי שאולקר: יש כל מיני חוזים, יש חוזים ל-49 שנה, יש חוזים מתחדשים לשלוש שנים, זה תלוי באיזה סוג של קרקע.

<תמי שאולקר: אני לא אומרת נכון, זה לא סוג, זה תלוי בסוג החוזה.

<שירה תם: אז אפשר אולי גם שאני אסביר כדי לדייק.

<תמי שאולקר: אתן לך להסביר כמובן את מה שאת צריכה להסביר, אני אסביר את מה שאני צריכה להסביר.

<תמי שאולקר: אני צריכה להסביר את הכוונה של משרד החקלאות, והכוונה היא שהמתיישב יוכל להתפרנס, ולכן הקרקע שניתנת לו צריכה להיות באותה הסדרה.

<תמי שאולקר: מצדי אל תקראי לזה לדורות, תקראי לזה ל-49 שנה עם המשך.

<שירה תם: תני לי להסביר כדי שיהיו דברים מדויקים.

<תמי שאולקר: זהו, אני סיימתי.

יצחק וקנין: כולנו מבינים שחוזה לדורות זה 49 שנים.

יצחק וקנין: כולנו מבינים את זה, כל אחד שחי באגודה שיתופית יודע את זה.

<תמי שאולקר: מצוין.

יצחק וקנין: אני לא מבין למה אתם רוצים להפריד את זה, מה זה ייתן לכם?

<שירה תם: אני רוצה להסביר.

<שירה תם: דבר ראשון, שטחים שניתנו בעבר כשטחי הרשאה לרעייה אלו שטחים שכוללים בתוכם לפעמים גם שטחי אש, גם שטחים של שמורות טבע, גם שטחים עם מעמד שונה שכמובן אי-אפשר לתת בהם חכירה לדורות.

<שירה תם: על זה אנחנו לא חולקים.

<שירה תם: וזה גם מה שהוסכם בעקבות ההערות הקודמות בישיבה הקודמת.

<שירה תם: מה שכן, צריך לתת את החכירה לדורות לשטח קבע, למגורי הקבע, למבני הצימרים שיש שם בתוכנית.

<קריאה: בתל-אביב.

איתן כבל: על זה קודם כול אין ויכוח.

איתן כבל: הלאה, בואי נתקדם.

<שירה תם: זה באמת השטח המבונה.

<תמי שאולקר: לא, השטח החקלאי הקבוע, לא לרעייה.

<שירה תם: אבל אני מדברת.

איתן כבל: יש לי שאלה.

איתן כבל: סליחה, גב' תם, כבר הבנתי.

<שירה תם: רגע, לא התחלתי.

בצלאל סמוטריץ': צריך לעשות נוסח שיוסיף גם את השטח, מטעים וזה.

איתן כבל: סליחה, לא שמעתי אותך.

איתן כבל: בואי נראה איך אני אומר את מה שאת מתכוונת לומר.

איתן כבל: יש את המחוברים, קרי מבני הקבע שלו, הצימרים, יהיה חוזה, כמה שצריך, 49 או כמה שזה, על השאר את אומרת ככה, למרעה ניתן לו חוזה א', למטעים חוזה אחר.

איתן כבל: כמו כל מה שאתם עושים לכל עם ישראל ולא עומדים בשום דבר.

<שירה תם: ממש לא.

<שירה תם: ממש לא.

<אריאל צבי: למה לא עומדים?

<אריאל צבי: כל המגזר החקלאי - - -

<שירה תם: יש לנו מאות חוזים בנגב.

איתן כבל: סליחה, גברתי, אני רק רוצה להזכיר לגברתי איך נחקק 533, איך נחקקו כל החוקים האלה, כמה אכפתם, איפה אתם אוכפים, מתי אתם אוכפים, למה אתם אוכפים.

איתן כבל: אני לא רוצה לפתוח את זה.

איתן כבל: תאמיני לי, את יודעת מה היתרון שלי?

איתן כבל: אני הייתי שם פיזית.

<משה ליפקה: גם אני.

איתן כבל: נכון, עוד לפני, אדוני.

<משה הר שמש: אני מציע פה רק להבהיר שזה מאוד חשוב שהשטח של החכירה יכלול גם את השטחים החקלאיים של אותו מחזיק.

<משה הר שמש: ואני אסביר רק במילה אחת למה.

<משה הר שמש: מ-2006 ברגע שנגמר החוזה עד 2016 השטח שהיה שלי בחוזה הרשאה ניתן לכל מיני גורמים אחרים כי הרי אין לי זכויות.

<משה הר שמש: והמינהל, את זה נתן לקרן קיימת, את זה נתן לקיבוץ, את זה נתן לתפוחי-אדמה, נשארתי בלי שום דבר.

<משה הר שמש: והיום הכול פתוח, תקבל מה שאתה צריך.

איתן כבל: תודה, משה.

איתן כבל: משה, בבקשה, משפט.

<משה ליפקה: רק להזכיר, יש בארץ בין 40 ל-50 חוות.

<משה ליפקה: חוות זה סטטוס מיוחד.

<משה ליפקה: כולם מכירים את החווה של אריק שרון אבל היא לא היחידה.

<משה ליפקה: יש כ-50, מרכז המחקר של הכנסת יכול לעשות לכם בדיקה, ואני אומר לכם מידיעה אישית שבמינהל יש עבודה על כל החוות.

<משה ליפקה: חווה לא יכולה להיות על 20 דונם, זה לא מתקבל על הדעת, הם לא יכולים, כמו שאומר מר שמש, להתמודד עם זה.

<משה ליפקה: רבותי, הם יושבים בנגב, הם לא יושבים במרכז הארץ.

<משה ליפקה: אני מקווה שזה יהיה פעם מרכז הארץ, בעוד 50, 100 שנה.

<משה ליפקה: ולכן, הם חייבים לקבל חוזה חכירה לדורות.

איתן כבל: תודה.

<שירה תם: אפשר עוד כמה מילים?

<שירה תם: לסיים?

איתן כבל: אני אאפשר לך, גב' תם.

איתן כבל: איך זה עובד?

איתן כבל: אתה מחכיר לו את השטח, אם הוא לא עומד בכללים ומחר במקום מטעים הוא בונה לו חנות לבגדים אז זה בנייה חריגה במשבצת.

<לאה ורון: זה היה אפשרי רק במרכז הארץ.

בצלאל סמוטריץ': בשפיים גם.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר, כי זה מכניס המון כסף למדינה.

איתן כבל: ואז אתה יודע לפעול מולו.

איתן כבל: מה הנקודה?

איתן כבל: אני רוצה שתביני מה ההבדל בין החוות האלה, חוות הבודדים, בוודאי חוות הבודדים הספציפיות שאנחנו מדברים עליהן בנגב, הם לא יכולים לחיות בלי אופק כלכלי.

איתן כבל: כשבן-אדם לא יכול כל פעם לקום ולחשוב - - -

<לאה ורון: אמצעי מחיה.

איתן כבל: הוא צריך שיהיה לו אופק.

בצלאל סמוטריץ': הלאה, חכירה על הכול.

איתן כבל: אני מבהיר, לכם תמיד נתונה הזכות – אני כבר נותן לך משרד החקלאות, חשוב לי לשמוע אותך – תמיד הזכות למינהל, אם אתה לא עומד בחוזה יש לך מנעד של פעולות שאתה יכול לבצע נגד אותו אדם.

איתן כבל: כן, הגב' ממשרד החקלאות.

<תמי שאולקר: אני רוצה להבהיר משהו שלא רשום כאן, אבל מבחינתנו כשאנחנו מאשרים פרוגרמה לחווה ישנו את השטח שעל-פי הכללים שהיו הוא היה מקסימום ל-80 דונם, שזה שטח שהוא קבוע של החווה, וזה שטח שבו החווה יכולה לעשות גם פעילות חקלאית קבועה, כמו חממה, כמו רפת, כמו מתקנים ומבנים ועיבוד כזה.

<תמי שאולקר: ושוב, לא לי הסוג של החוזים, שירה, אבל עדיין אני אומרת, ישנה בנוסף קרקע שהיא קרקע למרעה או קרקע לעיבוד עונתי.

יצחק וקנין: אני הייתי ממעט את המרעה.

<תמי שאולקר: והיא בחוזה מתחדש.

יצחק וקנין: הייתי ממעט את המרעה, נותן לכול חוץ מהמרעה.

בצלאל סמוטריץ': למה לא להצמיד את הפרוגרמה?

<תמי שאולקר: חבר הכנסת, סליחה, צריך למצוא איזשהו ניסוח שיגביל.

<תמי שאולקר: בוודאי שאנחנו רוצים שהחכירה לדורות תהיה גם על הקרקע החקלאית הזאת, אבל זו שמוגבלת לפי הפרוגרמה שניתנה, אצלנו זה - - -

איתן כבל: אני רוצה להבהיר מה אני רוצה.

איתן כבל: תראו, על המחוברים אין ויכוח.

איתן כבל: קודם כול אני רוצה להזכיר, משרד החקלאות הוא הגורם המקצועי שאמור בסוף לעבוד מול זה.

איתן כבל: אחד.

איתן כבל: נכון, אין חוזה חכירה לדורות ל- , לא מתווכח עם זה, אבל אני רוצה שתהיינה הגדרות יותר ברורות על - - -

בצלאל סמוטריץ': איך מאפשרים להם קיום.

איתן כבל: בדיוק.

<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת מהן הזכויות.

<קריאות: - - -

איתן כבל: אם הכול היה בסדר לא הייתי צריך אתכם.

איתן כבל: עובדה שאנחנו יושבים ומתווכחים.

