ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 263, 2016-08-02 10:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: היום ה-2 באוגוסט 2016, כ"ז בתמוז התשע"ו, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: הנושא הוא הצעה לסדר היום בנושא התעלמות מערכת הקליטה מהיות העולים מצרפת שומרי מסורת ורישום ילדיהם במוסדות חינוך חילוניים, של חבר הכנסת יעקב מרגי, עבדכם הנאמן.

יעקב מרגי: אני אפתח ואומר שהגשנו הצעה לסדר במליאה והבענו את התחושה שהייתה ידועה לנו בשנים האחרונים, ואני חושב שהלוואי והנזקים בקליטה, נקרא לזה הרוחנית, של העולים מצרפת, לאלה שבאו בשנים הסמוכות לשנים הנוכחיות, אבל מתחילת גל העלייה של יהדות צרפת.

יעקב מרגי: יהדות צרפת ידועה כיהדות דתית, לא כולה, אבל אותה יהדות שעולה לארץ יש לה סממנים דתיים.

יעקב מרגי: המושגים של דתי, דתי לאומי, מסורתי, חילוני, חרדי בצרפת הם לא מקבילים בשום פרמטר לתוויות ולהגדרות שיש לנו כאן בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: כפי שאני אומר, אנחנו מסתכלים על אדם, נותנים פקודה למוח, מדפיסים לו מדבקה ושמים לו אותה במצח.

יעקב מרגי: כך זה הישראלי.

יעקב מרגי: מסתכלים, רואים בן אדם ואומרים שזה לא בא לנו טוב בעיניים, נותנים פקודה למוח,, שמים לו תווית של שמאלני, ימני, חרדי, מזרחי, אשכנזי ועוד עשרים אלף סוגי תוויות.

יעקב מרגי: ההגדרות של יהדות צרפת כמי שמכיר אותה מעט, בוודאי אלו שמוזמנים לכאן ומכירים אותה מבפנים, אפשר לומר שאלה הגדרות שונות.

יעקב מרגי: אני אומר בלב כבד, ואני מכוון את דבריי גם למשרד הקליטה שנציגיו לא נמצאים אתנו כאן וגם לסוכנות היהודית, כל מי שמתעסק בעלייה וקליטה, התחושות – ואני אומר בהסתייגות ובוחר את המילה תחושות למרות שאני יכול לומר כמעט בידיעה, אבל יש בי את מידת הצניעות ואני לא מקדים את המאוחר ואני אומר תחושות – שאין התלהבות ואפילו יש יד מכוונת להדיר אותם, למי שחפץ כמובן, להישאר בזהות היהודית החרדית, או אלה שמגדירים אותה בספרים המקצועיים, האולטרה אורתודוכסית ואנחנו מודדים אותם בקנה המידה הישראלי וזה לא נכון לעשות כך.

יעקב מרגי: אפשר לראות יהודי חרדי בצרפת במקומות שיהודי חרדי בישראל לא מבלה שם, אבל זה עדיין לא עושה אותו אדם לא חרדי.

יעקב מרגי: או סוג הלבוש ואנחנו לפעמים, מה לעשות, אין לדיין אלא מה שעיניו רואות, כפי שאמרתי העיניים רואות ונותנים פקודה למוח ומדפיסות את המדבקה ואת התווית, ואנחנו מנווטים, גם בנהלי הניווט - נהלי הסללה אני לא רוצה לומר כי זאת הייתה נחלתנו בשנות ה-60 – אבל עם כל הכבוד יהדות צרפת היא יהדות חזקה, איכותית, משכילה ולא יתכן שהאלטרנטיבה של תלמיד עולה מצרפת שהוא שומר תורה ומצוות קצת יותר אבל הוא נראה כך שאפשר להדביק אותו למוסדות – ואני לא רוצה לפגוע בשום מוסד חינוך ולא רוצה לתייג מוסד כלשהו – אבל לא יתכן להסליל אותם ישר לבתי ספר שקולטים עולים לרמה חינוכית או אזורים.

יעקב מרגי: זו הסללה.

יעקב מרגי: אני בורר את המלים שלי.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שאלה שעלו בשנים עברו מתמודדים היום עם אותם משברי קליטה, עם אותו משבר זהות רוחנית ואני רוצה לומר לכם שאני ניהלתי שיחות עם אנשים שהיו שועים את המנון התקווה ומורידים דמעות.

יעקב מרגי: היו אומרים שחבל שעלו לארץ.

יעקב מרגי: תתפלאו לשמוע, בשנות ה-2000 יהודי מצרפת שהיה שומע את המנון התקווה היה מזיל דמעות מהתרגשות והיום הוא אומר לי שחבל שהוא עלה עם הילדים שלו לארץ.

יעקב מרגי: יכול להיות שאני אומר דברים קשים לכאורה דברים שמאשימים את הממסד, אבל זה כדי לפתוח את הדיון.

יעקב מרגי: הלוואי שאתבדה.

יעקב מרגי: לפני שאתן את רשות הדיבור למשרדי הממשלה ולסוכנות להגיב, אני ארצה לשמוע את נציגי העולים, אם אפשר לקרוא להם כך, או המשפחות שמלוות את העולים וארגוני העולים.

יעקב מרגי: נמצא אתנו חבר הכנסת לשעבר מר לייזרזון, שאם ירצה לדבר, יאמר לנו.

יעקב מרגי: נמצאים אתנו ארגוני העולים.

<דניאל חפץ: אני עובד בעמותת עם ישראל המלווה את העלייה מצרפת כבר יותר מעשר שנים.

<דניאל חפץ: אני רציתי לשאול כפתיחה, וכבוד היושב ראש הגדיר את זה כתחושה.

<דניאל חפץ: אנחנו מלווים ומעורבים בנושא הזה של החינוך וההכוונה ומכירים את השטח בפריסה הארצית, בערים שקולטות את היהודים שעולים מצרפת.

<דניאל חפץ: התופעה הזאת, אני הייתי רוצה לשמוע.

<דניאל חפץ: אני מכיר מקרים ספציפיים, שמות של משפחות, בתי ספר, אנשים שחטאו ועושים את הדברים האלה כי זה לא מוכר.

<דניאל חפץ: אני לפעמים שמעתי טענות הפוכות, כאילו מכוונים דווקא למוסדות דתיים.

יעקב מרגי: ממלכתי דתי.

<דניאל חפץ: ממלכתי דתי, כאילו אנשים שלא מתאימים.

<דניאל חפץ: שמעתי שכבודו מכיר את יהדות צרפת ובאמת כל הקודים, הלבוש וקוד ההתנהגות הם שונים ועל סמך זה אנשים שאולי פחות מכירים אומרים מה פתאום, ילדים כאלה, תלמידים כאלה פוקדים את בתי הספר הדתיים ולא משנה מאיזה זרם.

<דניאל חפץ: אומרים שמקומם בחינוך החילוני.

<דניאל חפץ: אני שמעתי על תופעה ידועה שמקומות שבגלל חוסר התאמה ברמה הלימודית של לימודי הקודש, תלמידים שאין להם אפשרות או למשפחה אין מספיק חיזוק או מספיק גב לתמוך בילדים האלה, לא עומדים ברמה היחסית גבוהה של בתי הספר הדתיים – ושוב, לא משנה מאיזה זרם – ואחרי החטיבה אומרים שאין להם כוח, לא מתמודדים.

<דניאל חפץ: צריך להזכיר שבחוץ לארץ, גם מי שהולך לבית ספר יהודי, הרמה הלימודית של לימודי הקודש היא יחסית נמוכה כי מתמודדים עם קשיי השפה ורוב הזמן מוקדש להבנה ולא להעמקה יתרה.

<דניאל חפץ: אנחנו מכירים את התופעה הזאת שאולי המערכת של בתי הספר הדתיים – ושוב, אנחנו לא כאן כדי לפלג אלא כדי לאחד - לא תמיד יודעת להתאים את עצמה ולהציע רמה אולי יותר נמוכה, רמה שיכולה להנגיש את זה לילדים שיש להם גם את קשיי השפה וגם יש להם מחסור כי הם לא התחיל לא מהגן ולא מבית הספר היסודי.

יעקב מרגי: יש בידיך נתוני נשירה של ילדי העולים ממסגרות חינוך?

<דניאל חפץ: אנחנו יודעים באופן כללי, אבל בלי קשר לנושא הזה של דתיים או לא דתיים, שיש קושי מסוים.

יעקב מרגי: אנחנו נתייחס לזה.

יעקב מרגי: נשמע על כך ממשרד החינוך.

<דניאל חפץ: כבודו דיבר עןל תחושה.

יעקב מרגי: תחושה שקרובה לוודאות.

יעקב מרגי: בהמשך נשמע.

<דניאל חפץ: לא.

<דניאל חפץ: יש כאן הרבה אנשים, שיביאו מקרים, שיביאו דוגמאות.

<דניאל חפץ: אולי יש בית ספר אחד שזה כך ואכן אסור שזה יקרה.

<דניאל חפץ: יכול להיות שיש מנהל שנוהג כך, ואני מקווה שזה לא קורה.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה מעשית.

יעקב מרגי: אני מסכים את שזה לגיטימי לדרוש מקרים כי אתה לא מכיר.

יעקב מרגי: כשלא מכירים את התופעה, לגיטימי לדרוש מקרה ספציפי כזה או אחר.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה אחרת.

יעקב מרגי: כמי שמכיר את יהדות צרפת ומלווה את העולים מצרפת, אתה חושב שמערכת החינוך הישראלית היום, בכלים שיש לה, בכיתה רגילה מסוגלת לטפל ולתת את המענה לשניים, שלושה, ארבעה ילדים מקרב העולים בתוך כיתה רגילה כדי שידביקו את הפערים ויגיעו לרמה ממוצעת של התלמידים.

<דניאל חפץ: אני לא חושב שהתשובה היא החלטית כן או לא.

יעקב מרגי: כמעט לא.

<דניאל חפץ: לא, אני לא חושב.

יעקב מרגי: אני מוכן להתמודד עם נתונים.

