ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 245, 2016-07-19 14:13

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני כבר הפסקתי לספור מה מספר הדיון היום.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-19 ביולי 2016, י"ג בתמוז התשע"ו והשעה 14:13.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא המשך קיום היוועצות על פי סעיף 7(ב) לחוק לימוד חובה, צו לימוד חובה לשנת הלימודים התשע"ז.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בדיון הקודם, הזכרתי, הצגתי ואמרתי את עמדתי שהצו הוא ארכאי, או שמייתרים אותו לגמרי או שמביאים לכאן צו מפורט עם סכומים פרטניים אבל זה להליך החקיקה שיהיה בהמשך כפי שהתחייבתי.

יעקב מרגי: לכן אנחנו נמשיך.

יעקב מרגי: הזזנו בחצי שעה דיון שהיה אמור להיות בוועדת המשנה של ועדת החינוך כדי למצות את ההיוועצות וההתייחסות לנושא.

יעקב מרגי: אני פותח את הדיון מחדש.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: תודה אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: אני רק רוצה להעלות את ההשגה.

יוסי יונה: אני הבנתי שבעבר לגבי הנושא הזה – אנחנו בחובת היוועצות ואני מבין שאין הצבעה – זה בשיחות במיוחד עם האנשים ששייכים לשלטון המקומי, הסבסוד או המימון של משרד החינוך היה דיפרנציאלי.

יוסי יונה: זאת אומרת, הוא נתן איזשהו יתרון לישובים שהם מוחלשים.

יוסי יונה: היום על פניו נעלמה הדיפרנציאליות הזו, דבר שכמו שאני יודע עליך אדוני היושב ראש, אתה מאוד מחויב לרעיון של שוויון הזדמנויות ושוויון הזדמנויות בהגדרה אומר שכדי להגיע לשוויון הזדמנויות, יש להקצות הקצאה בלתי שוויונית של משאבים כדי לפצות על חסכים ועל חסרים.

יוסי יונה: הנה, במסמך שמונח בפנינו, הדבר הזה לא קיים.

יוסי יונה: בגלל שאנחנו לא מקיימים הצבעה או משהו, לפחות אני רוצה להעלות את זה לדיון ולראות מה ניתן לעשות בהמשך לגבי הנושא הזה.

יעקב מרגי: מאחר ולא נרשמו לדיון, אני אתן את רשות הדיבור למי שרוצה מהנוכחים.

<מירה סלומון: מרכז שלטון מקומי.

<מירה סלומון: אנחנו מתייחסים למעשה לגני הילדים, לגילי שלוש וארבע.

<מירה סלומון: עד לפני ועדת טרכטנברג הידועה והמוכרת, חובת הלימוד לגילי שלוש וארבע הייתה מוטלת אך ורק על ישובים שהיו קיימים בצווי ההחלה של משרד החינוך והיתר לא היו מחויבים בלימוד.

<מירה סלומון: מאז החלטת טרכטנברג יש פיצול בין חובת הלימוד לבין התשלום החינמי.

<מירה סלומון: באותו זמן למעשה הייתה דיפרנציאציה עליה דיבר חבר הכנסת יונה.

<מירה סלומון: רשויות מקומיות שהיו מנויות בצווי ההחלה ושעל הילדים שלהן הייתה חובת לימוד, קיבלו מפתח תקצוב שונה מרשויות מקומיות שלא מופיעות בצווי ההחלה.

<מירה סלומון: חלק מהרשויות המקומיות שהופיעו בצווי ההחלה, הופיעו ביחס לשכונות ספציפיות, מה שנקרא היום הפריפריה החברתית.

<מירה סלומון: אם למשל אנחנו מסתכלים על תל אביב, אנחנו רואים שבתל אביב לא כל תל אביב הגדולה הייתה בצו ההחלה אלא שכונות כמו שכונת הארגזים, עג'מי, שכונת התקווה.

<מירה סלומון: כאמור, רשויות מקומיות גדולות ויותר חזקות שהיו מנויות בצווי ההחלה היו מנויות ביחס לשכונות מאוד ספציפיות, שכונות הפריפריה החברתית.

<מירה סלומון: בתל אביב מניתי למשל את שכונת הארגזים, את התקווה, את עג'מי.

<מירה סלומון: בבאר שבע אני מבקשת להתייחס למשל לשכונה ד'.

<מירה סלומון: באשדוד לרובע ג'.