איתן כבל: עכשיו אתם תקשיבו לי.

איתן כבל: אני רוצה שתהיה הגדרה מהו המתחם למחיתו, כמו שבמושבים יש חלקה א', חלקה ב', חלקה ג', בואו נייצר גם פה מהי חלקה א', מהי חלקה ב', מהי חלקה ג'.

<משה ליפקה: יש תשובה.

איתן כבל: לא אמרתי שאין.

איתן כבל: אני רק מציב - - -

<משה ליפקה: לא, כבר יש תשובה.

<משה ליפקה: לא תהיה תשובה.

איתן כבל: תכף אאפשר.

איתן כבל: אאפשר לך, גברתי.

איתן כבל: בבקשה.

<אריאל צבי: אדוני, בדרך כלל, כמו שאדוני בוודאי יודע, הנושאים האלה הם מכוח הסמכות של רשות מקרקעי ישראל, של מועצת מקרקעי ישראל, כל הנושא הזה מנוהל, וזה חוק שבטיפול הוועדה.

איתן כבל: אבל הם לא עושים את זה ככה עם האצבע, הם יושבים עם המשרד, בסופו של דבר זה גורם מקצועי.

<שירה תם: עוד רגע אני אסביר איך אנחנו עושים.

<אריאל צבי: אגיד עוד משהו.

<אריאל צבי: החוק היום כמו שהוא כתוב מחייב את רשות מקרקעי ישראל לתת - -

<אביטל סומפולינסקי: זכויות בקרקע.

<אריאל צבי: - - למיזם הזה זכויות לשם ניהולו ופיתוחו של מיזם חקלאי.

איתן כבל: העניין ברור.

<אריאל צבי: מעבר לזה, אני חושב – תכף תפרט גברתי מרשות מקרקעי ישראל – יכול להיות שיש נכונות ברשות מקרקעי ישראל לקבוע איזושהי החלטה עקרונית שתסדיר את כל הדברים האלה.

איתן כבל: תודה לדובר של רמ"י.

איתן כבל: גברתי.

<תחיה קלינגר: שלום, אני מחוות מעיין הנעורים.

<תחיה קלינגר: הקשבתי קשב רב – אני אבקש מראש המועצה לדבר.

איתן כבל: בבקשה, אדוני, ממלא-מקום ראש המועצה.

<ארז ירדני: קודם כול, אני מלא התפעלות מהפעילות של הוועדה.

<ארז ירדני: אני אומר לכם באופן אישי, לצערי אני חורג מהסדר, הייתי מעדיף שתמשיכו בעבודת החקיקה, נראה לי הכי חשוב בלוח הזמנים שאנחנו נמצאים בו היום.

<ארז ירדני: אני אומר לכם באופן אישי, ב-1942 עלו ראשוני המתיישבים למצפה רביבים.

<ארז ירדני: נציגי החוואים שיושבים פה עושים בדיוק את אותה העבודה מ-1942 עד היום עם אותה נחישות, עם אותו אורך רוח, עם אותם מאמצים, לפעמים די דומה עם אותם קשיים.

בצלאל סמוטריץ': כשב-1942 הערבים נלחמו בנו ועכשיו - - -

<ארז ירדני: לא יודע, אני רק מדבר על הנחישות שב-1942 עלו למצפה רביבים.

<ארז ירדני: ב-1979 משפחת קורנמן זו המשפחה הראשונה שמועצה אזורית רמת נגב העלתה על הקרקע, זכיתי לעזור להם להוריד את הקרוון.

<ארז ירדני: אני אומר לכם, מ-1972 לא יכול להיות ש-20 שנה משפחה חיה בלי לגמור הסדר.

בצלאל סמוטריץ': 40 שנה.

<ארז ירדני: מ-1 באוקטובר 1979.

איתן כבל: נכון, אני עוד זוכר את זה, את חוות קורנמן כשהיית במשרד החקלאות בסוף שנות השמונים.

בצלאל סמוטריץ': לא נעים לי להגיד, ב-1979 עוד לא נולדתי, הייתי פתק בכותל.

<ארז ירדני: אבל, חברים, אני אומר לכם רק את העובדות.

יצחק וקנין: איתן, אני אומר לכם, שמעו להצעות שלי, אני פונה למינהל ולמשרד המשפטים, ההצעה שלי לכתוב שהכול יחול בחכירה לדורות מלבד שטחי מרעה.

<שירה תם: לא, לא.

יצחק וקנין: זה גם באגודות.

<תחיה קלינגר: אני מבקשת להשלים במשפט אחד, התרגשתי.

איתן כבל: בבקשה, במשפט.

<משה ליפקה: העיפו אותנו.

<תחיה קלינגר: אנחנו חקלאים, אנחנו יושבים 11 שנים, 12 שנים בצומת משאבי שדה.

<תחיה קלינגר: מהיום שעלינו על הקרקע נטענו 3,600 עצי זית.

<תחיה קלינגר: על-פי חוק אנו עוסקים גם כן בתיירות.

<תחיה קלינגר: לא ייתכן שנקבל חוזה לדורות – והלוואי וכבר נקבל את החוזה לדורות ששוכב אצלכם בתיק שלנו 14 שנה וסירבתם להעביר לנו, לא ייתכן שנשב במבנה שבו אנחנו גרים 38 מטר ולא נוכל להמשיך לעבד את מטעי הזיתים שלנו.

<תחיה קלינגר: ממה אתם מצפים שאנחנו נתקיים?

<תחיה קלינגר: או שאחד מחמשת בנינו ימשיך לשבת שם?

<תחיה קלינגר: לא ייתכן שנגיע בהתאם לקול קורא, נעזוב חיים אחרים, כל אחד מהחוואים פה שהיו לו חיים אחרים, נבוא, נשב, נטפח את אדמת הנגב, נשלם מסים, נשלם את חוזה ההרשאה עד 2020, נשלם מדי חודש ארנונה.

<תחיה קלינגר: שילמנו גם מס רכוש, ונעמוד כעניים בפתח לחכות שאתם תיתנו לנו את החוזה, ואתם מבקשים שאנחנו נחתום על ערבות פינוי.

<תחיה קלינגר: זה לא עניין של 30,000 שקל.

<תחיה קלינגר: אני השקעתי עשרה מיליון שקלים בעשר שנים.

<תחיה קלינגר: עצם זה שאתם דורשים את פינוינו, עזי מצח שכמותכם, בניגוד להחלטת ממשלה, ויש גם בדואים שיש להם חוות.

<תחיה קלינגר: ואנחנו רוצים דבר אחד, איננו מבקשים מענקים, ולא סיוע, אנחנו רוצים שתעשו את מה שהטיל עליכם החוק.

<תחיה קלינגר: ושלא יהיה פתק בתיק של משפחת קלינגר במינהל שכותב: הם לא באו לי יפה בעין כי הם מפתחים את זה יותר מדי, אחרי ארבעה סיבובים בבית-משפט קמא, מחוזי ועליון ובג"ץ שהורה לכם לסגור נגדנו את התיק.

<תחיה קלינגר: ארבע שנים אני מחכה שתעשו את זה ואתם לא עושים את זה.

<תחיה קלינגר: והיועץ המשפטי בדרום כל שבוע שולח לי ולעורך-הדין של רמת הנגב תשובה מדוע זה עוד לא נעשה.

<תחיה קלינגר: רבותי, אתם דנים באנשים, ברות נבון שמגדלת שם 20 שנה צאן - -

<משה ליפקה: 50 שנה.

<תחיה קלינגר: - - בהר שמש.

<רות נבו: 50 שנה.

<תחיה קלינגר: אתם יודעים שאני עובדת שמונה שעות ביום בזיתים ושומרת ארבע שעות בלילה?

<תחיה קלינגר: מישהו מכם בגיל 60 עשה את זה?

<תחיה קלינגר: אני עושה את זה.

<תחיה קלינגר: ואתם באים ומתחבטים ומספרים לי, אדוני שמסתכל בטלפון שלו בוועדה, מה אתם מבינים?

איתן כבל: תודה, גברתי.

<תחיה קלינגר: סליחה, אדוני, שהתרגשתי, אני מתנצלת.

<תחיה קלינגר: אני מבקשת סליחה.

איתן כבל: זה בסדר, את לא צריכה לבקש סליחה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני מבקש את הדבר הבא, קודם כול הגב' תם תסיים את הדברים שלה, ולאחר מכן אני אגיד מה אני בדיוק מבקש.

בצלאל סמוטריץ': אני יכול משפט אחד לפני כן?

<שירה תם: האמת שזו קצת משימה לא פשוטה אחרי הדברים האלה לדבר, אבל אני אשתדל.

בצלאל סמוטריץ': לשבחה של רשות מקרקעי ישראל ייאמר שהיא לא מפלה, היא עושה את המוות לכולם, לא רק לחוואים.

בצלאל סמוטריץ': דיברתם קודם על המושבים, אספר לכם בכמה מושבים וקיבוצים אנחנו מטפלים - -

יצחק וקנין: עזוב אותי, תן לגמור.

יצחק וקנין: תן לגמור.

בצלאל סמוטריץ': - - שעושים להם את המוות, שלא מחדשים להם חוזים - -

איתן כבל: הוא בחור צעיר, הוא עוד אוהב מור"קים, מורשת קרב.

איתן כבל: עזוב.

בצלאל סמוטריץ': - - שהופכים אותם לעבריינים בעל כורחם, אז אנחנו עושים חוק, את זה לפחות נסדיר.

איתן כבל: אני מסכים אתך שבזה יש שוויון.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<שירה תם: מתלוננים עלינו על הפינוי באום אל-חיראן, על פה, על שם, המושבים בסדר.