<דניאל חפץ: זה ברור שאפשר לשפר, צריכה להיות היערכות וצריכה להיות הכשרה.

<דניאל חפץ: יכול להיות שאלה דברים שנעשו בעבר ולא מספיק מכשירים את הצוותים, את המורים ואת המנהלים לנושא הזה.

<דניאל חפץ: עולי צרפת הם לא כמו עולי אמריקה ולא כמו עולי אתיופיה ועולי רוסיה.

<דניאל חפץ: צריך להתאים.

<דניאל חפץ: היות ויש לנו זרם מבורך של עלייה מצרפת, צריך היום במערכת החינוך להגביר את הנושא של ההכשרות, של ההתאמה, של ההבנה התרבותית.

<דניאל חפץ: מי שמתעסק בזה מבין את זה, אבל מי שלא חשוף לזה, לא מבין את כל נושא הקודים וכל נושא היחסים.

<דניאל חפץ: יש כאן אנשים שמתמודדים והגברת ברדה שנמצאת כאן מכירה ומסבירה את הנושאים האלה, מסבירים להורים אבל אם יש ימי היערכות לקראת תחילת שנת הלימודים, יכול להיות שיקדישו חצי שעה או שעה לזה ויכול להיות שהיה צריך להקדיש לזה שלושה ימים כי כשיש הרבה ילדים מהמשפחות האלו – אלה השגרירים הכי טובים.

<דניאל חפץ: אנחנו הרי רוצים שהעלייה הזו תמשיך ואנחנו רק בתחילת הזרם כי יש עוד מאות אלפי יהודים בצרפת.

<דניאל חפץ: אם אלו ייקלטו טוב, יבואו נוספים.

יעקב מרגי: אנחנו בהתחלת הזרם אבל באמצע התהליך ולא השכלנו לעשות הרבה.

<דניאל חפץ: צריך להשתפר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חנה עובדיה.

<חנה עובדיה: שלום.

<חנה עובדיה: אני קודם כל רוצה לחזק את מה שאמר מר חפץ, שבתי הספר לא תמיד ערוכים - ולא משנה איזה זרם זה – כדי לקבל עולים.

<חנה עובדיה: אם תהיה היערכות לכל הזרמים, זה מאוד יעזור לילדים להיקלט בצורה יותר נכונה כי המורים הישראלים, עם כל הרצון הטוב, לא יכולים לנחש מה עומדים להיות הקשיים של הילדים, הקשיים של המשפחות, הקשיים של הילדים הישראלים לקלוט צרפתים.

<חנה עובדיה: צריכה להיות היערכות.

<חנה עובדיה: זה זרם שהולך ומתגבר.

יעקב מרגי: ברשותך, אני מפסיק אותך לשנייה.

יעקב מרגי: נמצאים אתנו אורחים יקרים, בני נוער שעולים לכיתה י"א מקיבוץ יגור.

יעקב מרגי: אחלה גיל וגם חיים במקום הכי יפה בארץ.

יעקב מרגי: מה עוד אתם רוצים?

יעקב מרגי: מה השאיפות?

יעקב מרגי: אני אעזור לכם.

יעקב מרגי: אתם נמצאים כרגע באמצע דיון של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: זה דיון על קליטתם של ילדי העולים מצרפת במערכות החינוך.

יעקב מרגי: עד עכשיו לא הייתם שקופים אבל מרגע זה אתם שקופים והדיון ממשיך.

יעקב מרגי: תמשיכי חנה.

<חנה עובדיה: זה דבר ראשון שבאמת נכון לכל המערכות.

<חנה עובדיה: עם כל הרצון הטוב, אין ידע.

<חנה עובדיה: אין את הידע הבסיסי ולא יודעים מה הצרכים וזה דבר מאוד נכון לעשות.

<חנה עובדיה: בנוגע למה שאומרים שיבוץ התלמידים.

<חנה עובדיה: כשיודעים מה קורה בבתי הספר בצרפת, כשמכירים את המשפחות מצרפת, כמו שחבר הכנסת אמר, שהחזות החיצונית לא תמיד מעידה על רמת הדת, ההורים באים לארץ, הם מסתכלים כמה שנים קדימה והם רוצים שהילדים שלהם יגדלו בארץ כישראלים בוודאי אבל כיהודים טובים.

<חנה עובדיה: המעבר בין בית ספר בצרפת לבין בית ספר בארץ הוא תמיד קשה וההורים לא מבינים.

<חנה עובדיה: הם באים לבית ספר, רואים כך וכך, ואני חושבת שהנקודה העיקרית היא שלא נחשפו ההורים לאפשרויות השונות שעומדות בפניהם.

<חנה עובדיה: אומרים להם זה בשבילכם וזה הכול.

<חנה עובדיה: אם היו אומרים להם שיש להם את זה, בוא תראה, אני אראה לך ואתה יכול להסתכל- אולי הבן אדם היה אומר שהוא מעדיף את זה.

<חנה עובדיה: אבל לא נותנים לו אפשרות לבחור בין אפשרויות שונות אלא אתה כאן.

<חנה עובדיה: כאן זה בית ספר קולט, כאן יש אולפן, כאן יטפלו בך ורק כאן.

<חנה עובדיה: אבל הבן אדם, אולי הוא רוצה משהו אחר?

<חנה עובדיה: אבל הוא לא יודע שזה קיים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סם קדוש.

<סם קדוש: שלום.

<סם קדוש: אני מנהל של ארגון כנף שמטפל שלושים שנים בצעירים דוברי צרפתית.

<סם קדוש: זאת אומרת, לפני שהם סטודנטים.

<סם קדוש: אני באתי כי הנושא היה מעניין, כדי לשמוע.

<סם קדוש: אנחנו זורקים כל מיני כותרות וזה לא מה שאני מרגיש.

<סם קדוש: הצרפתים כל כך יודעים את הדברים כי בסופו של דבר זאת לא יהדות שאף פעם לא הייתה בארץ.

<סם קדוש: הם באים כל הזמן ואנחנו יודעים שהם באים כל קיץ וכל חורף.

יעקב מרגי: הם מכירים את הטיילת של תל אביב והם מכירים את העושק שעושקים אותם בתי המלון ומכשירי החניה של תל אביב.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי מכירים, הם לא מכירים את הבירוקרטיה הישראלית והם לא מכירים את המנטליות של הישראלים בהיותם אזרחים כרגע.

יעקב מרגי: כשהוא תייר והוא מסתכל במשקפיים של תייר, אבל עכשיו הוא מסיר את המשקפיים של התייר והוא שם משקפיים של אזרח ישראלי ופתאום הוא רואה שזה לא אותו הדבר.

<סם קדוש: אני מסכים אתך.

<סם קדוש: רציתי לומר שגם בצרפת אנחנו מכירים בסופו של דבר את המערכות של החינוך.

<סם קדוש: הרוב נמצאים בבתי ספר יהודים ואם אנחנו רואים את החלוקה, היכן נמצאים הילדים, שליש לומדים בבית ספר שאפשר לקרוא להם בתי ספר נוצרים, זאת אומרת שהיהודים עכשיו הולכים לבית הספר נוצרי ויש להם פטור משיעורי נצרות.

<סם קדוש: זה השליש הראשון.

<סם קדוש: השליש השני לומד בבתי ספר יהודים והשליש השלישי לומדים בבתי הספר הממלכתיים.

יעקב מרגי: אני יכול לשער – תקן אותי – שהמסה הקריטית של העולים באה דווקא משני השלישים של הממלכתי והיהודי ולא מהנוצרי?

<סם קדוש: הרוב מבתי הספר היהודים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ענית לי.

יעקב מרגי: לכן זה לא רלוונטי כרגע.

<סם קדוש: אם אנחנו רואים את המפה בצרפת - - -

יעקב מרגי: אתה יודע מה זה דיון?

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון ואני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: אני לא אקח את רשות הדיבור שלך.

יעקב מרגי: לכן הטענה שגם שם שליש הולכים לבתי הספר הנוצרים, היא לא מן העניין.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו מדברים על אותם שני שלישים.

<סם קדוש: אני לא בטוח כי השליש הזה הולך כי בפריס אי אפשר ללכת לבית הספר הממלכתי ולפעמים יש רוב ליהודים בבתי הספר האלה.

<סם קדוש: זאת הערת שוליים אבל מאוד חשובה.

<סם קדוש: דבר נוסף.

<סם קדוש: אנחנו רואים גם בבתי הספר היהודים שיש את כל הזרמים.

<סם קדוש: זאת אומרת, אם אנחנו הולכים לאוצר התורה או אם אנחנו הולכים ליבנה או הולכים ל-ליסן דוואף, לכל אחד יש את הזרם שלו.

<סם קדוש: זאת אומרת, גם בבתי הספר בסך הכול אנשים יודעים.

<סם קדוש: אם מישהו לומד ב-רנסי, הוא יודע שההמשך יהיה בבית הספר כאן כמו בית יעקב והרב סיטרוק וכולי, ומי שהולך ל-לוסיאן דאיר או ליבנה, הכיוון הוא יהיה יותר תורני, דתי.

<סם קדוש: מה שאני לא מבין זה איך יוצא שאנשים לא יודעים.

<סם קדוש: אני לא מדבר על כל הירידים שיש בצרפת כל יום שני וחמישי מטעם הסוכנות היהודית אליהם מזמינים את כל הגופים.

יעקב מרגי: נשמע.

יעקב מרגי: אנחנו באנו לשמוע.

<סם קדוש: גם אני באתי לשמוע.

יעקב מרגי: למיטב ידיעתי הוזמנתם לישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט ולא לבית המשפט.

יעקב מרגי: באנו לשמוע והלוואי שהתמונה היא לא כפי שהוצגה בהצעה לסדר.

יעקב מרגי: הרב אלחנן אבדלק.

<אלחנן אבדלק: שלום לכולם.

<אלחנן אבדלק: אני אלחנן אבדלק.

<אלחנן אבדלק: אני הבן של הרב אבדלחק בצרפת, הרב של הקהילה הכי גדולה ברובע 19.