<מירה סלומון: שכונות הפריפריה החברתית היו מתוקצבות באופן שונה למן ועדת טרכטנברג מאשר שכונות אחרות.

יוסי יונה: שונה או רק באופן בלעדי?

יוסי יונה: אני חושב שגם באופן בלעדי.

יוסי יונה: העניין הזה, אחת הטענות שעלו בתקופת המחאה ובעקבות ההמלצות של ועדת טרכטנברג הייתה שהמחאה, לפחות ההמלצות, הביאה לשוויון.

יוסי יונה: אני זוכר את השר סילבן שלום שנזעק על העובדה הזאת שכסף למעשה אפילו הוסט מהמשרד לנגב והגליל והלך לממן את מעמד הביניים.

יוסי יונה: על בסיס זה עלתה טענה שהמחאה, התוצאות שלה הניבו יתרונות רגרסיביות.

<קריאה: לא פרוגרסיביות אלא רגרסיביות.

יוסי יונה: ממש כך.

יוסי יונה: זאת המילה.

יוסי יונה: לכן אנחנו נמצאים במצב אבסורדי בו לא נותנים עדיפות למקומות המוחלשים.

יוסי יונה: במקום שוויון הזדמנויות, עשינו שוויון פורמלי.

<מירה סלומון: בצו האחרון ההבחנה היא רק בין רשויות נטולות מענק לרשויות מקבלות מענק, בלי להתייחס בכלל לשכונות הפריפריה החברתית שנמצאות ברשויות נטולות מענק.

<מירה סלומון: בשונה משנים עברו, בהן הן כן היו מתוקצבות בגני שלוש-ארבע.

יעקב מרגי: אני רוצה להבין לטובת העניין.

יעקב מרגי: העובדות שאת אומרת, ואני מאמין שהן נכונות, הן לא אומרות שזה גרם לעיוות ואם מישהו יתקן אותי, אדרבה, אני צולל לזה תוך כדי הליכה.

יעקב מרגי: הרציונל שרשויות בעלות מענק מקבלות מענק, החובה מבחינת ההחלה של גני הילדים היא חלה על כולם.

<מירה סלומון: נכון.

יעקב מרגי: לכן הרציונל מחיל גם את אותו עיוות שרצית לומר שהוא קיים.

יעקב מרגי: אם מישהו הבין אותי, אני הבנתי את עצמי.

<מירה סלומון: כן, אבל בצו האחרון זה לא מתקיים כך.

<מירה סלומון: בצו האחרון רשויות נטולות מענק, מתוקצבות לפי מפתח תקצוב של 33 בלי קשר לשכונות הפריפריה החברתיות שבעבר תוקצבו.

יעקב מרגי: אני חוזר ושואל האם אותה רשות חינוך מקומית עומדת לה הזכות לומר שמאחר ולא מוגדרות שכונות הפריפריה שלה היא לא מחיל אותן?

יעקב מרגי: לא.

<מירה סלומון: לא.

<מירה סלומון: פשוט התקציב שהם יקבלו, שיעור ההשתתפות של המשרד הוא נמוך.

יעקב מרגי: את יודעת למה הן נטולות מענק?

<מירה סלומון: הן איתנות יותר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ענית לי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מבין את הרציונל לרדת לרזולוציות שכונתיות ובמקרים אחרים אני חסיד של זה, של פריפריה חברתית שצריך לתת לה מענה.

<דורית מורג: אני היועצת המשפטית של משרד החינוך.

<דורית מורג: אני רוצה להסביר.

<דורית מורג: קודם הייתה חובת לימוד רק על חלק מהישובים.

יעקב מרגי: בגני הילדים.

<דורית מורג: בגני הילדים.

<דורית מורג: החלת חוק לימוד חובה על גני הילדים נעשתה בהדרגה במשך הרבה מאוד שנים, מעל ל-10, 15 שנים.

<דורית מורג: לכן הדיפרנציאציה הזאת, כי אז אותם גני ילדים שאנחנו מדברים עליהם שנמצאו בצווים והצווים הם צווים ישנים יחסים, 2001, 1999, למעשה רק הם היו זכאים וגם חייבים לימוד חובה בגילי שלוש וארבע.

<דורית מורג: הייתה גם דיפרנציאציה בין גילי שלוש וארבע.

<דורית מורג: מה עשתה המהפכה החברתית.

<דורית מורג: למעשה אמרה שאנחנו רוצים לתת את השירות הזה החינמי לא רק לאותם גני ילדים שנמצאים בצווים אלא להשית את זה על הכלל וכך נמצאנו כאשר טרכטנברג עדיין לא הרחיב את החוק.