איתן כבל: אתם שורדים לא רע.

<שירה תם: בסדר, מה לעשות, אנחנו - - -

איתן כבל: מחר אזיל דמעה.

איתן כבל: את יודעת, אני מכיר את זה כבר, הסרט הזה דרך אגב, מחר אזיל דמעה - - -

<שירה תם: משתדלים להיות ענייניים כי אין לנו ברירה אחרת.

בצלאל סמוטריץ': בואי נדבר על כמה שנים לקח לכם לפנות את אום אל-חיראן, אל תפתחו פה.

בצלאל סמוטריץ': אם הייתם מתנהגים עם אום אל-חיראן כמו שאתם מתנהלים מולם היינו במקום אחר היום.

איתן כבל: בצלאל, אני רוצה להזכיר לך שיש ממשלה.

יצחק וקנין: אתה יושב לידי - - -

בצלאל סמוטריץ': הנה, אני שותק.

איתן כבל: 40 שנה אתם בשלטון - - -

בצלאל סמוטריץ': המזל שלך שאתה באופוזיציה.

איתן כבל: כשאתה עוד היית ילד – איך אמרת לי?

איתן כבל: – היית עוד פתק בכותל, אני רוצה להזכיר לך את זה.

איתן כבל: בשורה התחתונה אתם לא יודעים למשול, אתם לא יודעים לשלוט.

איתן כבל: אם הייתם יודעים לעשות את זה, ולא משילות במובן הזה של להתנחל בשטחים שזה סיפור אחר, אני מדבר פה בתוך המדינה.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק.

איתן כבל: אז עזוב, אל תבלבל לי את המוח עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק.

בצלאל סמוטריץ': נלמד למשול יותר טוב.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: בבקשה, גברתי, הגב' תם.

<שירה תם: א', אני מזדהה עם הכאב של הגב', זה לא סותר את מה שאני הולכת להגיד עכשיו, הכאב של אנשים זה באמת משהו שקשה תמיד לשמוע.

<שירה תם: לגבי החכירה לדורות, כמו שזה נעשה גם בחוות דרך היין, והם יודעים מה השטחים האחרים ומה המעמד שלהם, יש אפשרויות לתת גם חוזים לגבי השטחים החקלאיים, גם הרשאות מרעה.

<שירה תם: יש לנו את המנגנון הזה, זה עובד, ויש כוונה גם להמשיך לעשות את זה הלאה.

<שירה תם: אני יכולה גם להציע כאן – אני מבינה שיש כאן איזשהו חוסר אמון – כדי לקבע באיזושהי החלטת שלנו להביא את זה גם להחלטת הנהלה סדורה שתסדיר גם את המעמד של השטחים הנוספים.

<שירה תם: לגבי חכירה, יש משמעות שהיא משמעות רחוקה הרבה יותר.

<שירה תם: אנחנו יודעים מכל מה שקורה עם מצוקת הדיור, אנחנו מתמודדים גם בסוגיה הזאת בחכירה, הפדיון של קרקעות חקלאיות, יש כוונה לשמור חלק מהקרקעות לעתודה של קרקע של מדינת ישראל.

<שירה תם: בוודאי שאי-אפשר לעשות את זה במסגרת חכירה.

<שירה תם: אפשר יהיה לעשות את זה במסגרת חוזים אחרים.

<שירה תם: אני שוב חוזרת, ההצעה של החלטת הנהלה סדורה כדי – חוסר האמון שנוצר כאן – לקבע את זה באיזושהי החלטה שאנחנו כפופים לה יכולה מאוד לקדם.

איתן כבל: תודה, גברתי.

יצחק וקנין: איתן, משהו אישי אני חייב להגיד.

יצחק וקנין: תראה, עכשיו אני מדבר אתך, לא מישהו אחר.

יצחק וקנין: תקשיבי טוב.

יצחק וקנין: אני עם מטע נטוע, 12 דונם מטע נטוע אבוקדו באזור תעשייה שלומי, מה שעכשיו זה אזור תעשייה.

יצחק וקנין: בא המינהל, אמר לי: אדון וקנין, אתה זז מפה.

יצחק וקנין: אמרתי: חבר'ה, יש לי מטע נטוע כבר 12 שנים, 13 שנים, השקעתי פה המון כסף.

יצחק וקנין: בא המינהל, לא שאל אותי, אמר: יש לך ברירה, ללכת להליך משפטי, ואז אנחנו ניתן לך תעריף א' ואתה אבוד, או שאתה אומר כן ואתה מקבל תעריף ב', פיצוי בהסכמה, נגמר.

יצחק וקנין: קיבלתי 16,000 שקל פיצוי לדונם.

יצחק וקנין: אני חוזר אחורה קצת בשנים, היום זה בערך 34,000 שקל, משהו כזה.

יצחק וקנין: קיבלתי 16,000 שקל.

יצחק וקנין: בקיצור איזה 160,000 שקל, על זה שילמתי מס.

יצחק וקנין: הלך לי מטע האבוקדו, נגמר הסיפור, אין לי שטח.

יצחק וקנין: אז אל תעשו סיפור.

יצחק וקנין: זה מטע נטוע, לא איזו אדמה של מרעה או דבר כזה.

יצחק וקנין: אז אל תנסו לקחת את זה למקומות כאילו החקלאי היום הוא איזה גורם.

יצחק וקנין: כשהמינהל רוצה שטח לטובת בנייה כמעט ואין לנו say היום בדבר הזה, אתם יודעים את זה יותר טוב ממני.

יצחק וקנין: אז בואו, אל תעשו סיפור.

יצחק וקנין: ולא בנגב.

<שירה תם: לא כולם זה אדון וקנין, יש כאלה שגם מגיעים אתם לבית-משפט.

יצחק וקנין: ולא בנגב הרחוק ששם בכלל חוץ מג'בלאות אין שום דבר.

איתן כבל: תודה, חבר הכנסת וקנין.

<שירה תם: אני רוצה רק עוד משפט.

<שירה תם: אנחנו מדברים גם על כאלה שמחזיקים כאן שטחים של מעל 4,000 דונם, חלק מהם יושבים גם אתנו כאן.

<שירה תם: אנחנו מדברים על שטחים בסדר גודל של מושב.

<שירה תם: אני בטוחה, אולי סבורה - -

<רות נבו: - - -

<משה הר שמש: - - - שטחי מרעה.

<שירה תם: - - שאין כוונה להחכיר את כל השטח בגודל של מושב.

איתן כבל: גברתי, אני לא מנהל עכשיו משא-ומתן עם החוואים.

איתן כבל: סמוטריץ ומשה.

בצלאל סמוטריץ': יש לי הצעה מעשית.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע שנעביר את החוק בנוסח הנוכחי עכשיו שמדבר על החכירה לדורות.

איתן כבל: רציתי להציע את זה.

בצלאל סמוטריץ': ונדרוש מהם עד השנייה והשלישית להביא החלטה מחייבת שתיקח בחשבון את הפרוגרמה של משרד החקלאות - - -

איתן כבל: תן לי שנייה.

איתן כבל: הבנתי את מה שאתה אומר, זה פחות או יותר - - -

בצלאל סמוטריץ': אם לא, אז אנחנו בשנייה ובשלישית נכניס את החכירה על הכול.

איתן כבל: זה הכיוון.

איתן כבל: כן, משה.

<משה ליפקה: שני דברים אני רוצה לומר.

<משה ליפקה: א', באופן אישי אני תמיד מגן על המינהל ותמיד הם באים בטענות אלי, אף-על-פי שאני כבר 28 שנים לא שם.

<משה ליפקה: אני מאוד מצטער להגיד שלצערי, באמת לצערי, ואני אומר את זה אפילו בכאב, כי הייתי שם, אי-אפשר לסמוך על המינהל.

<משה ליפקה: אני רק אומר לכם ממקרה אחר, 30 חודש לאחר מתן פסק-דין של בית-המשפט העליון המינהל איננו מבצע את פסק-הדין בתיק אחר.

<משה ליפקה: לכן אני, בכל הכבוד לשירה - - -

<שירה תם: זה לא מדויק.

<משה ליפקה: סליחה, בכל הכבוד לשירה, יש לי הרבה כבוד אליה ולאנשים פה, אני מבקש שהדברים יעוגנו בחקיקה, אני מבקש לא להעביר את זה להחלטות ניהוליות יותר.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רוצה להבהיר את הדבר הבא, אני גם אומר את זה לבצלאל, אני אומר את זה לכם, ואני אומר את זה גם לכם, הסעיף לא יוצבע כמו שהוא במובן הזה, אנחנו לא נביא אותו לקריאה שנייה ושלישית, הוא לא יכול.

איתן כבל: אבל אני מודיע לך, למשרד המשפטים, לכל מי שקשור, אם לא תהיה הצעה פה מבעוד מועד פעם אחת, אני לא מוכן לקבל – אני רוצה החלטה חלוטה.

איתן כבל: זאת אומרת שאנחנו יודעים, הם יודעים, הם לא יאהבו את הכול, אבל הם יודעים איפה הם חיים.

בצלאל סמוטריץ': ממה הם חיים.

איתן כבל: ממה, בוודאי.

איתן כבל: הם צריכים לדעת שיהיה להם אופק.

איתן כבל: אני כבר לא מדבר על קיבל אחרי 30 חודש את ההחלטה, לא קיבל.

איתן כבל: תאמיני לי, זה לא ממקום שאני בא אל פקיד כזה או אחר, זה גם כן חוסר יכולת לקבל החלטות, כי כל אחד מכסח, שולח את זה הלאה.