<אלחנן אבדלק: אני בעצם מייצג כאן גם את ארגון קאלוב, בטח שמעתם עליו, על האדמו"ר מקאלוב.

<אלחנן אבדלק: אנחנו מתעסקים קרוב לעשור עם יהדות צרפת, קרוב לשמונים אלף יהודים באו ופגשו את האדמו"ר מקאלוב אחד אחד.

<אלחנן אבדלק: אין בית ספר יהודי שלא היינו בו, שאנחנו מכירים בו את כל התלמידים, שאנחנו בקשר עקבי עם כולם.

<אלחנן אבדלק: אנחנו כרגע נמצאים בפרונט של המערכה הזאת של העלייה.

<אלחנן אבדלק: אנחנו כן בעד עלייה, אנחנו כן בעד עלייה נכונה, אנחנו עושים הכול כדי שיהודי הגולה יבואו ויתכנסו לארץ ישראל.

יעקב מרגי: אתם משתתפים בירידים של הסוכנות?

<אלחנן אבדלק: אנחנו זכינו להשתתף בדלת אחורית פעם אחת ביריד אחד של הסוכנות.

יעקב מרגי: תסביר.

יעקב מרגי: אני לא מבין.

<אלחנן אבדלק: זאת אומרת שכאשר נכנסנו, אני נכנסתי לסוכנות דרך ארגון נר יעלה עד שהרב פרוש הצליח לארגן כניסה.

<אלחנן אבדלק: צריך להבין שהחרדים היו ממודרים מכל הירידים של הסוכנות במהלך כל השנים.

<אלחנן אבדלק: הצלחנו להיכנס ליריד אחד והצלחנו ברוך השם לפעול ולקלוט ולבוא למשפחות ולהגיע קרוב לתשעים אחוזים מהמשתתפים ביריד הזה.

<אלחנן אבדלק: ביום הרביעי, פגישתנו בסוכנות, הרבנית עובדיה שנמצאת כאן זכתה ללינץ' מכל המשתתפים.

<אלחנן אבדלק: כשהיריד הזה הסתיים קיבלנו מכתב מהסוכנות ללא שום בדיקה, ללא שום נדון, אלא פשוט קבעו שהחרדים צריכים לצאת החוצה.

<אלחנן אבדלק: היה משפט שדה.

<אלחנן אבדלק: אתם באתם והפרעתם וחרגתם מכל הנהלים הרגילים.

<אלחנן אבדלק: מה בסך הכול היה ומה עשינו?

<אלחנן אבדלק: הגשנו לכל משפחה ומשפחה, כל מי שהגיע לכאן, והצענו לה אלטרנטיבה שונה ממה שכל המשתתפים בירידים של הסוכנות היו מציעים.

<אלחנן אבדלק: צריך להבין שכל מה שהמשתתפים היו מציגים זה או ממלכתי או ממלכתי דתי.

<אלחנן אבדלק: כשאני אומר מציגים, יש כאן גברת שנמצאת מולנו, גברת קרין ברדה, מטעם משרד החינוך, הוא כן מציגה לאנשים והיא אומרת להם: תשמעו, תקשיבו, יש ארבעה סוגים של חינוך בארץ, יש את התורני חרדי חזק, יש תורני, יש ממלכתי דתי ויש ממלכתי.

<אלחנן אבדלק: אבל כאשר בן אדם שואל, והגוף הסמכותי מטעם משרד החינוך או מטעם משרד הקליטה נמצא כאן, למה נראה לו שהוא יותר מתאים, היכן הילדים שלו יותר יצליחו, אומרים להם חד משמעית ממלכתי דתי.

<אלחנן אבדלק: זאת הפסגה הכי גבוהה.

<אלחנן אבדלק: לשם מפנים את כולם, לממלכתי דתי.

<אלחנן אבדלק: גם אם יהיו כאלה יחידים שאולי הם לא יפנו לממלכתי דתי, אבל כן מפנים את כולם ואת רובם לממלכתי דתי.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע.

יעקב מרגי: אני בכוונה מציף את הדברים.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את משרדי הממשלה ואת הסוכנות.

יעקב מרגי: נשמע את כולם.

<אלחנן אבדלק: אני אומר דבר אחד.

<אלחנן אבדלק: החינוך התורני, צריך להבין שיש חינוך חרדי - - -

יעקב מרגי: אני רוצה להתגרות בך.

יעקב מרגי: לו יצויר שאני הסוכנות מאפשר לך במה חופשית בירידים ומתוך השמונים האלה שפגשו את האדמו"ר מקאלוב הצלחת להעלות, הייתה לך הצלחה של עשרה אחוזים או עשרים אחוזים.

יעקב מרגי: לפי חתך האוכלוסייה יש לך כמה כיתות א', ב', ג'.

יעקב מרגי: יש לך תשתית במגזר החרדי שיכולה לתת את המענה לילדי העולים?

יעקב מרגי: יש לך את אותן התאמות שאתה מצפה להן?

<אלחנן אבדלק: בדיוק לזה אני חותר.

<אלחנן אבדלק: צריך להבין שהחינוך החרדי, כאשר אנחנו מדברים על הרף העליון שלו שאולי אין בו הרבה לימודי חול, אני מכיר את החלק הזה ולא לשם אנחנו מפנים את הצרפתים.

<אלחנן אבדלק: את הצרפתים אנחנו מפנים או לרשת מעיין החינוך התורני או לרשת החינוך העצמאי.

<אלחנן אבדלק: ערים כמו רעננה, כמו חדרה, כמו ירושלים, כמו תל אביב, בכל המקומות האלה יש אפשרות להגיע לבגרות.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: הבנתי אותך.

יעקב מרגי: כמה שנים אתה מתעסק בזה?

<אלחנן אבדלק: כבר עשר שנים.

יעקב מרגי: בעשר השנים אתם גם במעקב צמוד אחר אותם תלמידים?

<אלחנן אבדלק: אנחנו במעקב צמוד ואנחנו מלווים ועושים הכול כדי להתאים את המערכות.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי איך התבצעה קליטתם בעשר השנים האחרונות במוסדות האלה של החינוך העצמאי?

<אלחנן אבדלק: הקליטה עצמה, אנחנו עוקבים אחריה שנתיים.

<אלחנן אבדלק: למעשה בסך הכול מ-2013 הקליטה התחילה לעלות בממדים גבוהים ואז נכנסנו לתמונה יותר חזק.

<אלחנן אבדלק: אנחנו מלווים באופן כללי את הצרפתים האלה.

<אלחנן אבדלק: כן, הקליטה היא מצוינת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נאפשר לעוד כמה דוברים ונעבור למשרדי הממשלה.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: הרב לייזרזון.

אברהם יוסף לייזרזון: הרב אלחנן כבר נגע בלב הבעיה.

אברהם יוסף לייזרזון: ליבת הבעיה מנקודת השקפתנו, מנקודת מבטנו, של שומרי תורה ומצוות ובנקודת הקשר שהוא עומד שהוא כבר עוסק עשר שנים.

אברהם יוסף לייזרזון: הוא הזכיר את האדמו"ר מקאלוב ואני רוצה שהשולחן ידע שהאדמו"ר מקאלוב הוא יהודי בארצות הברית, אדמו"ר גדול, שכל רגע שהוא חי, זה נסי ניסים.

אברהם יוסף לייזרזון: הוא לא מסוגל לדבר, הוא לא מסוגל לתקשר, אלא רק באמצעות מחשב.

אברהם יוסף לייזרזון: האדם הזה הסעיר את יהדות ארצות הברית ועוד מעט אומר על מה הוא דיבר.

אברהם יוסף לייזרזון: אני מייצג את החינוך העצמאי.

אברהם יוסף לייזרזון: הרב גוטרמן שנכנס מייצג את שובו.

אברהם יוסף לייזרזון: נשאלה כאן שאלה לגבי ההתאמה לבתי ספר.

אברהם יוסף לייזרזון: בחינוך העצמאי יש גם דרגות שונות.

אברהם יוסף לייזרזון: מישהו הזכיר חרדי לעילא ולעילא, תורני כמעט במאה אחוזים, ואחרי כן יש מוסדות שנקראים מוסדות קירוב ברחבי הארץ.

אברהם יוסף לייזרזון: הוא הזכיר כמה שמות ואני חושב שיש לנו היום, אם אני לא טועה, בערך 700 תלמידים שנקלטו באותם בתי ספר של החינוך העצמאי.

אברהם יוסף לייזרזון: יותר בתי ספר שמותאמים להם.

אברהם יוסף לייזרזון: גם במעיין החינוך.

אברהם יוסף לייזרזון: אלה בתי ספר שהדרישה והזעקה שהיושב ראש הנכבד העלה כאן בראשית דבריו ואומר שהוא עוד לא אמר את כל מה שיש לו לומר בעניין הזה.

אברהם יוסף לייזרזון: הבעיה מתחילה לא כאן אלא להערכתי ולדעתי הבעיה מתחילה בטריטוריה הצרפתית.

אברהם יוסף לייזרזון: הזכירו כאן את הירידים.

אברהם יוסף לייזרזון: כמו ששמעתם מהרב אלחנן בירידים מתדרכים.

אברהם יוסף לייזרזון: לפני ארבעים שנים אני הייתי מנכ"ל מחלקת הקליטה לעולי גרוזיה, בוכרה, קווקז, קרפט, בשנות ה-70, עת החלה העלייה וחזיתי מבשרי חבלי קליטה של עולים, גם אם שם זאת הייתה אוכלוסייה שונה לגמרי.

אברהם יוסף לייזרזון: גרוזיה ובוכרה, זה היה משהו אחר.

אברהם יוסף לייזרזון: הצרפתים, כפי ששמענו, הם משכילים, הם מתורבתים, הם יודעים מה שהם רוצים אבל זה לא יתכן שבמדינת ישראל, במדינת היהודים, כמו שהזכירו כאן, לא ידעתי את הסיפור עם הלינץ', הירידים האלה הם לא נחלת הסוכנות ורק כדי לכוון אותם ולהביא אותם למוסדות.