<דורית מורג: אמרנו שזאת הכנה להחלת החוק על הכול ולכן היינו מצד אחד בצווים, כי צווים זה אומר שכל תלמיד חייב ללמוד ולא רק זכאי ללמוד, בעוד שבישובים לפי טרכטנברג היו זכות.

<דורית מורג: הם לא החילו את כל הגנים כי הורה שלא רצה לשלוח, לא היה חייב.

<דורית מורג: לא היו חייבים גם לספק גני ילדים לכל אלא רק אותם גנים שהיו, שקיבלו רישיון לפי החוק.

<דורית מורג: לכן ההבחנה הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שהבנתי.

יעקב מרגי: רבותיי, סוגיית התקצוב הדיפרנציאלי היא סוגיה שהייתה על שולחננו בעבר, בהווה תהיה בעתיד ואנחנו לא נרפה כדי להביא את זה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם למרות שזה לא פוליטיקלי קורקט, גם בין אם זה בתקציב תוספתי או גם אם זה יהיה במשחק סכום אפס.

יעקב מרגי: אנחנו חושבים קודם כל על התוצאה.

יעקב מרגי: אני לא חייל של הרשויות האיתנות והחזקות אלא אני חייל של הילדים בכל מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני איאבק.

יעקב מרגי: לכן אני אומר שצריך להיאבק על התקצוב הדיפרנציאלי, קודם כל עניינית.

יעקב מרגי: אם נצליח בתוספתי, זאת עדיפות ראשונה אבל אם לא, זה בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: לכן זה לא המקום.

יעקב מרגי: חלק מהאכסניה הוא בצו הזה.

יעקב מרגי: אני חוזר על מה שאמרתי בדיון הקדום.

יעקב מרגי: הצו הזה לא אומר כלום.

יעקב מרגי: גם אחרי שנקריא אותו, ואנחנו נקריא אותו, נקיים את חובת ההיוועצות, כמעט והוא לא אומר כלום.

יעקב מרגי: זה היה נכון אולי עת חוקקו את החוק.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לתקן את זה, להרחיב אותו כך שיהיה מסמך יותר מפורט ויותר מעמיק.

יעקב מרגי: הצו הזה היה אמור לתת לנו שיעור השתתפות של המדינה, של רשויות החינוך המקומיות בקיום מוסדות החינוך כפי שזה נקרא ונשמע וצריך להיות כאן דיון מעמיק עם סכומים, עם הסברים, עם אשכולות.

יעקב מרגי: הצו הזה לא נותן את המענה.

יעקב מרגי: לכן, לא נותר לנו על פי החוק, מה שקיים.

יעקב מרגי: עד שנתקן אותו נקיים את חובתנו, את חובת ההיוועצות ומשרד החינוך יקיים את חובת ההיוועצות עם הוועדה.

יעקב מרגי: זה הצו שמונח בפנינו.

<קריאה: עוסקים בצו של השנה החולפת או של השנה הבאה?

יעקב מרגי: תשע"ז.

<מיכל מנקס: מה עם תשע"ו?

יעקב מרגי: עדיין לא הגיע.

<מיכל מנקס: הגיע אליכם וגם הגיע אלינו.

<קריאה: זה מה שהונח בפניכם ועכשיו הביאו את זה לתשע"ז.

<מיכל מנקס: זה מה שכתוב בשם הדיון.

<קריאה: זה מה שחילקה הסדרנית.

<מיכל מנקס: לכן התרעמנו במהלך הדיון.

יעקב מרגי: אין לי אלא מה שמונח בפני.

יעקב מרגי: באמרה תלמודית, אין לדיין אלא מה שעיניו רואות.

<משה שגיא: אני רוצה קודם כל לפרט יותר ולהסביר.

<משה שגיא: דיברו כאן בסיסמאות ובכל מיני קטעים של הסברים ואני אפרט את זה בצורה יותר מסודרת.

<משה שגיא: בשנת הלימודים תשע"ה תקצבנו את המערכת בגני הילדים בגילי שלוש-ארבע לפי שלוש קבוצות.

<משה שגיא: רשויות נטולות מענק לפי מפתח של 33 תלמידים בכיתה והן מקבלות מענק לפי מפתח של 31 תלמידים בכיתה.

<משה שגיא: הייתה רשימה ביישובי הצו שכולה קיבלה לפי 31 תלמידים בכיתה.