איתן כבל: זה דיון בפני עצמו, שהכול צריך להגיע או בחקיקה או בתקנות, כי אין משילות במובן שאנחנו מדברים עליו.

איתן כבל: כל היום מפחדים מכל דבר, ולקחו את זה ממקום אחד למקום קיצוני לחלוטין, כמו חוק חובת המכרזים, למשל, מרוב חוק חובת המכרזים מתקבלים אנשים שבחיים שלהם לא עבדו, רק למדו.

בצלאל סמוטריץ': ולא עושים כלום.

איתן כבל: ואז אתה פתאום מקבל מישהו שהוא אלוף בתעודות, קרה לנו את זה לאחרונה, אבל בסוף הוא לא יודע – תעביר קפה, מה זה?

איתן כבל: איך מעבירים?

איתן כבל: אי-אפשר לקחת כל דבר מנקודה אחת ולהקצין אותה.

איתן כבל: באמת, הרמב"ם כשדיבר על שביל הזהב, זה ממש כך, זו עבודת החקיקה, כל הזמן מה שאנחנו עושים, למצוא את האיזונים.

איתן כבל: אין צודק יותר, יש בסוף איזושהי נקודת איזון שאתה מנסה להגיע אליה.

איתן כבל: לכן, גברתי, נרצה הצעה חלופית.

איתן כבל: אם לא, אנחנו נביא את ההצעה כפי שאנחנו מבינים.

<שירה תם: המנגנון שהצעתי מקובל?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אבל אני רוצה אותו - - -

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רוצים לראות אותו לפני ולראות שהוא טוב לנו.

בצלאל סמוטריץ': למה הנהלה מצומצמת ולא מועצה?

<שירה תם: מועצה לא כדאי.

<שירה תם: אחר כך.

איתן כבל: בצלאל, היא צודקת.

בצלאל סמוטריץ': אם אתה אומר שהיא צודקת זה מספיק לי.

איתן כבל: כשהיא אמרה לי מנגנון, כבר ראיתי את האנשים שמתחילים להגיד: זה והוא, ומה פתאום, ואיך, הם גיבורים כשהם בתוך החדר שלהם לבד, אני מכיר את זה.

איתן כבל: תביא את זה למועצה, כל אחד שם בחייאת דינק הוא קודקוד, אתה מבין?

<לאה ורון: כמה זמן היא מעריכה שהם יביאו את זה?

<משה ליפקה: על איזה נוסח?

<משה ליפקה: סליחה שאני שואל, יש לי ארבעה נוסחים, על מה אנחנו מדברים עכשיו?

יצחק וקנין: יש את הנוסח שהקראתי, נצביע עליו כמו שהקראתי.

<משה ליפקה: אבל זה רק על המגורים.

יצחק וקנין: בקריאה ראשונה, רק רגע, הם יביאו לנו נוסח בתוך שבועיים.

בצלאל סמוטריץ': הם יביאו החלטת הנהלה.

איתן כבל: לא.

<משה ליפקה: לא.

יצחק וקנין: לא?

יצחק וקנין: אז לא הבנתי.

איתן כבל: קודם כול אביטל תגיד, אני אסכם.

יצחק וקנין: אני מוכן לשבת עם אביטל ואתה להביא איזה נוסח שמקובל עליהם.

איתן כבל: חבר הכנסת וקנין, תנו לי.

יצחק וקנין: תן לנו, חייבים להתקדם.

<אביטל סומפולינסקי: אני רוצה לדבר על מה שקרה פה, כי בתחילת הדרך של הצעת החוק דובר על זה שצריך לתת ודאות לאותו בעל חווה שידע שלפחות הבית שלו והשטח המבונה יקבל חכירה לדורות.

<אביטל סומפולינסקי: הייתה פה התקדמות מאוד גדולה בין הצדדים, בין הממשלה לבין המציעים שבאמת הדבר כתוב ברחל בתך הקטנה, ושביחס לשטח המבונה המיועד למגורים ולתיירות יינתן חוזה חכירה לדורות.

<אביטל סומפולינסקי: ובעצם הנוסח הזה עורר את השאלה כאילו יכול היה להשתמע ממנה שלגבי יתרת השטח לא יוקנו בכלל זכויות.

<אביטל סומפולינסקי: אז השאלה אם אפשר בשלב הזה לכתוב שלגבי המקרקעין יוקנו זכויות, ולגבי אותו השטח - - -

<אריאל צבי: זה כתוב ברישה לסעיף.

<אריאל צבי: אבל לא כתוב הרשאה לתכנון, כתוב שיוקנו זכויות.

<אריאל צבי: החוזה החקלאי, השטח החקלאי יכול להינתן ברגע הראשון, אחרי זה מתכננים, זה לא אמור להשתנות - - -

<אביטל סומפולינסקי: מהן אותן זכויות שיוקנו.

<שירה תם: תנו לנו להביא את זה להחלטת הנהלה שלנו, יש לה תוקף מחייב.

<שירה תם: אנחנו לא יכולים אחרי זה לסטות ממנה.

<שירה תם: ולכן, תנו לנו לעשות את העבודה הזאת ולהביא איזשהו פתרון שלדעתי ייתן מענה גם לזה.

<משה ליפקה: הוא צריך להיות בחקיקה.

<אביטל סומפולינסקי: ונציין בדברי ההסבר שלקראת הקריאות השנייה והשלישית תיבחן אפשרות להגדיר בצורה יותר ברורה מהן אותן זכויות במקרקעין?

בצלאל סמוטריץ': ואם מה שהם יביאו יספק אותנו נישאר עם הנוסח הזה, ואם זה לא יספק אותנו נכניס את בנוסח.

<שירה תם: זה יוגדר באותה הצעה להנהלה, לא בחוק.

<לאה ורון: לכן היא הציעה את מה שהיא הציעה, עורכת-הדין סומפולינסקי.

<שירה תם: הכוונה שזה יוגדר בהצעה להנהלה ולא בחוק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: כן, אדוני, אתה עוד לא דיברת.

<רות נבו: אנחנו כבר 50 שנה - - -

איתן כבל: גברתי מחוות צאן, תני קודם כול לאיש הנכבד הזה לדבר.

<איל גלעד: עוד לא דיברתי.

איתן כבל: הוא עדיין לא דיבר.

איתן כבל: אני אאפשר לגברתי.

<איל גלעד: כל סיטואציה שאני צריך להגיע למינהל כל שלוש שנים ולחתום על חוזה, ברצותם יחתמו וברצותם לא יחתמו, לא מתאים.

איתן כבל: אבל אני רוצה לתקן.

<איל גלעד: אפילו תשובה לא היה מוכן להשקיע בחוזה במקום שאין לו חוזה ל-20 שנה, למה אני?

<איל גלעד: אני יושב בשטח 32 שנה כבר.

איתן כבל: אדוני, תקשיב, אני מודע.

איתן כבל: סליחה, ברשותכם, אני רוצה להתקדם בשבילכם, אז אנא אל - - -

<איל גלעד: היא תציע סיטואציה, תחזור על - - -

איתן כבל: אבל, אדוני, תרשה לי, אני פה בינתיים בצד שלך, נכון?

<איל גלעד: מקבל, אמת.

איתן כבל: אל תפריע לי.

איתן כבל: ואני מבין את מה שאתה אומר.

איתן כבל: בסוף אין דבר כזה שיגיד לך: שטח מרעה, חכירה לדורות, אין סרט כזה.

איתן כבל: תרשה לי.

איתן כבל: יחד עם זאת, אני מבין את מה שאתה אומר, ובשביל זה אנחנו צריכים למצוא את נקודת האיזון שמאפשרת לך שלא כל שלוש שנים – אני יודע את זה.

איתן כבל: זה לא שטח מרעה באזור בן-שמן, שאולי מודיעין תתפתח לשם, לא תתפתח, כל מיני דברים מין הסוג הזה.

איתן כבל: זה לא בשטחי המרעה של מה שהיה פעם שטח אש ראש-העין שמעבירים מהנגב לשם ואז אתה אומר שראש-העין מתפתחת, לא מתפתחת, יש תב"ע, יש תוכנית מתאר, אין תוכנית מתאר.

איתן כבל: העניינים ברורים.

איתן כבל: פה אפשר לייצר, כל העניין הוא של רצון טוב.

איתן כבל: כל העניין הוא שגם אתם צריכים לקבל החלטה, אני אומר את זה בהן צדק.

איתן כבל: מה באמת אתם רוצים מהם?

איתן כבל: בסוף זו נקודת המוצא.

איתן כבל: אם נקודת המוצא היא לעשות להם את המוות, גם החוק הזה לא יעזור.

<לאה ורון: בדיוק.

<לאה ורון: לאמלל להם את החיים.

איתן כבל: בסוף את אל קפונה הכניסו בכלל על מסים.

איתן כבל: אם המדינה רוצה אותם, בבקשה.

איתן כבל: לא רוצה, תגידו לי.

איתן כבל: אפילו אחר כך תיקחי אותי הצדה - - -

בצלאל סמוטריץ': אבל פה זה משהו אחר.

בצלאל סמוטריץ': פה המדינה זה אנחנו, והמדינה החליטה שהיא רוצה אותם.

איתן כבל: אני יודע.

איתן כבל: במקרה הזה אתה יודע בדיוק מה אני מתכוון.

איתן כבל: אנחנו מצביעים על הנוסח כפי שהוא כאן.

<אריאל צבי: מה עם ההצעה לתיקון?

<אריאל צבי: קיבלת את ההצעה שלנו?

איתן כבל: אמרנו, כן.

בצלאל סמוטריץ': איזו הצעה?