אברהם יוסף לייזרזון: הם באים לכאן והם לא יודעים בדיוק מה הולך כאן.

אברהם יוסף לייזרזון: לוקח להם זמן.

אברהם יוסף לייזרזון: החינוך העצמאי רוכש קרוואנים עכשיו בעזרת הפעילות של גדולי ישראל בראשותו של האדמו"ר מקאלוב בארצות הברית.

אברהם יוסף לייזרזון: הם מקציבים שעות אולפן.

אברהם יוסף לייזרזון: כל הדברים האלה מצריכים הון עתק והם לא מבקשים אותם מהממשלה, בינתיים.

אברהם יוסף לייזרזון: לא מבקשים עכשיו מהממשלה.

אברהם יוסף לייזרזון: יהודים טובים באמריקה, רק בשבוע שעבר טסו גדולי ישראל במטוס מיוחד לטורונטו, גדולי ישראל מכל החוגים, וגייסו כספים.

אברהם יוסף לייזרזון: יש עכשיו קרן לסייע אבל אי אפשר שכבר מגיעים לכאן עם איזו השקפה ועם דעה קדומה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פטריק ביתן.

<פטריק ביתן: אני בא לכאן בכובע של חוקר באוניברסיטת בן גוריון בתחום של סוציולוגיה וחינוך אבל גם בכובע אחר של ותיק מצרפת שעלה ארצה בשנות ה-70.

<פטריק ביתן: למעשה לפני כחודשיים היה כאן דיון ומאוד הופתעתי מהנתונים שהוצגו שדיברו על נשירה בלימודים, על אי הצלחה בבגרויות, על נשירה מצה"ל וגם על מאפיינים סוציו-אקונומיים מאוד נמוכים להבדיל מהעלייה של שנות ה-70 ושנות ה-80.

<פטריק ביתן: אולי פשוט ברמה המאוד פרקטית אומר מה הייתי מציע.

<פטריק ביתן: פשוט, לקראת שנת הלימודים הקרובה, משרד החינוך יערך ברמה של הכשרת צוותים אבל גם לאפיין וגם לאתר את אותם התלמידים שזקוקים לעזרה.

<פטריק ביתן: בסופו של דבר זה מתבטא בהשקעה דיפרנציאלית, בשיעורי עזר - - -

יעקב מרגי: תבהיר מה אתה אומר.

יעקב מרגי: אני לא איש חינוך.

יעקב מרגי: לא איש קליטה ולא איש עלייה.

יעקב מרגי: אני לא איש סוכנות אבל אני יכול להבין בבסיס שילד עלה ממדינה אחרת לישראל, עם קשיי שפה, מנטליות שונה, העתיק את מקום מושבו, הוא כבר עם צרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: אני היום באמצע התהליך, אתה מבקש ויכול להיות שזה קיים.

<מאיה שריר: קיים.

יעקב מרגי: בהגדרה שלי אני רואה אוטומטית ילד כזה כילד עם צרכים מיוחדים בשלב הראשון עד שאני אדע שהוא עומד על רגליו, חי ונושא את עצמו ואז הוא משתלב במערכת בה הוא נמצא.

יעקב מרגי: אם המערכות לא יודעות לראות בו מיד ביום הראשון כילד עם צרכים מיוחדים, לאו דווקא צרכים מיוחדים בקונוטציות שאנחנו מכירים, אנחנו לא הפקנו לקח מעלייה כלשהי ומקליטה כלשהי, אם הייתה, ואנחנו מייצרים את הדוחות של הפערים של העשור הבא, של מרכז טאוב, של הביטוח הלאומי, של ה-OECD וכל תוצאות המבחנים האחרים.

<פטריק ביתן: אני לחלוטין מסכים אתך.

<פטריק ביתן: דעתי הסובייקטיבית, כפי שאמרת בתחילת הישיבה, שיש למעשה תופעה של הסללה.

<פטריק ביתן: אגב, הדוקטורט שלי יעסוק גם בסוגיה הזאת.

<פטריק ביתן: דווקא יהדות צרפת להערכתי גם נכנסת לאותו מסלול.

<פטריק ביתן: אפשר באמצע התהליך לעצור את זה.

<פטריק ביתן: תחושתי הסובייקטיבית, לא מדעית, שיש סוג של ניתוק - אני מקווה שלא – בין משרד החינוך ומשרד הקליטה לבין אנשים שמכירים את מאפייני העלייה.

<פטריק ביתן: זה מצב שאפשר לעצור אותו ונראה לי שכאן הוועדה שלך, ברשותך, יכולה לעצור וגם להתוות מחדש קווים גם למשרד החינוך וגם למשרד הקליטה כדי להגיע לנקודת זינוק שניתן להגיע אליה.

יעקב מרגי: הסוכנות היהודית.

יעקב מרגי: ספר לי קודם על התהליך, איך זה עובד.

<פטריק פרדמן: אני רכז זכאות בארץ.

<פטריק פרדמן: הייתי פעמיים שליח העלייה בצרפת, בשנות ה-2000 ובשנת 2010.

<פטריק פרדמן: חזרתי לא מזמן.

<פטריק פרדמן: הסוכנות היהודית מציגה את מדינת ישראל על כל גווניה גם בענייני חינוך מול העולים בצרפת.

<פטריק פרדמן: אני מקבל כאן תמונה כאילו העולים מצרפת מנווטים אותם אבל זה ממש שלא נכון.

<פטריק פרדמן: אנחנו מציגים את האפשרויות.

<פטריק פרדמן: השנה היו כל חודש ירידים – ירידי עלייה, ירידי תעסוקה, גם ירידי חינוך – וכולם היו מוזמנים.

<פטריק פרדמן: אני לא יודע מה האירוע שקרה שדובר עליו כאן.

יעקב מרגי: אתה לא מכיר את האירוע הזה.

<פטריק פרדמן: אני לא מכיר את האירוע ואני לא יכול להתייחס אליו.

<פטריק פרדמן: אני יכול להגיד שאנחנו פתוחים לכל המשתתפים מכל הזרמים.

<פטריק פרדמן: אנחנו כן מדרבנים מועמדי עלייה להגיע לארץ לקראת העלייה, לבוא ולבקר בבתי הספר לפי בחירתם.

<פטריק פרדמן: אני די מאוכזב לפעמים כי לא מעט מעולי צרפת בוחרים בבית ספר צרפתי ויש דבר כזה בארץ, בית ספר פרטי צרפתי והם בוחרים לשים את הילדים שם.

יעקב מרגי: אנחנו נבחן אם הראייה שלך היא נכונה.

יעקב מרגי: יכול להיות שבשלב ראשון אולי צריך לתת להם נחיתה רכה.

<פטריק פרדמן: יכול להיות.

יעקב מרגי: אני שואל.

יעקב מרגי: אני לא קובע.

יעקב מרגי: ההבדל ביני לבין אחרים שיודעים ומבינים ועשרים ושלושים שנים בתחום, אני לומד.

יעקב מרגי: אני כל החיים שלי בתהליך למידה.

יעקב מרגי: אני מוכן תמיד להתנצל על הטעויות שלי.

<פטריק פרדמן: יכול להיות שכבודו צודק.

<פטריק פרדמן: אנחנו רואים כסוכנות היהודית שאנשים מוציאים את הילדים מבית ספר דתי בצרפת ומכניסים אותם לבית ספר צרפתי חילוני בארץ.

<פטריק פרדמן: זה קורה לנו.

<פטריק פרדמן: זה בית ספר שאין לו מערכת קליטה.

<פטריק פרדמן: אנחנו מסבירים מה אפשרויות הקליטה במערכת הכללית שיש בארץ, שזאת ממלכתי, ממלכתי דתי, ישיבות, חרדי.

<פטריק פרדמן: יש בתי ספר שלא דורשים תשלומים.

<פטריק פרדמן: יש מערכת חרדית שהרבה פעמים היא בתשלום וזה לפעמים מהווה מכשול לאותם עולים חדשים שמגיעים.

<פטריק פרדמן: הם יוצאים ממערכת דתית בצרפת שהיא פרטית מאוד יקרה והם מגיעים לארץ ומצפים שלא יהיה עליהם עול כזה.

<פטריק פרדמן: אנחנו מציגים.

<פטריק פרדמן: אנחנו לא מנווטים את האנשים.

יעקב מרגי: אני שמח לשמוע, אבל בוא אני אומר לך ולא ברמה האישית מולך.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את הסוכנות.

יעקב מרגי: אם אני כשר בממשלת ישראל ב-2009-2013 יושב בישיבת ממשלה כאשר הסוכנות מגיעה, קבוצה גדולה, ומביאה חוברת שהיא גיבשה על המודל של היהודי החדש, היהודי הישראלי, אני קודם כל, כשאומרים לי סוכנות, אני מראש אומר לך – ואני לא פרנואיד אלא יודע את העובדות – תבוא ותנסה לשכנע אותי.

יעקב מרגי: לי אין ספק, ואולי אפילו, תתפלא לשמוע, אני יכול להבין את הגישה של הסוכנות למרות שהמשקפיים שלה הן לא שלי.

יעקב מרגי: המשקפיים של הסוכנות, יכול להיות שתהיה נטייה כמו חלק גדול בחברה הישראלית שיעשו כל מאמץ כדי שכל ילד יצילו אותו רחמנא ליצלן ממערכת החינוך החרדית.

יעקב מרגי: אני שמח שאתה אומר את הדברים בוודאות.

יעקב מרגי: אני שואל, ויכול להיות שאני נאיבי כשאני שואל אותך אבל אני אוהב לשים את הדברים על השולחן, השאלה אם באמת אין יד מכוונת בסוכנות.

יעקב מרגי: האם אתה יכול לומר לי כאן על השולחן שאתה פועל באמת בממלכתיות ובא לשקף את פני החברה הישראלית?