<משה שגיא: זה המצב הנתון שהיה בשנת הלימודים תשע"ה.

<משה שגיא: בשנת הלימודים תשע"ו חלה חובה חינם על כלל גני הילדים בגילי שלוש-ארבע.

<משה שגיא: למעשה רשימת הצווים כבר לא קיימת כי כל הגנים נכללים במסגרת החובה.

<משה שגיא: במסגרת זאת אין כבר משמעות ליישובי הצו והחלנו את המפתח התקצובי שהחלנו בגילי שלוש-ארבע, דהיינו 33 תלמידים ברשויות נטולות מענק על כלל הגנים, כולל אם היו בשכונות מסוימות שהיו בצו וקיבלו לפי 31, החלנו עליהם את המפתח של 33 וברשויות שמקבלות מענק, נתנו לכולן 31.

<משה שגיא: זה השינוי היחיד לגבי אותן שיש בצו.

<משה שגיא: בסך הכול זה כסף שמגיע לרשות.

<משה שגיא: זה לא כסף שמגיע לתלמיד.

<משה שגיא: כאן הרשות נהנתה מהתלמיד שנמצא בשיקום שכונות והיא נהנתה בלי שהתלמיד ייהנה מהסכום.

<משה שגיא: זאת אומרת, הרשות נהנתה ולא הייתה כל סיבה מוצדקת לתשלום הזה.

<קריאה: דמגוגיה.

<משה שגיא: לכן עשינו יישור קו כאשר משנת הלימודים תשע"ז תהיה הבחנה חד חד-ערכית.

<משה שגיא: רשויות נטולות מענק לפי מפתח של 33.

<מירב ישראלי: זה מה שקיבלנו.

<מירב ישראלי: תשע"ז.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית של הוועדה תתייחס לצו.

<מירב ישראלי: הצו שהונח בפנינו, כפי שנאמר, שימו לב, למרות שבסוף כתוב תשע"ו-2016, זה רק התאריך של היום, של עכשיו, אבל זה מתייחס לשנת הלימודים התשע"ז.

<מירב ישראלי: לגבי הצו של תשע"ו, מכיוון שהרטרואקטיביות עוד לא אושרה, זה עדיין לא הגיע לשולחננו.

<מירב ישראלי: זה המצב.

<מירב ישראלי: מבחינת הוועדה, מה שנדון כרגע זה הצו לשנת הלימודים הבאה בלבד.

<קריאה: תשע"ו הסתיימה.

<מירב ישראלי: נכון.

<קריאה: מה הטעם לקיים דיון רטרואקטיבי?

<מירב ישראלי: כפי שאמרתי, מה שמונח על שולחן הוועדה כרגע לצורך היוועצות זה הצו לשנת הלימודים הבאה, תשע"ז בלבד.

<מירב ישראלי: זה רק כדי ליישר את הדיון מהבחינה הזאת.

<מירב ישראלי: אני לא אקריא את כלה פרטים אבל אני אומר את ההוראות הבסיסיות של כל סעיף.

<מירב ישראלי: בתוקף סמכותי לפי סעיף 7(ב), אנחנו מדברים כאן על קיום משותף של מוסדות חינוך.

<מירב ישראלי: סעיף 1 לצו מתייחס להגדרות שבאמת הורדו מסעיף ההגדרות.

<מירב ישראלי: הצו, כפי שנאמר כאן, הוא זהה לחלוטין לצו משנה שעברה שהוא גם זהה לצווים משנים קודמות.

<מירה סלומון: לא.

<מירה סלומון: רק משנה שעברה שעברה.

<מירב ישראלי: צודקת.

<מירב ישראלי: לפני שנתיים.

<מירב ישראלי: בשנה שעבה לא הובא אלינו צו.

<מירב ישראלי: לפיכך כל ההבדל הוא שבסעיף ההגדרות שהושמטו ההגדרות של גן חובה וגן טרום חובה, אין יותר את ההגדרות כפי שהן היו בעבר של מוסדות רשמיים ובגן טרום חובה שהוחל עליו לימוד חובה.

<מירב ישראלי: מעבר לכך, כל ההגדרות הן אותן הגדרות.

<מירב ישראלי: סעיף 2 לצו הוא שיעור ההשתתפות של המדינה.

<מירב ישראלי: יש לנו כאן שיעור השתתפות זהה לשנים קודמות חוץ משנה שעברה שזה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים, שכר עבודה של עובד הוראה זה מאה אחוזים, אחר כך יש לנו אגרת שכפול שזה הסעיף היחידי שהוא דיפרנציאלי.

