ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 248, 2016-07-25 13:00

איציק שמולי: ברוכים הבאים.

איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את ישיבתה של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בנושא הצעה לסדר היום של מספר חברי כנסת – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת חיים ילין ואני.

איציק שמולי: כמובן שגם חבר הכנסת חזן היה בדיון במליאה ונמצא איתנו כאן, וחבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד שני משפטים בפתיחה של הדיון.

איציק שמולי: אגב, מי שרוצה מוזמן להצטרף לשולחן ואם יבואו עוד חברי כנסת, אז פשוט תפנו להם את המקום.

איציק שמולי: אנחנו ביקשנו להעביר את הדיון בנושא הישיבה, שהתקיים במליאה, ביקשנו גם דיון בוועדה, ואני אומר פה כבר בהתחלה בגילוי נאות, אני מקנא כמעט בכל מי שיושב כאן, בעיקר בסטודנטים.

איציק שמולי: ללמוד וטרינריה זה חלום רחוק שלי.

איציק שמולי: נראה שאני כבר לא אממש אותו.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד גם מילה טובה לבית הספר, יותר נכון לבית החולים שאני ביקרתי בו כמה וכמה פעמים, בנסיבות טרגיות לא שלי אלא של בעלי חיים ותמיד הטיפול שם היה מסור ורציני ובאמת ניכר שעושים את זה מכל הלב.

איציק שמולי: אנחנו ביקשנו את הדיון מכיוון שעלו תלונות בשבועות האחרונים, בחודשים האחרונים, מצד סטודנטים שלומדים וטרינריה באוניברסיטה העברית, לגבי אופן ואופי ההכשרה שלהם, בעיקר בשנה הקלינית.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד כבר בפתח הדיון: אף אחד לא מציע כאן לבטל את השנה הקלינית.

איציק שמולי: זאת לחלוטין לא נקודת המוצא של הדיון.

איציק שמולי: אנחנו חושבים שיש טעם בשנה הקלינית ויותר מזה, שיש בזה טעם זה כמובן בסמכותה של האוניברסיטה לקבוע את תכנית הלימודים ואת תכנית ההכשרה והיא כמובן אושרה בזמנו על ידי המל"ג.

איציק שמולי: אז אף אחד לא מערער על עצם קיומה של השנה הקלינית.

איציק שמולי: השאלה שככה אנחנו שאלנו את עצמנו, היא האם האופי של ההכשרה – ואני נוגע בליבת העניין – התורניות והכוננויות, בעיקר בסופי השבוע, בחגים ובלילות – האם הדברים הללו נגזרים מתוך הצורך האקדמי, כלומר מתוך מחויבות בלעדית להכשרה של הסטודנטים, או האם היא נגזרת במידה כזאת או אחרת גם מתוך שיקולים כלליים של האוניברסיטה ושל בית החולים הווטרינרי.

איציק שמולי: זה כמובן מתחבר לסוגיה יותר, לשאלה גדולה יותר, שזה סוגיה שמלווה אותנו בשנים האחרונות לגבי החופש האקדמי – מה הוא החופש האקדמי והאם אין מקרים בתוך האקדמיה, שבו נושאים את שם החופש האקדמי לשווא.

איציק שמולי: אני רוצה ברשותכם לתת את זכות הדיבור בראש ובראשונה למציעים.

איציק שמולי: מהמציעים נמצא פה חבר הכנסת ילין, אז בוא תפתח אתה ואחרי זה חברי הכנסת הנוספים ונתחיל לעשות את הדיון.

איציק שמולי: בבקשה.

חיים ילין: כבוד יושב הראש, במקום שלא מדברים, אז אנחנו מגיעים לוועדות.

חיים ילין: במקום שלא מקשיבים, אז אנחנו גם מגיעים לוועדות, אבל לא תמיד אנחנו מסוגלים לפתור את הבעיות.

חיים ילין: אנחנו יכולים להציף אותן.

חיים ילין: אני בא ממשפחה, חוץ ממני לדעתי כולם למדו וטרינריה.

חיים ילין: מה לעשות?

חיים ילין: אוהבים חיות ובעלי חיים וגם בני אדם.

חיים ילין: אני חושב שצריך לשים לזה סוף, למצב – ואני מאד קצר – שבעצם גם מפלים בין סטודנטים דתיים ללא דתיים בעבודה בסופי שבוע ובחגים וגם עבודת לילה בשנה האחרונה.

חיים ילין: אנחנו מטפלים בכנסת בהרבה מאד סטודנטים, בהרבה מאד מגזרים שעושים סטאז' ואני חייב להגיד את זה בגלוי.

חיים ילין: גם אלה שלומדים רפואה, אנחנו רואים פער בין מי שלומד רפואה והולך להתמחות של כירורגיה, שמבחינתם הם מוכנים לעבוד גם 72 שעות רצוף, אין להם שום בעיה.