יעקב מרגי: אני לא רוצה שיתחילו לקושש מכל מקום לתוך מערכות החינוך החרדיות אבל כן הייתי רוצה שאם ילד בצרפת קיבל חינוך חרדי בבית ולמרות שמסגרת החינוך הכללית שלו הייתה – מה לעשות, צרפת היא לא ישראל והאפשרויות לא אותן אפשרויות והוא בהשקפת עולמו וצורת החיים שלו בבית היא חרדית והוא רוצה חינוך חרדי ברמות האלה שאמרנו, של קירוב, של החינוך העצמאי, של מעיין החינוך החרדי וכל מוסדות הפטור, לפי כל המגוון הרחב – אני לא יודע אם הסוכנות יודעת לתת את זה שם בארץ המוצא באותם רבדים שאנחנו יודעים לעשות כאן.

יעקב מרגי: זו השאלה שלי.

<פטריק פרדמן: אני מסכים אתך.

<פטריק פרדמן: החברה הצרפתית וההבנה של היהדות אצל יהודי צרפת היא שונה לחלוטין מאשר של החברה הישראלית.

<פטריק פרדמן: הרבה פעמים כשהם מגיעים לארץ, הם מופתעים.

<פטריק פרדמן: חלק מהחינוך הדתי הוא דתי מדי עבורם והם חשבו שהם הכי דתיים שיש בתוך החברה הצרפתית כי זה גם כלי להתבודד מהלא יהודי, מהצרפתי.

<פטריק פרדמן: מגיעים לארץ ויש משבר.

<פטריק פרדמן: אין ספק שיש משבר אבל זאת בחירה של האנשים.

יעקב מרגי: אתם, לסוכנות, אין לכם יד ורגל.

<פטריק פרדמן: אין לנו יד מכוונת.

יעקב מרגי: אין לכם יד ורגל בהכוונה.

יעקב מרגי: אתם רק שמים על השולחן את כל הנתונים.

<פטריק פרדמן: אנחנו שמים על השולחן.

יעקב מרגי: הגופים החרדים מנועים מלהציג את עצמם בירידים?

יעקב מרגי: יש מניעה שהמוסדות החרדיים יציגו את עצמם בירידים?

<פטריק פרדמן: אין שום מניעה.

<פטריק פרדמן: הם מבורכים.

<פטריק פרדמן: שיבואו וישתתפו בירידים.

יעקב מרגי: אתה מוכן לבדוק לוועדה לגבי התקרית שמדבר עליה הרב אלחנן?

<פטריק פרדמן: אני אבדוק את זה.

יעקב מרגי: אני אודה לך.

<פטריק פרדמן: אני מכיר טוב מאוד את אביו של הרב.

<פטריק פרדמן: הוא חותם לנו על הרבה אישורי יהדות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<מאיה שריר: אני אתחיל.

<מאיה שריר: אני מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.

יעקב מרגי: שמעת את הדברים.

<מאיה שריר: ודאי.

<מאיה שריר: כפי שכבוד יושב ראש הוועדה ודאי יודע, לפי החוק במדינת ישראל מי שבוחר להיכן ילכו ילדיו, אלה הם ההורים.

<מאיה שריר: המשפחות זכאיות לבחור בכל זרם בו הן מעוניינות בלמידה וכך זה נעשה.

<מאיה שריר: לפי הנתונים כאשר אני מסתכלת על עולים שעלו מצרפת מתחילת 2015 ועד היום, יש לנו 2,088 תלמידים שעלו.

<מאיה שריר: מתוכם 1,219 – שזה 58 אחוזים – לומדים בחינוך הממלכתי דתי.

<מאיה שריר: 382, שזה 18 אחוזים, לומדים בחינוך החרדי.

<מאיה שריר: 487, שזה 23 אחוזים, לומדים בחינוך הממלכתי.

<מאיה שריר: כאשר אני בודקת את הנתונים גם בשנה קודם, של 2014, המספרים גדלים והאחוזים נשארים אותם אחוזים.

<מאיה שריר: בוודאי ידוע לך, כי אני רואה שזו הישיבה הבאה, הזרם של החינוך החרדי הוא במשרד החינוך.

<מאיה שריר: אנחנו עובדים עם מעיין החינוך התורני ועם החינוך העצמאי.

יעקב מרגי: אין יד מכוונת.

<מאיה שריר: אין יד מכוונת.

יעקב מרגי: אין יד מסלילה.

<מאיה שריר: משרד החינוך בכלל לא חי על רישום.

יעקב מרגי: אני רוצה שתעזרי לי בקטע הזה.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בתחילת הדיון, אנחנו חברה עם הרבה תוויות ותגיות.

יעקב מרגי: אני עכשיו מסתכל עליך, נותן פקודה למוח, מוציא מדבקה ושם אותה על המצח שלך.

יעקב מרגי: כך אני רואה אותך.

יעקב מרגי: זאת תכונה שפיתחנו כאן במדינת ישראל.

יעקב מרגי: כשאת אומרת לי חינוך.

<מאיה שריר: מנסים לפעול נגד - - -

יעקב מרגי: מנסים אבל כרגע לא בהצלחה מרובה.

יעקב אשר: תעלה את זה לדיון.

יעקב מרגי: הייתי מעלה את זה אולי בוועדת המדע.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: גם כשאומרים שזאת המסה הקריטית, בואי נאמר 382, 487, ממלכתי, ממלכתי דתי וחרדי, צריך דיון אחר כדי לראות.

יעקב מרגי: לא לחינם שאלתי אותו.

יעקב מרגי: צריך לבדוק גם שם אך הקליטה.

יעקב מרגי: אני רוצה לדר לגבי הממלכתי דתי שם נמצאת המסה הקריטית.

יעקב מרגי: בתוך עמי אני יושב.

יעקב מרגי: אני חושב שגם הממלכתי דתי כבר לא סוג אחד וגם שם ההסללה, עוד בטרם בואם של יהודי צרפת, קיימת.

יעקב מרגי: בממלכתי דתי יש את, נקרא לזה, בני הגרעינים, כל חברה מסתגרת ופותחת לה שכבות אליטיסטיות ויש לנו את המסגרות של בני הגרעינים ויש את החרד"לים ויש את הממלכתי דתי שנשאר, תסלחו לי, אני לא מתייג ולכל אחד אני נותן את הכבוד המגיע לו והלוואי ולא כך היה.

יעקב מרגי: אני מאלה שאומר שגם בחברה החרדית הכי בררנית, כן, מותר לה לקחת 15 אחוזים קצת חלשים ולהעמיס אותם ולטפח אותם ולקדם אותם.

יעקב מרגי: כנ"ל בכל מסגרות החינוך.

יעקב מרגי: אני מאלה שעומדים זאת בריש גלה ולא חושש מאף אחד.

יעקב מרגי: כך אני מאמין ואני חושב שכך מתבטאת הערכיות ביהדות שלי ובסולידריות שלי עם האחר.

יעקב מרגי: אבל אנחנו מכירים את המסגרות האלה שנשארו בממלכתי דתי.

יעקב מרגי: אני מכיר אותן.

יעקב מרגי: אני בא מהשכונות.

יעקב מרגי: אני יודע מה נשאר שם.

יעקב מרגי: אני מכיר גם את ילדי העולים מצרפת ולא בהכרח זה הממלכתי דתי שהם רצו.

יעקב מרגי: לשם אני חותר וזו הבעיה.

יעקב מרגי: יותר מאשר אני מדבר על הסללה לחרדים.

יעקב מרגי: האם אתם יודעים לומר לי שם איך אתם מתמודדים עם הבעיה הזאת.

<מאיה שריר: אני אומר איך אנחנו בכלל פועלים כי עלו כאן הרבה שאלות על כן יודעים או לא יודעים איך לעבוד.

<מאיה שריר: יש לנו קודם כל תכנית לימודים להוראת עברית כשפה שנייה.

<מאיה שריר: זה תחום עם הקצאת שעות, עם כסף שתלמיד מקבל.

<מאיה שריר: יש לנו סטנדרטים לתהליכים קליטה של תלמידים עולים והסטנדרטים האלה מוטמעים ומיושמים גם בחינוך הממלכתי, גם בממלכתי דתי וגם בחרדי.

<מאיה שריר: אנחנו עובדים עם בתי הספר, עם הצוותים.

<מאיה שריר: יש לנו מגשרים דוברי צרפתית.

<מאיה שריר: יושב כאן דוד שהוא אחד המגשרים, דובר צרפתית.

<מאיה שריר: אנחנו במצ'ינג עם הרשויות על זה, מעודדים אותן מאוד להפעיל מגשרים.

יעקב מרגי: האתיופים פוטרו.

יעקב מרגי: הצרפתיים עדיין לא.

<מאיה שריר: לא.

<מאיה שריר: המגשרים בני הקהילה האתיופית לא פוטרו.

יעקב מרגי: לא פוטרו?

<מאיה שריר: חוק חובת המכרזים חייב אותנו במכרז חדש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הבהרת לי.

<מאיה שריר: אתה כפי הנראה יודע על החלטת הממשלה 2446 לעידוד העולים מצרפת, בלגיה ואוקראינה.

<מאיה שריר: ההחלטה הוארכה בעוד שנה לשנת 2016.

<מאיה שריר: גם במסגרת החלטה זו יש מענים תוספתיים ייחודיים לעולים מצרפת, בלגיה ואוקראינה.

יעקב מרגי: יש לכם תהליך בקרה שאכן הם מקבלים?

<מאיה שריר: בוודאי.

<מאיה שריר: בוודאי שכן.

<מאיה שריר: אנחנו בבקרה.

יעקב מרגי: יש לך נתוני נשירה?

<מאיה שריר: כן.

<מאיה שריר: הם לא כאן אתי כי לא חשבתי שעל זה הדיון.

<מאיה שריר: הנשירה היא פחות מאשר במגזר היהודי.

<מאיה שריר: יושבת כאן קרין ברדה.

<מאיה שריר: קרין נוסעת לירידים.

<מאיה שריר: גם אני נסעתי ליריד בפריס.

<מאיה שריר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה.

<מאיה שריר: יושב כאן אריאל פיקאר ממשרד העלייה והקליטה.

<מאיה שריר: אנחנו בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה, אנחנו בשיתוף פעולה מלא עם הסוכנות היהודית ובקשר צמוד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קרין.