<אביטל סומפולינסקי: השטח המבונה המיועד למגורים ולתיירות.

בצלאל סמוטריץ': מה זה עושה?

בצלאל סמוטריץ': מה ההבדל בין מה שאנחנו כתבנו לבין זה?

<שירה תם: רק להבהיר, רק לדייק את זה.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: בבקשה.

<אריאל צבי: רק ביקשנו לדייק את הנוסח ולהבהיר בדיוק לאיזה שטח בתוכנית מתכוונים.

<משה ליפקה: זה אסון.

בצלאל סמוטריץ': אבל מה עם הדשא, אחי, וגינת הוורדים 30 מטר?

<שירה תם: אם זה בתב"ע בפנים אז זה בפנים.

<משה ליפקה: אתם מאמללים אותם, באמת.

איתן כבל: תסלח לי, משה ליפקה, אתה לא יכול לדבר בהכללה.

<משה ליפקה: סליחה, אתה צודק.

איתן כבל: תודה רבה לאדוני.

<רות נבו: אני רוצה לומר משהו.

<רות נבו: בלי השטחים החקלאים אני לא רוצה את החכירה של - - -

איתן כבל: גברתי, גברתי.

איתן כבל: גברתי, קחי אוויר, העניין ברור, אנחנו קובעים עכשיו את הכללים, לא תקבלי את כל הרצונות שלך.

איתן כבל: סליחה, בכל הכבוד, כמו שאצלנו בבית-הכנסת אומרים, במחילה, אני לא יודע לתת לך את כל רצונך, אני אעשה כל מאמץ להסדיר את העניין לשביעות רצונך.

איתן כבל: אני לא יודע לתת הכול.

איתן כבל: את יודעת למה?

איתן כבל: כי אם אני אעבור עכשיו חוואי חוואי ומכל אחד אבקש את המפרט של מה שהוא בדיוק רוצה יסתבר שלא כולם מסכימים על אותו דבר.

איתן כבל: הכוונה של המחוקק פה היא לתת פלטפורמה כמה שיותר רחבה לפעולה, שתוכלו לחיות ולהתפרנס בכבוד.

איתן כבל: זו הכוונה.

איתן כבל: תודה רבה.

<אביטל סומפולינסקי: ההבהרה לגבי השטח המבונה, אולי תסבירו לנו מה - - -

איתן כבל: למה אתה מתכוון.

בצלאל סמוטריץ': מה ההבדל בין השטח המבונה לבין השטח המיועד לבינוי?

בצלאל סמוטריץ': מה ההבדל?

<אביטל סומפולינסקי: מה לא נחשב לשטח מבונה שמיועד למגורים ולתיירות?

<אריאל צבי: לא תמיד שטח שמיועד לתיירות הוא בהכרח מיועד למבנים.

<אריאל צבי: זה הכול, זאת הכוונה פה.

<שירה תם: אנחנו רוצים פשוט לדייק את זה לפי הגדרות בתב"ע, כי תהיה כאן תוכנית.

<שירה תם: להתאים את זה לתוכנית.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני לא מקבל.

בצלאל סמוטריץ': עזבי, אני לא מקבל את זה עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': נצביע עכשיו כמו שלי, ובקריאה השנייה והשלישית.

איתן כבל: אני כבר אומר לכם, סליחה, גב' תם.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו נצביע כמו שלי.

איתן כבל: אני מבקש שתהיו מאוד מחודדים, כי פה מאחורי כל משפט מסתתר עדר פילים, לא פיל.

איתן כבל: על מה נתקע?

איתן כבל: אגיד לכם בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': עדר אחד שמגרשים חוצה.

איתן כבל: על מה נתקע בסוף הסיפור?

איתן כבל: אספר לך סיפור שהיה לי, אפרופו, לא סיפרת מור"ק, אני אספר לך מור"ק.

איתן כבל: כשעבדתי במשרד החקלאות בא אלי המינהל אמר לי: אתה מכיר את זה וזה בראש-העין?

איתן כבל: אמרתי לו: בטח.

איתן כבל: עשה לנו טובה, יש שכונה, היום רחוב השריון, אנחנו חייבים להתחיל, יש שם איזה פינוי והוא יושב שם, שכנע אותו.

איתן כבל: אמרתי להם: ומה?

איתן כבל: אמרו לי: א', ב', ג', ד'.

איתן כבל: באתי אליו, אמר לי: תשמע, אני לא סומך עליהם, אבל אתה עכשיו – הכנסתי את עצמי באמצע לטובת הכלל כדי שתהיה שם שכונה.

איתן כבל: היום יש שם שכונה ענקית.

איתן כבל: הבן-אדם התפנה.

בצלאל סמוטריץ': חיפש את החברים שלו.

איתן כבל: חיפש את החברים שלו.

איתן כבל: מי החבר שלו?

בצלאל סמוטריץ': איתן כבל.

איתן כבל: אני.

איתן כבל: הוא רואה אותי כמעט כל יום.

איתן כבל: זה לא הפקיד במינהל שהוא לא יודע מיהו, איך הוא נראה.

איתן כבל: הוא כל בוקר – פתאום קלטתי שאני מתחיל להתחבא.

איתן כבל: אלוהים, סליחה, מה עשיתי?

איתן כבל: זה שביקשתי לעזור?

איתן כבל: איך זה עובד?

איתן כבל: הם כבר בנו שכונה, שיווקו את הקרקעות.

איתן כבל: פתאום זה לא היה על-פי הנוהל.

איתן כבל: סליחה?

איתן כבל: אני קובע את הנוהל?

איתן כבל: אני קבעתי את הנוהל?

איתן כבל: כשבאתם אלי, אמרתם לי: א', ב', ג', ד'.

איתן כבל: למה אני צריך להתנהג?

איתן כבל: בסוף אמרתי לו שלא הייתה ברירה.

איתן כבל: מגיע השלב שהעט נופל לכל אחד.

איתן כבל: הוא מסתכל?

איתן כבל: מה, אני?

איתן כבל: לא אני, אני לא מחליט.

איתן כבל: יש נהלים, תלך פה, תלך שם.

איתן כבל: אין לך מושג.

<שירה תם: אבל זה לא היום.

<שירה תם: בעבר, בעבר.

איתן כבל: בטח.

בצלאל סמוטריץ': לא היום.

איתן כבל: היום זה דיגיטלי.

בצלאל סמוטריץ': איך בפרוטוקול - - -

איתן כבל: סליחה, שנייה, פעם שזה היה אנלוגי.

איתן כבל: הייתי פוגש את הפקיד.

איתן כבל: היום זה דיגיטלי, זה ההבדל.

איתן כבל: תביני, אני בא לאזרח כשהייתי פקיד בכיר במערכת, ואומר לו: אין לך ברירה, תתבע אותם.

איתן כבל: בן-אדם שאין לו כסף.

איתן כבל: אני עוד צריך לבוא להעיד.

איתן כבל: זו לא תחושה נעימה בבית-משפט גם כשאתה צודק.

איתן כבל: נציג הפרקליטות אומר לך: אדוני, אל תגיד ככה, תענה לשאלתי, לא תענה, כן סבתא שלי, לא דודה שלי.

איתן כבל: בסוף המינהל חטף.

איתן כבל: אבל המסלול שעבר איש יישר דרך, לא שיקר, לא גנב, לא גזל, לא רימה, לא עשה כלום, יושב שם בית-כנסת שנים על שנים, גם לא אמר לא.

איתן כבל: רק אמר תעמדו בהתחייבות.

איתן כבל: אלו בדיוק המילים שעומדות פה.

איתן כבל: המילים שאחר כך אם הן לא חלוטות, בא פקיד, לא גב' שירה תם, כשמך כן את, גם שירה וגם תמה.

איתן כבל: בא פקיד שזה לא את, שלא היה בדיונים, אומר: סליחה, אני לא יודע מה אמרה שירה תם.

איתן כבל: אני לא יודע.

בצלאל סמוטריץ': זה לא על-פי הנוהל.

איתן כבל: יש לי עכשיו את הכללים שלי.

איתן כבל: בא מנהל חדש, יש החמרה, יש פולשים, זה ישפיע על הבדואים בדרום.

איתן כבל: ואז אנחנו חוטפים פה צינורות וצריכים סמוטריצ'ים כאלה שיבלבלו לנו את המוח עם חוקים.

איתן כבל: למה כל זה?

איתן כבל: רוב החוקים הם פועל יוצא של חוסר יכולת של המדינה לעמוד בהתחייבויות של עצמה.

איתן כבל: לכן, אני ארצה את הדברים ברורים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, אני מבקש להצביע על הנוסח הנוכחי.

בצלאל סמוטריץ': מה שהם אמרו הוא מאוד מצמצמם וזה לא תמים, זה לא מקובל עלי.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש להצביע על הנוסח הנוכחי ולקראת השנייה והשלישית שיביאו את כל עסקת החבילה, נראה מה תהיה עסקת החבילה.

יצחק וקנין: בדיוק.

איתן כבל: בצלאל, גם כדי לקצר הליך.

איתן כבל: אני לא משתגע על זה, אריאל, אני רוצה - - -

בצלאל סמוטריץ': דבר אליו יפה, משרד המשפטים זה שלנו.

איתן כבל: אריאל, איפה למדת בתיכון?

<אריאל צבי: בישיבת נחלים.

<שירה תם: עוד יותר משלנו.

איתן כבל: הפסדת.

<אריאל צבי: מה רצית שאני אגיד?

איתן כבל: מדרשיה.

איתן כבל: אם היית במדרשיה הייתי נותן לך מקדם.

<אביטל סומפולינסקי: מבונה.