חיים ילין: אנחנו מבינים מה הקושי, לבין תחומים אחרים שהם בעצם לא רוצים לעבוד כל כך הרבה שעות.

חיים ילין: ואנחנו מנסים לנווט מצד אחד.

חיים ילין: מצד שני אנחנו גם רואים איך אנחנו לא מצליחים לצמצם את הפערים.

חיים ילין: מה זאת אומרת?

חיים ילין: סטודנט שלא יכול לעבוד, הוא לא יכול לממן לו את הלימודים.

חיים ילין: אם הוא לא יכול לממן לו את הלימודים, אז רצוי שיהיה לו אבא עשיר.

חיים ילין: אני לא בטוח כמה הצעירים רוצים להיות תלויים בהורים שלהם בגיל הזה.

חיים ילין: והשנה האחרונה, שהיא שנה קריטית, גם ככה זה עומס של לימודים, לא מאפשרת להם בעצם לעבוד בצורה חופשית, לפרנס את עצמם.

חיים ילין: אתם יכולים לשאול מה קרה פתאום היום וזה לא קרה לפני שנה ולא שנתיים ולא שלוש ולא ארבע.

חיים ילין: קודם כל לא הייתי פה, אז לא העליתי את הנושא, והתעסקתי במלחמות אחרות בין שכנים שגם לא מסתדרים.

חיים ילין: לכן אני אומר את הדברים הכי גלוי שיש.

חיים ילין: בסופו של דבר צריך להגיע למצב של להפסיק עם התורניות האלה.

חיים ילין: אני באופן אישי חושב שהסטודנטים הם לא הפלאג נאמבר שצריך לאזן את בית החולים – ותקנו אותי אם אני טועה – ומה שצריך להגיע בסופו של דבר זה ליחסי עובד מעביד מול הסטודנטים.

חיים ילין: כל סטודנט שירצה לעבוד בסופו שבוע, לעשות את התורניות האלה, ישולם לו סכום ועל ידי זה הם גם יוכלו לממן לעצמם חלק מהלימודים.

חיים ילין: אני חושב שאם אנחנו נגיע למצב הזה, אז לפחות כל הצדדים יוכלו להרוויח.

חיים ילין: צר לי לשמוע גם את שר החינוך, שאני באופן אישי גם דיברתי איתו, ואת שר החקלאות.

חיים ילין: כל אחד, דבר אגב, מנפנף.

חיים ילין: זאת אומרת בשם זה שהם לא תחת סמכותו והחופש האקדמי, כל אחד זורק את התחום הזה אחד לשני, ואם אנחנו מספיק מבוגרים, אז אני חושב שאנחנו צריכים לצאת מפה עם הפתרון.

חיים ילין: אני מציע, בסופו של דבר, כבוד יושב הראש, שאנחנו נגיע להחלטה שהיא בצורה בעצם חיובית.

חיים ילין: ששני הצדדים יישבו ויביאו לנו את המודל שבסופו של דבר מבטלים את התורניות, מבטלים את סופי השבוע, או שזה קיים לכולם תמורת שכר.

חיים ילין: אם יגיעו לפתרון מוסכם ברוח הדברים האלה, אז אני חושב שאנחנו כוועדה יכולים לצאת מפה מחוזקים; ואם לא, אז אנחנו נמשיך להילחם למען זה שהסטודנטים לא יצטרכו לעשות את אותן תורניות.

חיים ילין: עכשיו תראו, אם יש פטור לסטודנטים דתיים, אתם חוטאים פעמיים.

חיים ילין: פשוט פעמיים.

חיים ילין: כי בעצם ההגדרה, ולפחות החברים שלי שלמדו רפואה והם גם דתיים, אין להם שום בעיה, כי זה פיקוח נפש והם עובדים ועושים את התורניות כתף אל כתף מול כולם.

חיים ילין: ואם פה בעצם בעלי החיים הם לא פיקוח נפש וכך כנראה מצטייר, לכן אותם סטודנטים דתיים לא עושים את התורניות וגם לא את החגים, שזו סוגיה, דרך אגב, אני חייב להגיד את זה, זה לא שייך ליחסי עובד מעביד.

חיים ילין: זה שייך לנושא חברתי של דת ומדינה.

חיים ילין: הוא נושא אחר לחלוטין, אבל כשמדברים על כל הקומפלקס הזה ומסתכלים על זה בצורה מערכתית, מבינים שיש פה עוד סיפא שגם עליה צריך לענות.

חיים ילין: כבוד יושב הראש, אני מקווה שתוך כדי הדיון יתפתח איזה שהוא רציונל וגם נוכל ללמוד גם מהסטודנטים וגם מהאוניברסיטה, דברים שעד עכשיו לא ידענו.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: פרופסור יונה, בבקשה.