<קרין ברדה: שלום.

<קרין ברדה: אני מאגף קליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.

<קרין ברדה: אני עולה ותיקה, כמעט שלושים שנים בארץ, ומייצגת את המשרד בירידים בצרפת.

<קרין ברדה: אתה רוצה שאני אתייחס ליריד.

<קרין ברדה: זה לא ממש התפקיד שלי כי זה תפקיד הסוכנות אבל אני רוצה לומר רק משהו אחד.

<קרין ברדה: הייתי בהרבה ירידים ובכל הירידים רק מוסדות ממשלתיים נמצאים – משרד האוצר, מכס, משרד הקליטה.

<קרין ברדה: ביריד אחד בלבד שהיה בנושא חינוך, נתנו לבתי ספר ולמוסדות להציג את עצמם.

<קרין ברדה: אבל בשאר הירידים, בכלל אין מוסדות פרטיים ובתי ספר.

יעקב מרגי: בחינוך פתחתם את השערים.

יעקב מרגי: מרגע שפותחים את השערים, הם נפתחו לכולם?

<מאיה שריר: אנחנו משרד החינוך.

<מאיה שריר: אנחנו לא אחראים על הירידים.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה יותר ישראלית.

יעקב מרגי: את ראית שם את כל הצבעים?

<קרין ברדה: כן.

יעקב מרגי: כולל השחור-לבן?

<קרין ברדה: כן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: את זה רציתי לדעת.

יעקב מרגי: יש לך עוד משהו להוסיף בצד החינוך?

<קרין ברדה: אני רוצה להוסיף שאנחנו במשרד מאמינים שהקליטה המיטבית היא גם עוברת דרך ההורים ואנחנו מאמינים בהעצמת ההורות של העולים.

<קרין ברדה: חלק מהעצמת ההורים היא גם לתת להנגיש להם את מערכת החינוך בישראל.

<קרין ברדה: אז אנחנו מסבירים להם את כל האפשרויות ולא מנתבים לשום מקום ולא כותבים כל מסמכים כמו שאנשים כאן רמזו לכך.

יעקב מרגי: אין תכנית של האח הגדול.

<קרין ברדה: יש הרבה אנשים כמו בעיריית ירושלים וכמו ארגון שנקרא מצליח ובאתר שלהם הם מסבירים על מערכת החינוך ודווקא שם יותר על פי מה שאנחנו עושים.

יעקב מרגי: רק להבהיר לכם שלא קיבלתי תשובה לגבי ה-1,219, החלוקה ביניהם, לאיזה מוסדות.

יעקב מרגי: זה עדיין נשאר באוויר.

יעקב אשר: אולי קשה להם לפלח את זה כי הם לא מזהים את זה.

יעקב מרגי: הוועדה תדרוש מהם.

יעקב אשר: אם תהיה הרשימה, אפשר יהיה לזהות.

יעקב מרגי: אם הם רוצים, הם יכולים לפלח.

יעקב אשר: אדוני היושב ראש, קודם כל, תודה לך על קיום הדיון הזה.

יעקב אשר: אני חושב שזה דיון חשוב מאוד.

יעקב אשר: העלייה מצרפת היא עלייה של אנשים שהם אנשים מאמינים תרתי משמע.

יעקב אשר: זאת אומרת, המפגש הראשון עם הפקיד העברי הראשון שמגיע אליהם הוא מפגש שבעצם יש להם הרבה אמון במה שאומר אותו פקיד ולכן הנקודה שמעוררים אותה לאורך כל הדיון הזה, וצריך לחשוב עליה באמת, זה לא אומר שיש מדיניות מכוונת כזו או אחרת אבל לפעמים יכול לשבת פקיד ומעביר תוך כדי הדברים בהיכרות הראשונה שלו עם האנשים את האג'נדה הפרטית שלו.

יעקב אשר: במדינה דמוקרטית זה לא חטא אבל ודאי שכאשר הוא מייצג את הסוכנות או את המפגש הראשון מול מדינת היהודים, הוא ודאי לא יכול לייצג או לנסות להשפיע בצורה חביבה כזו או אחרת שלא תהיה, ואני לא אומר שזה קיים.

יעקב אשר: אני אומר שיש מקרים ויכול להיות שיש מקרים אבל סביר להניח שזה קיים כי לא פעם ולא פעמיים גם אנחנו נתקלים עת אנחנו יושבים מול פקידים בדברים שקשורים בציבור החרדי, ואתה יושב מול פקיד שלא מכיר ולא מבין את זה ועד שהוא מתחבר ל עניין ועד שהוא מבין את דרך החיים ואת הדברים הללו, לוקח לו זמן.

יעקב אשר: בוודאי שהמפגש הראשון של אותו אדם מצרפת – ואגב, מדובר בצרפת באנשים שבאמת שומרים קלה כבחמורה ובאמת הרבה מאוד אנשים שהם אנשים, אתה הגדרת את זה קודם, שהם מגיעים לארץ, הם רואים שיש פתאום חרדים יותר מהם, אבל הם בהחלט אנשים שהחזות שלהם אינה מוכיחה עד כמה הם אנשים שומרי תורה ומצוות.

יעקב אשר: הם הרבה יותר שומרי תורה ומצוות מאשר הם נראים בקודים שאנחנו התרגלנו אליהם.

יעקב אשר: לכן אני רואה חשיבות גדולה מאוד במפגש הראשון הזה.

יעקב אשר: במפגש הראשון הזה, אני לא יודע אם בסוכנות יש למשל בנושא הזה, נושא חינוך, עובדים שהם חרדים, מחלקה חרדית.

יעקב מרגי: הם צריכים לשנות את קווי היסוד כדי להקים מחלקה חרדית.

יעקב אשר: אני לא בטוח שאלה קווי יסוד.

יעקב אשר: אני לא חושב שהחרדים הולכים לנהל אותה, אבל הסוכנות בהחלט יכולה, כשהיא נותנת שירות, אתה נותן שירות לפי הקליינטים שלך.

יעקב אשר: אתה לא הופך את הקליינטים שלך לפי התנאים שלך.

יעקב אשר: לכן אם יש באמת חלוקה, אפילו מלמעלה, אם ניקח את החלוקה שאמרה נציגת משרד החינוך, ויש כרגע 18 אחוזים בחינוך החרדי, אלה 18 אחוזים של לקוחות שצריכים את הטיפול שלהם ולצורך הטיפול בהם יכול להיות שצריך להיות אדם חרדי שבא ופותח בפניהם את הצוהר.

יעקב אשר: יהיה להם גם הרבה יותר קל להסתדר עם הדרכה שלו מאשר עם הדרכה של מישהו שידריך אותם איך להסתדר בעולם החרדי שהוא עצמו לא מכיר.

יעקב אשר: זה לא בא משום מקום.

יעקב אשר: אני לא אומר שיש כאן איזו כוונת מכוון.

יעקב אשר: יש כאלה שיגידו את זה אבל לא אני.

יעקב אשר: לכן אני חושב וממליץ לשקול את העניין הזה ולשים את האנשים המתאימים ושידעו שיש מחלקה דתית.

יעקב אשר: ברגע שיש מחלקה לאנשים שומרי תורה ומצוות, חרדים או דתיים מסוג כזה או מסוג אחר, ברגע שיש דבר כזה ורשמית הוא קיים, אנשים יתעלו את עצמם לשם.

יעקב אשר: הדבר האחרון אדוני.

יעקב אשר: יש דגם של בתי ספר שנכון, אולי בית ספר חרדי רגיל, יש כאלה מהאוכלוסייה שנמצאת באמצע, שאולי זה יותר מדי חרדי בשבילם ופחות מדי מתאים להם.

יעקב אשר: יש מסגרות כמו מסגרת שובו ויושב כאן הרב גוטרמן והוא יציג אותה.

יעקב אשר: מסגרת פנטסטית.

יעקב אשר: בנתניה זה עובד בצורה בלתי רגילה.

<מאיה שריר: גם ברעננה.

<דוד שוקרון: גם בירושלים.

יעקב אשר: בשאר הארץ הדבר הזה פחות דומיננטי וצריך לבדוק למה.

יעקב אשר: לכן אני מבקש מאדוני, מעבר להחלטות שיוחלטו כאן היום וההמלצות שיתקבלו, אני מבקש שתכניס את הנושא לעוד ארבעה-חמישה חודשים למעקב כדי לראות מה באמת השתנה.

יעקב אשר: אני אומר שוב שיש לנו אמון מלא בפקידים.

יעקב אשר: אנחנו לא חושבים שמישהו שישב בחדר חשוך ותכנן את זה אבל אנחנו מבקשים לראות שיהיה באמת שינוי בעניין הזה ולעשות את זה ביחד אתכם.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב מרגי: כל הדוברים הבאים, דקת דיבור כי אנחנו צריכים לסיים את הדיון.

<חיים מיכאל גוטרמן: אנחנו, ארגון שובו, קיימים בארץ 25 שנים.

יעקב מרגי: כולם מכירים אתכם.

יעקב מרגי: דבר לעניין.

<חיים מיכאל גוטרמן: פיתחנו רשת בה בעצם מטפלים בילדי עולים.

<חיים מיכאל גוטרמן: בהתחלה אלה היו עולים מרוסיה והיום אלה עולים מצרפת.

<חיים מיכאל גוטרמן: בית הספר בנתניה לבד, אני חושב שיש לנו את המספר הכי גדול בארץ.

<חיים מיכאל גוטרמן: אף אחד מהסוכנות אי פעם פנה אלינו.

<חיים מיכאל גוטרמן: אנחנו אולי מהווים 15 אחוזים מכל ילדי צרפת שמגיעים לארץ ואף אחד לא פנה אלינו.

<חיים מיכאל גוטרמן: גם לפגישה היום לא הוזמנתי.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: ראיתי שאתה לא רשום.

<חיים מיכאל גוטרמן: נכון.

<חיים מיכאל גוטרמן: אני חושב שאנחנו יכולים בכל הארץ, לא רק בנתניה שם אין ברירה ולכן מגיעים אלינו.