<לאה ורון: היית נהיה מנהל אגף.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה לא על-פי הנהלים, כבל.

<משה ליפקה: אני לא למדתי במדרשיה, אני מבקש רשות באמת משפט קצר.

איתן כבל: בבקשה.

<משה ליפקה: אני מבין מה שקורה כאן.

<משה ליפקה: אני מבקש באמת, אני מפציר בכם, זה לב לבו של העניין.

<משה ליפקה: אני ממש מבקש, זה יוצא לדרך עם חכירה רק על המתחם של המגורים.

איתן כבל: משה, העניין ברור.

איתן כבל: סליחה, הבנתי אותך.

<משה ליפקה: עוד מילה אחת קצרה, בבקשה.

איתן כבל: זו לא בעיה לתת לך.

<משה ליפקה: ישב פה שמאי אסיף, ובעקבות בקשה שלו, כמו שגב' שירה תם מבקשת לגבי דברים אחרים, ואמר: אתם לא צריכים להכניס את זה לחוק זה מובן מאליו, הכול יהיה בסדר.

<משה ליפקה: והנה, הוא איננו, וחבר הכנסת חסון כבר לא נמצא כאן, ואנחנו יושבים פה בתיקונים.

<משה ליפקה: אני מפציר בך, אל תצביעו על זה.

איתן כבל: משה, אתה צודק, אני בעניין הזה אתך.

<משה ליפקה: אל תצביעו על זה, תמתינו, עדיף.

איתן כבל: משה, תקשיב, אתה עורך-דין, תעשה את העבודה שלך.

איתן כבל: אנחנו יודעים מה אנחנו עושים, ואנחנו לא חשודים כמי שלא באים לרצות לסייע, אולי יותר מדי.

<משה ליפקה: אני יודע, אבל גם - - -

איתן כבל: מה אתה רוצה?

איתן כבל: שהחוק לא יעבור בדרך שלך.

איתן כבל: מה אני רוצה?

איתן כבל: אנחנו יודעים מה אנחנו עושים, תאמין לי.

בצלאל סמוטריץ': נעביר עכשיו.

איתן כבל: יש לכם את ההצעה, אתם מתקשרים אלי, אנחנו מזמנים פגישה אצלנו, נגיע בינינו להבנות, לא תגידו: סמוטריץ אמר, וקנין אמר, ההוא אמר.

איתן כבל: מנהלת הוועדה בתיאום תקבע לנו את הפגישה, נעבור על כל הדברים, נראה באמת שאנחנו רואים עין בעין את הדברים.

איתן כבל: ואם יישארו אי אלו דברים שלא מספיקים, נביא את זה פה להכרעה.

איתן כבל: זה הכול, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש שעכשיו נצביע על הנוסח שלי.

איתן כבל: ברור.

<לאה ורון: לגמרי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני מצביע על פסקה (5) עם כל מה שהוספתי ואמרתי.

בצלאל סמוטריץ': בנוסח שלפנינו.

איתן כבל: כן, בנוסח שלפנינו.

איתן כבל: ברור לנו.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: ובדברי ההסבר תכניסי את כל הדברים.

איתן כבל: מי בעד? ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: הלאה.

<לאה ורון: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ הצביע ומצביע במקום שולי מועלם-רפאלי.

בצלאל סמוטריץ': בטח, מתחילת הדיון.

איתן כבל: כן, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': קודם כול, אני מבהיר, הסעיף הזה עוסק במי שלא מצליח להסדיר, כי הרי הפרוצדורה של החוק זה שמגישים בקשה, הוועדה ממליצה, השר מאשר, ואז מתחילים את שבעת מדורי הגיהינום או 17 מדורי הגיהינום של הליכי התכנון במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': החוק קובע שצריך לסיים את הליכי התכנון בתוך עשר שנים, מי שלא מסיים את הליכי התכנון תוך עשר שנים בעצם מפסיד את זכויותיו וצריך ללכת הביתה מהחווה.

בצלאל סמוטריץ': מה שאנחנו מבקשים לעשות זה להוסיף כמה דברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשית, שכמובן תינתן זכות טיעון.

בצלאל סמוטריץ': על פניו משהו מינימלי במדינה, זה חלק מכללי הצדק הטבעי.

בצלאל סמוטריץ': לא זורקים בן-אדם גם אם הוא לא סיים את הליכי התכנון, פשוט נותנים לו לטעון את טענותיו.

<אביטל סומפולינסקי: זכות הטיעון פה היא בעל-פה בהכרח, לא רק - - -

בצלאל סמוטריץ': כן, דיבר קודם איתן על האנלוגי דיגיטלי, אנחנו רוצים לפחות לראות את בני-האדם, כי יש בני-אדם מול העיניים ולא זורקים בן-אדם אחרי 40 שנה.

בצלאל סמוטריץ': אני מדגיש עוד פעם, כל החוק הזה מסדיר דברים עשרות שנים.

בצלאל סמוטריץ': למה זה מאוד חשוב?

בצלאל סמוטריץ': כי אנחנו יודעים שטבעם של הליכי הטיעון שהם מאוד מורכבים ולא תמיד הסחבת היא באחריות של – לא פעם הבן-אדם הפרטי יכול לעשות מעל ומעבר ויש סחבת של הוועדה הזאת והוועדה הזאת, והארגונים הירוקים והתזכיר ההוא והתזכיר הזה.

בצלאל סמוטריץ': לכן, תראו בעיניים ולפני שתקבלו החלטה הם לא אמורים להתנגד לזה.

בצלאל סמוטריץ': אז קודם כול הוספנו את המילים: "לאחר שנתנה למבקש כאמור בסעיף קטן (ב) הזדמנות להשמיע טענותיו" – צריך לתקן שם, "טענותיו" – בפניה לעניין זה".

איתן כבל: כן, יש פה הרבה מה לתקן.

בצלאל סמוטריץ': ואחרי שהיא נתנה את זכות השימוע היא יכולה להחליט שלא להמשיך להקנות זכויות לגבי המקרקעין כאמור באותו סעיף קטן, או שלא להמשיך ולהקנות זכות חכירה לדורות במקרקעין.

<אביטל סומפולינסקי: לא להמשיך או לא להקנות, כי בעצם אם עוד לא הושלם ההליך התכנוני לא יוקנו הזכויות.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה לא מדויק, כי אנחנו עכשיו כן מקנים הרשאה לתכנון ולפיתוח.

<אביטל סומפולינסקי: אז אלו הזכויות, אבל חוזה החכירה לפי הנוסח שאישרה הוועדה בפסקה (5) תגיע רק בתום ההליך התכנוני.

בצלאל סמוטריץ': הבנתי, נכון.

בצלאל סמוטריץ': אז את אומרת שאת ה"או שלא" אפשר למחוק, או שלא להקנות זכות חכירה לדורות אפשר למחוק, כי ממילא את זכות החכירה הוא מקבל רק אחרי.

<אביטל סומפולינסקי: כן, אבל לא צריך את המילה "להמשיך".

<אביטל סומפולינסקי: אפשר להכניס את המילה "או להקנות זכות חכירה".

<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת, היא רשאית.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, נכון.

בצלאל סמוטריץ': סליחה, קראתי מהמשולב.

בצלאל סמוטריץ': או שלא להקנות זכות חכירה לדורות במקרקעין אם עד, ואז זה כבר הנוסח הקיים, - - - ופה אמרנו, עשר השנים ממתי נמדדים?

בצלאל סמוטריץ': בחוק הקודם עשר השנים היו מיום התחילה של החוק ההוא.

<אביטל סומפולינסקי: כן, אבל הרציונל מ-2010.

בצלאל סמוטריץ': גם החוק הקודם דיבר על עשר שנים.

בצלאל סמוטריץ': עשר שנים ממתי?

בצלאל סמוטריץ': מהיום שבו הבן-אדם מקבל את האפשרות להתחיל לקדם הליכי תכנון.

בצלאל סמוטריץ': הרי עד שהשר קיבל החלטה הוא לא יכול לקדם הליכי תכנון.

בצלאל סמוטריץ': הליכי תכנון בשונה מהוועדה הבין-משרדית שאתה יכול להורות להם תוך שנתיים לגמור, אתה לא יכול להורות לוועדה המחוזית וכו' לגמור תוך שנתיים.

איתן כבל: ברור, נכון.

בצלאל סמוטריץ': אגב, לא אכפת לי, אם נכתוב שהוועדה המחוזית תהיה חייבת תוך שנתיים, אבל אתה לא יכול.

בצלאל סמוטריץ': בצדק אתה לא יכול.

איתן כבל: כן, בבקשה.

<סער פאוקר: תודה, כבוד היושב-ראש, יש כאן בעיה, אני אגיד פה משהו לא כל כך פופולרי בחדר הזה, אדבר בשבחה של רשות מקרקעי ישראל בהקשר הזה.

<סער פאוקר: רשות מקרקעי ישראל, במיוחד מרחב דרום, באמת, עבדה ביחד עם המועצה, בשיתוף פעולה הדוק בשנה האחרונה, בעיקר כדי להשלים את התכנון המפורט של חוות דרך היין.

<סער פאוקר: תוכנית מתאר כבר יש, תוכנית מתאר מחוזית עברה את כל המסלולים, גם אושרה, גם בג"ץ דחה עתירה נגד התוכנית הזאת, ועכשיו נמצאים בשלבי השלמת התכנון המפורט.

<סער פאוקר: אבל תכנון, כמו שכולם יודעים כאן, לוקח זמן.