<מירב ישראלי: כל שאר הסעיפים הם לא דיפרנציאליים.

<מירב ישראלי: יש כאן את הנושא של אגרת שכפול חומרי מלאכה ומגמות טכנולוגיות.

<מירב ישראלי: אחר כך פסיכולוג – 68 אחוזים, פסיכולוג מתמחה – 75 אחוזים, קצין ביקור סדיר – 75 אחוזים, שירותים נלווים, מזכיר, ספרן, עובד סיוע.

<מירב ישראלי: פסקה (2) נותרה אותו דבר, שזה גן ילדים לגילי חמש.

<מירב ישראלי: זה נשאר כמו בצו הקודם.

<מירב ישראלי: שוב, שכר עבודה מאה אחוזים לעובד הוראה שהוא עובד מדינה.

<מירב ישראלי: סייעת לגננת - 117.

<מירב ישראלי: 85 אחוזים.

יעקב מרגי: זה מי שעובד שישה ימים בשבוע.

<מירב ישראלי: נכון.

<מירב ישראלי: מאה אחוזים עם חמישה ימים בשבוע.

<מירב ישראלי: פסיכולוג – 68 אחוזים מעלות משרתו ופסיכולוג מתמחה – 75 אחוזים.

<מירב ישראלי: פסקה (3) היא הפסקה בה יש הבדל כתוצאה מכך שהצווים, כפי שנאמר כאן, כבר לא חלים כי בעצם יש החלה של לימוד חובה בכל הארץ מגיל שלוש.

<מירב ישראלי: לכן יש כאן הבחנה בין רשויות שמקבלות מענק כללי לאיזון ממשרד הפנים, שנוסחת החישוב מחשבת את זה לפי 31 לגבי כאלה שמקבלות מענק איזון ו-33 לגבי רשויות נטולות מענק איזון, שזה הבדל חשוב לטובת אלה שמקבלות מענק איזון.

יעקב מרגי: לטובת מי שלא יודע מה הכוונה ב-31 וב-33.

<קריאה: זה לא שהוא מקבל יותר.

<קריאה: הנטולות מקבלות פחות.

<קריאה: זה לא שמישהו מרוויח מזה, חוץ ממשרד החינוך שהכסף נשאר אצלו.

<קריאה: לכן הכעס.

<דרור אלוני: מפחיתים משכר הגננת.

<דרור אלוני: גננת עובדת משרד החינוך והיה ובגן מסוים יש 29 ילדים כי זה מה שיש בנסיבות של המספר, היא תקבל את מלוא שכרה ממשרד החינוך אבל משרד החינוך ייקח חלק משכרה מהרשות המקומית, נכנס לתוך כיסה שלה רשות המקומית ללא רשות ולוקח חלק משכרה.

<דורית מורג: זה לא ללא רשות.

<מירב ישראלי: זה לפי הצו.

יעקב מרגי: זה הצו.

<דורית מורג: אפשר לומר שהצו מדבר על החלוקה בין השתתפות המדינה לרשות המקומית.

<דורית מורג: זאת אומרת, עדיין נשאר תמיד אותו חלק של הרשות המקומית.

<דורית מורג: זה לא שלוקחים מהגננת, מכיסה וכולי.

יעקב מרגי: תודה על ההבהרה.

יעקב מרגי: יש עובד הוראה שמקבל מאה אחוזים מהמדינה ויש עובד הוראה שנקראת גננת ברשויות נטולות מענק.

<דרור אלוני: היא מקבלת מאה אחוזים מהמדינה אבל חלק מזה לוקחים מהרשות המקומית.

יעקב מרגי: היא לא מקבלת מאה אחוזים מהמדינה.

<דורית מורג: זאת גם טעות כי הגננת תמיד עובדת מדינה ושכרה משולם על ידי המדינה.

יעקב מרגי: רק העלות, עשרה אחוזים, על חשבון אותה רשות.

<דורית מורג: לא.

<דורית מורג: גננת היא עובדת מדינה.

<דורית מורג: מקור המימון הוא של המדינה.

<דורית מורג: אנחנו מדברים על אותה השתתפות, חלקה של המדינה בהשתתפות עבור החלק של הרשות המקומית.

יעקב מרגי: משרד החינוך יאמר שהחטא הקדמון הוא שהרי כולם יודעים שה-25-72 זה החינוך-רווחה.