<חיים מיכאל גוטרמן: יש בתי ספר מבאר שבע בדרום ועד עכו בצפון ואנחנו מוכנים לקלוט את הילדים.

<חיים מיכאל גוטרמן: כמובן שצריך עזרה וגם את זה אנחנו לא מקבלים.

<חיים מיכאל גוטרמן: הרב לייזרזון פתח את שובו לפני 25 שנים במסגרת החינוך העצמאי.

<חיים מיכאל גוטרמן: אנחנו חינוך עצמי בתוך חינוך עצמאי עם רמה מאוד גבוהה בלימודים כלליים ויהדות מ-א'-ב', מה שמתאים גם ליהדות צרפת.

יעקב מרגי: תודה.

<אפרים זנו: אני הדובר של עמותת קעליטה.

<אפרים זנו: זה מוזר שאני מדבר אחרי שובו כי בעצם אליעזר פיטוסי מנתניה השתתף ביריד מטעם שובו, ביריד של העלייה בנושא חינוך שהיה בינואר השנה בצרפת.

<אפרים זנו: לקראת הישיבה ביקשתי מהסוכנות שתשלח לי את הרשימה של הארגונים החרדים שהגיעו.

<אפרים זנו: יש למעלה מעשרה ארגונים ואני מוכן להעביר לך אחר כך את הרשימה.

<אפרים זנו: אני מקשיב למה שאומרים לגבי האוכלוסייה מצרפת ואני לא מזהה אותה.

<אפרים זנו: אנחנו לא מזהים את כל הבעייתיות, את כל האנשים שמגיעים ולא יודעים.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: 1,219 תלמידים בממלכתי דתי.

יעקב מרגי: סיפור הצלחה בקליטה?

<אפרים זנו: כן.

יעקב מרגי: כן?

<אפרים זנו: כן.

יעקב מרגי: יש לך עוד משהו לומר?

<אפרים זנו: אני רוצה להתייחס לנושא ההכוונה והייעוץ.

<אפרים זנו: לא קיימת חיה כזאת, משפחה שמגיעה ולא יודעת בכלל לאן להגיע.

<אפרים זנו: קודם כל, צריך לפלח את האוכלוסייה הזאת.

<אפרים זנו: האוכלוסייה החרדית בצרפת, אלה שלומדים במוסדות החרדים, שמגדירים את עצמם כחרדים, הם יודעים בדיוק לאן ללכת.

<אפרים זנו: הם שאלו את הרב שלהם.

<אפרים זנו: הם באו לארץ, עשו אין ספור פגישות עם חברים ועם משפחה והגיעו למוסדות האלה.

<אפרים זנו: אנחנו לא מדברים על האוכלוסייה הזאת שיודעת לאן ללכת.

יעקב מרגי: אני איש של מספרים.

יעקב מרגי: אני לא איש של צבעים אלא של מספרים.

יעקב מרגי: המסה הגדולה, 1,219.

<אפרים זנו: הם לא באים מהחינוך החרדי בצרפת.

יעקב מרגי: 1,219 תלמידים נמצאים בחינוך הממלכתי דתי תחת תווית אחת.

יעקב מרגי: כל השחור-לבן האלה, החרדים, נקרא להם איך שרוצים, בהגדרתם הם חרדים.

יעקב מרגי: נעזוב אותם עכשיו בדיון ונשים אותם בצד.

יעקב מרגי: 382, 18 אחוזים, אמרת שהם יודעים בדיוק מה הם רוצים ומגיעים.

יעקב מרגי: אני עכשיו מטפל במסה הקריטית.

יעקב מרגי: אני לא רואה חרדי או לא חרדי.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת גם בחינוך הממלכתי דתי, זה לא צבע אחד.

<אפרים זנו: אני מסכים אתך.

יעקב מרגי: לכן חשוב לי גם שם לדעת שאכן זה לא הולך לאותם בתי ספר ריקים למילוי תקנים בשכונות כמו בקריית מלאכי.

<אפרים זנו: זה לא מה שקורה.

יעקב מרגי: אני רוצה להיות משוכנע.

<אפרים זנו: אנחנו עמותות, אנחנו באים מהשטח ומקבלים את הפידבק של העולים.

יעקב מרגי: אתה לא מבין שאני רוצה להיות משוכנע?

<אפרים זנו: אני אעזור לך להשתכנע.

<אפרים זנו: קודם כל, כל 1,219 הילדים האלה מגיעים מבתי הספר, לרוב בתי ספר יהודים בצרפת, שהם לא בתי ספר חרדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתה לא עונה לי לעניין.

יעקב מרגי: אתה עוד פעם חוזר לצרפת.

יעקב מרגי: אני כאן בארץ.

<אפרים זנו: כדי לדעת מה להציע, אתה צריך להבין מי האנשים.

יעקב מרגי: כנראה שאתה לא מבין בעליית יהדות צרפת.

יעקב מרגי: סליחה שאני בוטה.

יעקב מרגי: אל תיקח את זה אישי.

<אפרים זנו: מאוד בוטה.

<אפרים זנו: אני לוקח את זה אישי.

יעקב מרגי: אני אבקש סליחה בסוף הדיון.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: זה מוכח, זה מחקר מוכח.

יעקב מרגי: רמת ההשכלה שלהם גבוהה יותר, המוטיבציה ללימודים גבוהה יותר, אני רוצה לקבל תשובה ודאית שההורים שלהם משכילים, יש להם יכולת כלכלית גבוהה, אני רוצה לדעת שהם באו לארץ ולא נזרקו לשכונה ד' בבאר שבע או לשכונה אחרת.

<אפרים זנו: מאיפה זה בא?

<אפרים זנו: אין דבר כזה.

יעקב מרגי: מרגע זה אתה לא מגיב.

יעקב מרגי: אני שואל שאלה.

יעקב מרגי: אני שואל את עצמי.

<אפרים זנו: אתם מציירים כאן מציאות שלא קיימת.

יעקב מרגי: אדוני, אתה לא מדבר.

יעקב מרגי: אתה לא מפריע לי.

יעקב מרגי: אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: מרגע זה אתה שותק ומקשיב לי.

יעקב מרגי: אני עכשיו מדבר עם עצמי.

יעקב מרגי: אני צריך לוודא ואני צריך לדעת שמקבלים את מוסדות החינוך הכי טובים המתאימים להם בחינוך הממלכתי דתי ואת זה לא הצלחתי לקבל מאף אחד סביב השולחן הזה.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: תודה.

<אפרים זנו: הילדים שלי לומדים במעיין החינוך התורני, בתלמוד תורה מכמש.

<אפרים זנו: הרוב הגדול של התלמידים שמגיעים מצרפת לא היו מתקבלים שם ויש כאלה שאני אישית ניסיתי להכניס אותם ולא קיבלו אותם כי הם לא מתאימים.

יעקב מרגי: אתה ממשיך לא לענות לי.

<אפרים זנו: אתם מציירים מציאות שהיא לא קיימת.

יעקב מרגי: אני שאלתי שאלה פשוטה.

יעקב מרגי: הבאתי דוגמה.

יעקב מרגי: לא אמרתי באר שבע.

יעקב מרגי: נתתי דוגמה כדי שתבינו למה אני מכוון כי ידעתי שאני לא יודע להסביר את עצמי ואתם אולי מבינים יותר מדי מהר.

יעקב מרגי: לכן הסברתי דרך קריית מלאכי ודרך באר שבע.

יעקב מרגי: אני לא הצלחתי לקבל תשובה ויכול להיות שהיא קיימת ויכול להיות שאין בכלל בעיה.

יעקב מרגי: אני רוצה לוודא שהמסה הקריטית הזאת הולכת לחינוך הממלכתי דתי המיטבי ולא מילוי תקנים בבתי ספר כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: יש לכם תשובה לתת לי?

יעקב מרגי: לדיון הבא.

יעקב מרגי: אני רוצה פריסה וחלוקה של ה-1,219 התלמידים.

יעקב מרגי: תודה.

<דניאל ישראל: אני מעמותת נר יעלה.

<אפרים זנו: סליחה, אם אתה רוצה, יש לי הסבר לאירוע שהיה בצרפת.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני לא רוצה.

יעקב מרגי: פעם אחרונה שאתה מפריע.

<דניאל ישראל: אני רק יכול להעיד שעמותת נר יעלה, יש לנו כאן מכתב של שרנסקי שכתב שהוא כבר לא רוצה את עמותת נר יעלה בירידים כי אנחנו לא יודעים לעבוד.

<דניאל ישראל: יש לנו כבר ניסיון.

<דניאל ישראל: נפגשנו עם כל הרבנים בצרפת.

יעקב מרגי: אנתרופוסופי.

יעקב מרגי: למה אתם לא מתאימים?

יעקב מרגי: בגלל אותה תקרית שהייתה ביריד?

<דניאל ישראל: נכון.

יעקב מרגי: אולי באמת לא התנהגתם יפה או שלא עמדתם בכללים?

<דניאל ישראל: ביקשנו פגישה עם הנציגים של הסוכנות ואף אחד לא ענה.

<דניאל ישראל: כותבים מיילים ואף אחד לא עונה.

<דניאל ישראל: בחוברת של עיריית ירושלים יש כל מיני בתי ספר.

<דניאל ישראל: אין אף בית ספר של החינוך העצמאי.

<דניאל ישראל: אל שנה זה כך.

יעקב מרגי: ביריד.

יעקב מרגי: איפה אין בית ספר של החינוך העצמאי?

יעקב מרגי: ביריד?

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: בחוברת.

<דניאל ישראל: בחוברת של עיריית ירושלים לגבי החינוך.

<דניאל ישראל: אנחנו עברנו יותר מ-500 משפחות בשנתיים האחרונות ואפשר להגיד שכמעט מאה אחוזים מהמשפחות לא קיבלו נתונים נכונים לגבי החינוך העצמאי וכל האופציות הקיימות.

יעקב מרגי: אתה רוצה לומר שהטעו אותן?

<דניאל ישראל: כן.

יעקב מרגי: משרד הקליטה.