<סער פאוקר: אנחנו נמצאים היום ב-2017, המתיישבים בחוות האלה קיבלו את האישורים בחלקם ב-2013, בחלקם ב-2014, ועכשיו נמצאים כבר בשלב מתקדם של ההליך התכנוני.

<סער פאוקר: אומר לנו מרחב דרום ברשות מקרקעי ישראל באמת מתוך רצון טוב – אני לא אומר את זה בציניות, מתוך רצון טוב אמיתי והשקעה של הרבה מאוד זמן ומשאבים בהקשר הזה – אומר לנו, אבל אם נגיע ל-2020, המועד של החוק ייגמר אז יש בעיה.

<סער פאוקר: אנחנו לא יכולים להתחייב שנאפשר לכם להישאר כי החוק אומר 2020.

<סער פאוקר: נכון שיש להם שיקול דעת גם אחרי, אבל זה הרבה יותר מסובך.

<סער פאוקר: לכן אנחנו חושבים שכדי למנוע את הבעיה הזאת שאנשים אחרי כל המסלול – ודיברה כאן הגב' קלינגר באמת מדם לבה – אחרי כל המסלול שהאנשים האלה עברו, לא מדובר פה באיזה פולשים, אנשים שקיבלו אישור של הוועדה הבין-משרדית, לאפשר את ההארכה הזאת.

איתן כבל: תתקדם.

איתן כבל: אני מסיים עוד מעט, ואני רוצה לסיים את זה.

<אביטל סומפולינסקי: אז הנוסח הנוכחי מקובל עליכם?

<סער פאוקר: בהחלט, בהחלט.

איתן כבל: כן, גברתי, שירה תם, בבקשה.

<שירה תם: כמה דברים.

<שירה תם: הנוסח הזה מבחינתנו מרחיק לכת מבחינת הזמן.

<שירה תם: נהיה מוכנים לחיות אתו, אבל אנחנו חושבים שצריך להכניס כאן גם את הצד השני של המתרס.

איתן כבל: שזה?

<שירה תם: והצד השני של המתרס זה אם הגענו לשלב שבו התוכנית לא אושרה, או שהגענו לשלב שרשויות התכנון לא קיבלו החלטה אחרי כל כך הרבה שנים כפי שהארכנו את זה כאן, יש כאן חובה לפינוי.

<שירה תם: כי כרגע בחוק הזה אין אף חובת פינוי.

<סער פאוקר: בגלל סחבת של רשויות תפנו אותנו?

בצלאל סמוטריץ': מה זה אין לו? יש לו חובת פינוי.

בצלאל סמוטריץ': אם הוא יושב לא חוקי אז יש לו חובת פינוי.

איתן כבל: ששש, שנייה.

<שירה תם: דקה, בואו.

<שירה תם: אז אני אומרת, נהיה מוכנים לחיות עם הנוסח הזה גם של הארכה וגם של התקופה, למרות שיש לנו גם חובה לפינוי במידה שלא תאושר התוכנית.

איתן כבל: יש לי שאלה אלייך.

איתן כבל: ואם לא היינו כותבים את זה בהצעת החוק, ואין תוכנית מתאר ואין ואין ואין, והסתבר שהבן-אדם הזה הפסיד את כל המסלול, אין לכם דרך לפנות אותו?

<שירה תם: זה אומר שאני אצטרך לנהל הליכים משפטיים, כמו שהסובבים כאן סביב השולחן מכירים, הליכים משפטיים של שנים.

<שירה תם: אנחנו חושבים שזה לא הגיוני שאחרי שנתנו תקופה מאוד מאוד ארוכה בהסכמה לתכנן, שאחר כך אני אצטרך לנהל הליכים משפטיים.

<שירה תם: ואנחנו יודעים, זה מתחיל בהליך משפטי של בית-משפט שאנחנו יודעים יפה מאוד להתמודד אתו, זה ממשיך בלחץ מקרב כל מיני גורמים כאלה ואחרים של חברי כנסת שאומרים: בסדר, רגע, אבל עדיין – זאת אומרת, זה ממשיך.

<שירה תם: גם אצלנו צריכה להיות סופיות.

<שירה תם: צריך להיות סופיות של כל התהליך.

<שירה תם: אנחנו באים כאן הרבה לקראת, אנחנו מבינים, צריך למצוא איזשהו פתרון, אבל גם בשביל מדינת ישראל, דיברנו על משילות - - -

איתן כבל: כמה חוקים - - -

<שירה תם: עוד שנייה, דיברנו על משילות, זה חלק מהמשילות.

<שירה תם: חלק מהמשילות לדעתי זה לשים גם סוף לכל ההליך.

איתן כבל: את יודעת מה זה משילות?

איתן כבל: לא.

יצחק וקנין: משילות יותר גרועה היא בצד שלך.

יצחק וקנין: עד היום לא עשיתם כלום.

<שירה תם: זה לא הצד שלי.

<שירה תם: אני לא בצד.

איתן כבל: סליחה, שירה, אם יש משילות לא צריך לכתוב את זה.

יצחק וקנין: לא היה צריך את החוק.

<שירה תם: למה כן צריך?

<שירה תם: למה?

<שירה תם: אתן את המנגנון.

<שירה תם: עוד משפט.

איתן כבל: קחי שלושה משפטים.

<שירה תם: עוד משפט קטן.

<שירה תם: ההצעה שאנחנו מבקשים להכניס פה לחוק זה לא לאפשר לידי את המנגנון של בית-משפט, אלא זה א', לקבוע חובה לפנות את החווה מייד עם אותה החלטה של הרשות שנתנו את אותה שנה להתארגנות.

<סער פאוקר: אבל אי-אפשר לתקוף אותה בבית-משפט.

<שירה תם: ואפשרות הביצוע תהיה באמצעות חוק מקרקעי ציבור באותה דרך שקובע חוק מקרקעי ציבור (פינוי קרקע), וזה באמת כדי ליצור את הוודאות ואת הסופיות של ההליך.

איתן כבל: תודה, שירה.

איתן כבל: סליחה, אני רוצה לסכם, ברשותכם.

איתן כבל: אני פשוט חייב לסיים עוד מעט, ויש לי גם כן עוד איזה רעיון, ויש לנו סעיף נוסף.

איתן כבל: ברשותכם, תראי, זה שוט קשה מדי, אסביר לך את הכוונה.

איתן כבל: לא שיש לי בעיה עם הפינוי אם הבן-אדם לא עומד בשום כלל, אלא ברגע שאתה מייצר את זה אתה מכניס את החוואי לתוך סד.

איתן כבל: זאת אומרת, כל הזמן אומרים לו: אה, אם לא תסכים, אה, לא תסכים, אה.

איתן כבל: תזכרי, שירה תם, שבוועדה הזו גם מימיקה היא התייחסות.

איתן כבל: את יכולה כמה שאת רוצה להנהן עם הראש כך, בואי נסכם ככה, סיכמנו שאת צריכה להתקדם בתפקידך, נכון?

איתן כבל: אני מתכוון להתקדם.

איתן כבל: אם הייתי יודע שרק את ואני ננהל את זה מרגע זה ואילך, אין לנו שום דבר בחיים, רק את 23 החוות האלה, הייתי שוקל, הייתי אומר, אנחנו פה, יש לנו גם חיי נצח לך ולי, יש לנו הבטחה, גם אפשר להכניס את זה לחוק.

איתן כבל: ואז את ואני יודעים בדיוק למה את התכוונת, למה אני התכוונתי, למרות שאזכיר לך, חלפו מיוני שישה חודשים, וכבר אתם חשבתם שאמרו ככה, אלה חשבו שאמרו ככה, וכולה שישה חודשים.

איתן כבל: אני מבין את העניין שאת מעלה, אני רוצה לייצר התייחסות אחרת.

איתן כבל: לכתוב בצורה מפורשת בחקיקה, אני לא חושב שיש לזה אפילו תקדים.

איתן כבל: אני לא מכיר.

<שירה תם: יש.

<לאה ורון: גם אם יש תקדים, אז מה?

איתן כבל: לא אמרתי שיש.

איתן כבל: אם השתמשו בו זה במשורה.

<לאה ורון: שיביאו אחרי הקריאה הראשונה איזשהו פתרון יצירתי.

איתן כבל: אני רוצה פתרון יצירתי.

איתן כבל: לא אאפשר.

<שירה תם: אציע נוסח שיהיה מקובל.

איתן כבל: גברתי, לא ייכתב בשום פנים ואופן בחוק, לא נצביע, אני לא קשור לכלום.

איתן כבל: לא אסכים שבחוק ייכתב משפט כזה.

<שירה תם: נציע נוסח מאורגן יותר.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה ברורה.

איתן כבל: אני רוצה נוסח אחר שיודע להתמודד עם העניין.

<שירה תם: אנחנו נציע נוסח.

<שירה תם: בסדר גמור.

איתן כבל: אני לא נותן את ידי לעבריינים, אני לא מוכן לתת את ידי למי שלא עומד על-פי החוק, אבל אני גם מכיר את כללי המשחק ואני רוצה שהדברים יהיו כתובים בצורה ברורה, מכובדת, שמכבדת את כל הצדדים.

איתן כבל: מי בעד הסעיף כפי שהוא?

בצלאל סמוטריץ': כפי שהוא כתוב.

בצלאל סמוטריץ': בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

<שירה תם: הסכמנו לדברים האחרים בתנאי שנוסיף את הנוסח הזה, לפחות שתירשם ההסתייגות שלנו.

בצלאל סמוטריץ': הם הסכימו לדברים האחרים.

איתן כבל: אבל, גברתי, את יודעת מה ההבדל ביני לבין המינהל?

<שירה תם: שההסתייגות תירשם.