יעקב מרגי: המדינה לקחה מעובדי הוראה מאה אחוזים עליהם.

יעקב מרגי: אם הייתם שומרים את ה-75, הם היו מודים לך היום, אבל הכול תלוי בזווית הראייה.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית, בבקשה.

<מירב ישראלי: סעיף 3 לצו משלים שמה שהמדינה לא נותנת, רשות החינוך המקומית נותנת.

<מירב ישראלי: שיעור הקצאת המשרות – וזה קשור קצת למה שיושב ראש הוועדה אמר בתחילת הדיון – בידי המדינה לרשויות המקומיות יהיה בכפוף לתקינה שהמשרד מפרסם באתר האינטרנט של המשרד בכל שנת תקציב או לימודים.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, כל הצו הזה בעצם, חלק גדול מהתקצוב, נגזר מדברים שלא מופיעים בצו אלא מופיעים במקום חיצוני לצו ואם תהיה חקיקה שתחייב להביא נתונים יותר מפורטים ומדויקים לוועדה, זה יהיה חלק מהעניין הזה.

<מירב ישראלי: התחולה היא כאמור היא - - -

יעקב מרגי: מקיום חובת ההיוועצות, לא?

יעקב מרגי: או מתחילת שנת הלימודים.

<מירב ישראלי: התחולה היא מתחילת שנת הלימודים תשע"ז.

<איתי חוטר: אני סמנכ"ל כלכלה במרכז השלטון המקומי.

יעקב מרגי: אני מלא התפעלות מהמעורבות של השלטון המקומי בצו.

<איתי חוטר: אני אגיד לך למה אני לא מתפלא.

יעקב מרגי: אני אמרתי מתפלא?

יעקב מרגי: אמרתי מלא התפעלות.

יעקב מרגי: חבל שלא הייתם באותה מעורבות כל השנה לדרוש את תשע"ו.

<איתי חוטר: ברשותך, יש כאן תהליך.

<איתי חוטר: אדוני, במה עוסק הצו הזה?

<איתי חוטר: ואתה בפתח דבריך דיברת על צו שמסדיר את המימון המשותף של קיום מוסדות החינוך במדינת ישראל וקיום משותף הוא המדינה והשלטון המקומי.

<איתי חוטר: כל התהליך הזה שעוסק בצו שמה שעומד מאחוריו אלה מיליארדים של שקלים מקופת המדינה אל מול מיליארדים של שקלים מקופות הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: מול מיליארדים של שקלים מהארנונה של האזרחים.

<איתי חוטר: נעשה בתהליך חאפ-לאפ כזה.

<איתי חוטר: עד אתמול אנחנו ידענו שאנחנו באים לדיון על תשע"ו.

יעקב מרגי: אדוני, אל תצעק.

יעקב מרגי: דבר.

<איתי חוטר: עד אתמול ידענו שאנחנו מגיעים לדיון על צו חינוך לשנת הלימודים שהסתיימה, תשע"ו.

יעקב מרגי: אני חולק עליך אבל לא משנה.

יעקב מרגי: אני לא מפתח דיון.

<איתי חוטר: גם אם אדוני חולק, כל התהליך כאן של היוועצות עם שר הפנים, כמו שאתה אמרת, שר הפנים, הודענו לך שזה המצב, ועדת החינוך של הכנסת, הודענו לכם שזה המצב, אנחנו בכלל לא צד לעניין כאשר אנחנו משתתפים בעלות של מיליארדים?

יעקב מרגי: עצור.

יעקב מרגי: אתה אומר אמירה חמורה.

<איתי חוטר: למה היא חמורה?

יעקב מרגי: שר הפנים, חובת ההיוועצות - - -

<איתי חוטר: ציטטתי את אדוני מהבוקר.

יעקב מרגי: אדוני, תן לי לדבר.

יעקב מרגי: אני היושב ראש.

יעקב מרגי: כוונת המחוקק הייתה שחובת ההיוועצות עם שר הפנים, שהוא אמור לייצג אתכם.

יעקב מרגי: שר הפנים חתם על הצו וחזקה עליו שהוא אומר התקיימה מבחינתו, לפי סעיף זה וזה, חובת ההיוועצות.

יעקב מרגי: חזקה עליו הוא יודע מה שהוא עושה.

יעקב מרגי: בכל זאת מחאתך נרשמה.

<איתי חוטר: אני מודה לך.

יעקב מרגי: אני מודיע לוועדה שחובת ההיוועצות מבחינת הוועדה התקיימה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.