<אריאל פיקאר: אנחנו לא מעורבים ישירות בנושא החינוך.

<אריאל פיקאר: אנחנו סומכים על משרד החינוך אבל אני יכול להעיד שיש לנו פרויקטורים שנמצאים בכל עיר ועיר שאנחנו מממנים והם עובדי עירייה וההנחיות הברורות שלנו הן שייתנו את פריסת המפה של כל מערכת החינוך מהחילונית עד החרדית.

<אריאל פיקאר: צריך להבין שהגישה היא שההורים הם אלה שבוחרים.

<אריאל פיקאר: לפי מה שאני מבין, אני רוצה לחזור על מה שאמר אפרים זנו, אנשים מתכוננים לעלייתם והם יודעים ושואלים את הרבנים.

יעקב מרגי: גם אבא שלי עליו השלום התכונן לעלייה בשנת 1962.

<אפרים זנו: למה אתם לא רוצים לשמוע את מה שאומרים לכם ואתם לא רוצים לשמוע?

יעקב מרגי: אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: תלמד לשמוע גם דברים שהם לא נכונים ולא נעימים לך לאוזן.

יעקב מרגי: אל תפריע לי בדיון.

יעקב מרגי: אל תתפרץ.

יעקב מרגי: תשתוק.

<אפרים זנו: אין לי אג'נדה.

יעקב מרגי: גם לי אין אג'נדה.

יעקב מרגי: אל תתפרץ לי לדיון.

יעקב מרגי: אתה לא מבין?

יעקב מרגי: לך ותירגע.

יעקב מרגי: אל תתפרץ לי לדיון.

יעקב מרגי: אתה כנראה לא מכיר את הכללים כאן.

יעקב מרגי: מרגע זה אתה תדבר רק עם רשות דיבור.

<אריאל פיקאר: כבוד היושב ראש, לגבי הדאגה הכנה שלך, כי אני יודע שבמערכת ממלכתית דתית יש רמות שונות ואני מבין בדיוק למה אתה מתכוון, אני יכול להעיד ואני חושב שאנחנו דואגים ובודקים שהם נשלחים לבתי ספר המעולים באשדוד, בנתניה, בירושלים.

יעקב מרגי: הבנת אותי?

<אריאל פיקאר: הבנתי אותך.

יעקב מרגי: אתה יכול להניח את דעתי שהם מקבלים את הטוב ביותר.

<אריאל פיקאר: אני יכול להעיד לך שבאשדוד, בנתניה, בירושלים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שאלה פשוטה.

יעקב מרגי: קיבלתי תשובה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: זה ברור.

<אריאל פיקאר: אולי הבעיה הקטנה, ואנחנו עובדים על זה, היא תל אביב אבל זה בגלל שאין מספיק בתי ספר ממלכתיים דתיים בתל אביב.

<אריאל פיקאר: זאת אולי הבעיה ואני אהיה כנה אתך ואומר שאנחנו עובדים גם על כך שגם בתל אביב הם יקבלו את בתי הספר הטובים.

יעקב מרגי: מותר לכם לבדוק בתל אביב, גם של החינוך העצמאי וגם של מעיין החינוך התורני.

יעקב מרגי: אולי שם יהיו לכם לעזר.

<דניאל חפץ: כבודו, לא קיבלתי תשובה.

<דניאל חפץ: אני שאלתי שאלה בהתחלה והיא על איזה מקרה מסתמך הדיון הזה, על איזה מקרים.

<דניאל חפץ: צריך למגר את התופעה הזאת אם היא קיימת.

<דניאל חפץ: אם זה רק על סמך שמועה, אז בסדר, אפשר לקיים דיון כל היום.

יעקב מרגי: אני אזכיר לך דיון שהשתתפתי בו בוועדת הקליטה לגבי משבר התעסוקה של עולי צרפת.

יעקב מרגי: גם שם החבר'ה שכל עיסוקם יהודי צרפת לא הבינו מה המשבר ומה הבעיה.

יעקב מרגי: אנחנו היינו צריכים לומר להם מה קורה.

יעקב מרגי: אני לא חייב לתת דוגמאות.

יעקב מרגי: אנחנו מסתמכים על כתבות ועומדת הזכות לחבר כנסת להעלות הצעה לסדר גם על התחממות כדור הארץ למרות שהוא לא ראה את החור באוזון.

<גרשון בינט: תוך כדי שלפתי נתון שסיפקתי בשבוע שעבר לאיש היקר הזה דוד שוקרון ותוך כדי אני גם מבין את הקטסטרופה הזאת שהוא אומר שזה לא מופיע.

יעקב מרגי: קטסטרופה?

יעקב מרגי: אל תגזים.

<גרשון בינט: לא מופיע חינוך.

<גרשון בינט: תראה על איזה כמויות אני מדבר כאן.

<גרשון בינט: סך הכול מגני הילדים עד י"ב, יש 6,624 תלמידים בירושלים בלבד.

יעקב מרגי: מקרב העולים.

יעקב אשר: עולי צרפת.

<גרשון בינט: מקרב העולים.

<קריאה: אין 6,000 ילדים עולים.

<דוד שוקרון: הנתונים האלה מתייחסים לכל הילדים העולים במערכת החינוך החרדית בירושלים כאשר אנחנו מדברים מגן ילדים עד כיתה י"ב וזה מדבר גם על ילדים של עולים.

<דוד שוקרון: זה יכול לכלול גם ילדים שנולדו בארץ.

<דוד שוקרון: כאשר אנחנו מדברים על ילדים עולים ממש שהם בעצמם עשו עלייה, אנחנו מדברים על ילדים שנולדו בצרפת ועלו לארץ, אנחנו מדברים כרגע על קצת יותר מאלף תלמידים שנמצאים במערכת החינוך מכיתה א' ועד כיתה י"ב, בנים ובנות, וגם מוסדות חינוך על יסודיים שזה אומר סמינרים וישיבות קטנות.

<גרשון בינט: תודה על הרחבת הביאור.

<גרשון בינט: החלוקה הממוצעת לפי מה שאני רואה, של שנתון, זה הולך ועולה.

<גרשון בינט: אם אני אומר שהשנה ב-1 לספטמבר יהיו 600 ילדי עולים בכיתה א', נדמה לי שאלה עולים בכלל.

יעקב אשר: אלה עולים בהגדרה הכללית.

<גרשון בינט: נדמה לי שעולי צרפת מהווים שם יותר ממחצית, שישים ואולי שבעים אחוזים.

<גרשון בינט: זה תוך כדי שליפה מעבודה שעשיתי השבוע.

<גרשון בינט: מתוכם מה שאתה אמרת, כבודו, בבית יעקב בלבד יש שישה בתי ספר שקולטים אותם ועוד תולדות נסים, שזה בהגדרה ברורה של צרפתים.

<גרשון בינט: לפי סדר, נבט ישראל ושובו, אלה בתי הספר הקולטים בירושלים את המספר האדירה הזו של התלמידים.

<גרשון בינט: תוך כדי אני מבין את עיקר הבעיה כאן ואת זה דוד הבהיר לי.

<גרשון בינט: מי שמנהל את הנושא הזה זה מינהל חינוך בירושלים.

<גרשון בינט: מי שלא יודע, אנחנו חלק ממינהל חינוך וזה נותן אולי את התשובה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב אשר: אני חושב שגם הוועדה צריכה להוציא מכתב או החלטה למינהל החינוך שבפרסומים שיש על בתי הספר בירושלים יהיו בתי הספר החרדים כך שיהיו אפשרויות לציבור הזה.

יעקב אשר: זה יופיע באותה חוברת כי אם זה לא מופיע, זה לא קיים.

<גרשון בינט: מזה רואים שהעולים מצביעים ברגליים.

<גרשון בינט: אלה פשוט עובדות.

יעקב אשר: בסדר.

יעקב אשר: השאלה כמה מהם לא מצביעים ברגליים כי הם לא יודעים.

יעקב אשר: אפרים, יש דברים שגם אדם שמגיע וחקר ויש לו חברים ושמע, עדיין יש כוח השפעה באמצע.

יעקב אשר: אמרתי את זה בתחילת דבריי ולא שמעתם לי.

יעקב אשר: המפגש הראשון עם הפקיד העברי, יש אמון.

יעקב אשר: אדם שבא מחוץ לארץ, יש הרבה מאוד אנשים, יש הרבה מאוד נוכלים שעובדים עליהם בדברים כאלה ואחרים.

יעקב אשר: למה זה קורה?

יעקב אשר: יש להם אמון.

יעקב אשר: הם אומרים שאנחנו באנו לארץ אבותינו, מגיע פקיד עברי של המדינה ומספיק שהוא בחכמה כזו או אחרת, בלי כוונה, סתם אג'נדה אישית, או אתה יודע מה?

יעקב אשר: מרחמים, כי הרי כל היום כאן יש מאה חברי כנסת שמרחמים עלינו כל היום שאנחנו בורים ועמי ארצות ולא יודעים שום דבר ובקושי אינטליגנטים ועברית לא יודעים, שלא לדבר על אנגלית.

יעקב אשר: אז גם אותו פקיד יכול לקחת יוזמה אישית ולכוון את הבן אדם ולהטעות אותו, ולצייר לו דברים בצורה כזאת ואחרת, ולאדם יש בו אמון.

יעקב אשר: לכן זה יכול לקרות ואל תהיה כזה שחור-לבן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודע לכל המשתתפים בדיון ותרומתם לבירור הנושא.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על החשש הקיים שמא ילדי ותלמידי העולים מופנים למוסדות חינוך לא לפי רמתם ולא לפי רמת שמירת המצוות ואורח החיים לו הם רגילים.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה גם ממשרד החינוך, גם ממשרד הקליטה וגם מחלק מארגוני העולים שאין בעיות כאלה כפי שהוצגו בדיון והם לא מכירים את הסוגיה הזו כפי שהוצגה בוועדה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת מהסוכנות היהודית, ממשרד החינוך וממשרד הקליטה להציג בפני העולים את כל האפשרויות העומדות בפניהן בענייני חינוך.

יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחר הנושא הזה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.