איתן כבל: גברתי, אני עומד מאחורי מה שאני אומר, ומכירים אותי, וייקוב הדין את ההר כשנתתי את מילתי.

איתן כבל: וכשאני אומר לך, אני לא גונב אותך, אם אני רוצה - - -

יצחק וקנין: תביאו משהו יותר פרקטי.

איתן כבל: אם אני רוצה להעביר דברים על הראש שלכם אני יודע להעביר, והעברתי את זה גם כשראש ממשלה ישב לידי, זה לא העניין.

איתן כבל: לא באתי לשחק את המשחק הזה, אני לא שם.

איתן כבל: אנחנו מתקדמים, שוחחנו בינינו, זה נותן לך את האינסנטיב להיות זריזה יותר בעבודה שלך, לנו זה נותן את האינסנטיב להיות זריזים יותר בעבודה שלנו, נקודה.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: סעיף (6) אושר.

איתן כבל: מה זה אומר?

בצלאל סמוטריץ': הכי פשוט בעולם.

<משה ליפקה: סמכות למחוזי.

בצלאל סמוטריץ': במדינת ישראל זכות להליך משפטי עקב הפנייה לערכאות.

בצלאל סמוטריץ': לקחנו את כל ההחלטות, את סדרת ההחלטות שהוספנו עכשיו, החלטת הרשות לתת או לא לתת, להחכיר לא להחכיר, להוציא אותו מהשטח או לא להוציא אותו, כמו שדנו, כל ההחלטות הללו כפופות לזכות עתירה לבית-המשפט לעניינים מינהליים.

<אביטל סומפולינסקי: קודם כול רק שיהיה ברור שההחלטה הראשונה לפי סעיף 6(8) מדברת, אם אני מבינה נכון, על חוות צופות פני עתיד, הוא בחוק העיקרי, הוא לא בהוראת המעבר.

<אריאל צבי: כן, צופות פני עתיד, עתיד, כלומר, חוות שהן לא בהוראת המעבר.

בצלאל סמוטריץ': כל זה רק נתנו זכות עתירה לבג"ץ.

<אביטל סומפולינסקי: אני רק מבהירה את זה.

<אביטל סומפולינסקי: עוד דבר אחד, לגבי החלטה של רשות מקרקעי ישראל לפי סעיף 5(ו) אני רק רוצה שיהיה ברור שמדובר על ההחלטה שלא להמשיך להקנות או לא להקנות זכות חכירה, ולא ההחלטה הזאת על הארכת המועד או לא הארכת מועד, אלא ההחלטה העיקרית לגבי הזכויות בקרקע.

בצלאל סמוטריץ': המטרה היחידה של הסעיף הזה זה לא להביא אותו לבג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': להוריד את העומס מבג"ץ.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: ברשותכם, לפני שאנחנו קוראים את הסעיף האחרון.

איתן כבל: יש כאן את התלמידים נועה לאופר וטל שוורץ שהגיעו יחד עם חברי יואב סימון מהתיכון הישראלי למדעים ולאומנות בירושלים, באו לסיור כאן, וגם יהיו האורחים שלי.

איתן כבל: שיהיה לכם בהצלחה.

איתן כבל: פשוט, אם כבר הגעתם, נכניס אתכם לפרוטוקול.

איתן כבל: ברשותכם, אני מקריא את הסעיף האחרון.

בצלאל סמוטריץ': נורא פשוט.

בצלאל סמוטריץ': שינינו עכשיו חלק מהתנאים בחוק, שאנשים יכולים להגיש בקשה – עכשיו יש להם חלון של שישה חודשים להגיש בקשה חדשה.

בצלאל סמוטריץ': זה מכוון, אגב, למי שנניח כבר דחו לו את הבקשה עקב הטיעונים הקודמים, והוא מבקש עכשיו להגיש אותה מחדש.

<אביטל סומפולינסקי: או שהוא מעולם לא הגיש כי הוא חשב שהוא לא יהיה זכאי.

בצלאל סמוטריץ': או שהוא מעולם לא הגיש כי הוא חשב שהוא לא מתאים.

בצלאל סמוטריץ': או שיש בן-אדם שהגיש והבקשה עדיין על השולחן, היא לא נדחתה, אז הוא יכול להגיד: חברים, אני מוסר לכם הודעה וזו בקשתי.

<אביטל סומפולינסקי: א', הוא יכול אבל הוא לא חייב.

<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת שאם הוא לא מגיש בקשה חדשה הבקשה שלו עדיין בקנה, רק שיהיה ברור.

<אביטל סומפולינסקי: ולגבי מה שמוגדר פה "בקשה חדשה", בין אם אתה מחדש אותה ובין אם אתה מגיש אותה לגמרי מחדש זה יתחבר עם ההוראה שאומרת שיש שנתיים.

איתן כבל: מה שדיברנו קודם.

איתן כבל: כן, משה.

<משה ליפקה: אני לא יודע איפה למקם את זה, אבל אני רוצה להסב את תשומת לב חברי הוועדה הנכבדה שבמסגרת חוק אחר לגמרי תוקן חוק מקרקעי ישראל, חוק רשות מקרקעי ישראל, אני אקרא אותו, זה שורה.

<משה ליפקה: סעיף 2ה, והוא חוק מרחיק לכת ביותר, הוא לא נחקק בהקשר שלנו, אלא בכלל בהקשר של דברים אחרים, וכתוב כך: "הרשות", המינהל, "לא תקצה מקרקעין המוחזקים שלא כדין, אלא בנסיבות מיוחדות ולפי החלטת מנהל הרשות ואישור היועץ המשפטי לממשלה".

<משה ליפקה: צריך להיות ברור לחלוטין שהחוק הזה ולא יבואו אל מי שנמצא בו מחר בבוקר ויגידו לו: תשמע, אתם מחזיקים שלא כדין, אי-אפשר להקצות לכם.

<משה ליפקה: זה מה שכתוב בחוק היום.

בצלאל סמוטריץ': אבל חוק ספציפי לא גובר על חוק כללי?

<משה ליפקה: לא.

<משה ליפקה: בוא לא ניכנס לפרשנויות.

<משה ליפקה: אל תהיה שם.

<משה ליפקה: זה צריך להיות כתוב במפורש בחוק שמכתיבים - - -

בצלאל סמוטריץ': זו פרשנות.

<קריאות: - - -

בצלאל סמוטריץ': שיבהירו את זה לפרוטוקול.

איתן כבל: חבר'ה, אני חייב להעלות, חברים, סליחה, אני לא פותח את זה עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': בוא נצביע.

<שירה תם: נתנו לזה פתרון משפטי.

איתן כבל: תסלחו לי, חברים יקרים, זה עניין משפטי.

איתן כבל: תבואו אתו בדברים, אני רוצה להצביע על זה עכשיו.

איתן כבל: אני פשוט חייב לסיים, יש לי עוד לחזור ל-1.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: פסקה (2) ו-(3), אני מוריד את הסעיפים שאושרו, אני מוריד את השורה - -

<אביטל סומפולינסקי: של רשות מקרקעי ישראל

איתן כבל: - - של רשות מקרקעי ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אפשר בדברי ההסבר לכתוב שזה יידון בין הקריאות?

איתן כבל: אני מוריד את זה, ואני אכתוב שבדברי ההסבר נדון בזה בין הקריאות הבאות.

בצלאל סמוטריץ': בין הקריאות הבאות, בתנאים הנוספים.

איתן כבל: אבל אני לא מכניס את הסעיף הזה, אני לא מאשר אותו.

<אביטל סומפולינסקי: נשאר הסעיף "לרבות החזקה כאמור מטעם הזכאי או בהעברת זכויות"; אז אפשר בלי המילים "בהעברת זכויות" וגם לגבי זה נדון?

בצלאל סמוטריץ': לא, אני רוצה שיהיה עם המילים ונדון.

איתן כבל: לא, לא, אני רוצה להוריד את זה, אני אאפשר אם צריך.

איתן כבל: אני מבקש.

<אביטל סומפולינסקי: את שני הדברים?

איתן כבל: לא, את המשפט שבו - - -

בצלאל סמוטריץ': את המילים "או בהעברת", אתה רוצה להוריד עכשיו?

<אביטל סומפולינסקי: את המילים "בהעברת זכויות" להוריד, ולהשאיר רק "לרבות החזקה כאמור מטעם הזכאי".

בצלאל סמוטריץ': מה אכפת לך להצביע עם?

איתן כבל: תרשה לי.

בצלאל סמוטריץ': אני סומך עליך.

איתן כבל: נשמה, עשינו כברת דרך, יש גם פה אתה יודע, עניין של - - -

בצלאל סמוטריץ': טוב, אז שיהיה לך שבוי אחד שלי, בסדר.

איתן כבל: בדיוק.

איתן כבל: תן לי לנהל את זה בדרך הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אין בעיה, אני אצביע לך.

<אביטל סומפולינסקי: אז הייתה על זה בקשה לדיון מחדש.

<אביטל סומפולינסקי: עכשיו מצביעים מחדש על הנוסח.

איתן כבל: החדש.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: הסעיף אושר.

איתן כבל: אני מודה לכם.

בצלאל סמוטריץ': אז כל החוק עכשיו עולה לקריאה ראשונה?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אני נותן לכל התהליך הזה חודש.

יצחק וקנין: בדיוק.

יצחק וקנין: נגמור את זה כבר.

איתן כבל: אני רוצה בחודש הזה שאתם תבואו עם העניינים שלכם, עם מה שצריך.

איתן כבל: גברתי, לתאם את הדיון אצלי ונביא את הדברים לכדי סיום.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: הישיבה נעולה.