יוסי יונה: תודה, אדוני יושב הראש.

יוסי יונה: תראו, הסוגיה היא שחלק מאיתנו היינו במחאה וגם אתה איציק - - -

<רפאל אוחיון: גם אני.

יוסי יונה: וגם הוא היה.

אורן אסף חזן: אני חושב שגם הם היו.

יוסי יונה: אוקיי, יש את הביטוי באנגלית שאומר – The more the merrier, אז כל אלה שהיו ורצו להיות ולא הצליחו להגיע.

יוסי יונה: אז יופי, אני מאד שמח שיש התגייסות מאד גדולה.

יוסי יונה: ואכן ההתגייסות מאד גדולה.

יוסי יונה: במפגש שעשו נציגי הסטודנטים עם חברות וחברי כנסת, כולנו הבענו תמיכה, שזה אומר שאנחנו מדברים על משהו שהוא מובן מאליו.

יוסי יונה: זאת אומרת קשה שלא להבין או לא לקבל את הטענה הצודקת של הסטודנטים.

יוסי יונה: והכל עומד על העניין הזה, חיים, של התורניות.

יוסי יונה: אני לא חושב אפילו שישנה איזו שהיא דרישה שהתורניות לא תתקיימנה, אבל התורניות כפי שהן נעשות היום, זה בעצם כמעט – אני משתדל שלא להשתמש בשפה קשה, אדוני יושב הראש – איזה שהוא שימוש בכוח עבודה זול.

יוסי יונה: מה זה זול?

יוסי יונה: כוח עבודה בחינם והדבר הזה לא מקובל.

יוסי יונה: אני פונה לראשי האוניברסיטה העברית ואני מבקש מכם, באמת מפציר בכם בכל לשון של בקשה.

יוסי יונה: אני בא מהאקדמיה ואני עדיין שייך לאקדמיה והאקדמיה מאד יקרה לי.

יוסי יונה: לכן מבחינתי זו לא עמדה לעומתית למול האוניברסיטה, כי אני חפץ ביקרה של האקדמיה וחפץ ביקרה של האוניברסיטה העברית ובכל האוניברסיטאות שקיימות בארץ ועושות עבודה נפלאה במתן השכלה גבוהה והכשרה מקצועית ועוד ועוד.

יוסי יונה: יש פה איזו שהיא לקונה שיש מקום להסדיר אותה, וההסדרה שלה במיוחד על רקע מה שנאמר כאן, שחלק מהסטודנטיות והסטודנטים מקבלים פטור בגלל אורח החיים הדתי שלהם, אז עוול כפול ומכופל מושת על גבם של הסטודנטים לווטרינריה.

יוסי יונה: לכן אני לא חושב שאנחנו מבקשים, או גם בשם הסטודנטים, שישנה בקשה לבטל את התורניות.

יוסי יונה: זו עבודה ועל העבודה הזו המעסיק חייב לשלם.

יוסי יונה: נכון שאנחנו יכולים להיכנס לכל מיני פיתולים סמנטיים שזו לא תוגדר עבודה, אין יחסי עוסק מעסיק וכל מיני דברים שכאלה.

יוסי יונה: אבל בואו לא ניתן לסמנטיקה לבלבל אותנו כאן.

יוסי יונה: זו עבודה.

יוסי יונה: הסטודנטיות והסטודנטים עובדים בתורניות מאד מאד קשות, ולכן הדרישה לפצות אותם כספית על העבודה שלהם, היא ראויה, היא נכונה, היא מוסרית והיא מוצדקת.

יוסי יונה: עכשיו, אנחנו פה חברות וחברי הכנסת לא רוצים להתערב בענייניה של האוניברסיטה.

יוסי יונה: לכן אנחנו מפצירים בכם, אבל קיימת גם בפעמים כאלה ואחרות איזו שהיא אפשרות לומר תראו, אם אין היענות לכך ועולה דרישה מצד הסטודנטיות והסטודנטים, שהמחוקק יתערב בסמכותו כמחוקק, אז יכול להיות שאנחנו נצטרך ויהיו לנו הצעות כאלה ואחרות של שינוי חוק הסטודנט, כך שהוא ישונה באופן שיבטיח את הזכויות של שהסטודנטים גם בסיטואציות הללו.

יוסי יונה: אז אנחנו יושבים כאן ואני בטוח שזה מקובל על כלל חברי הכנסת, במקרה הזה לשון זכר, למרות שיש מישהי שאומרת שגם אז צריך להגיד חברות, בלשון זכר.

יוסי יונה: זה מקובל על כולנו, הדרישה שאני מציג בפניכם – ראשי האוניברסיטה – להיענות לסטודנטים, לסיים את הפארסה הזו, כי היא לא מביאה כבוד גם לאוניברסיטה שאותה אנחנו אוהבים.

יוסי יונה: אז אנא, שימו סוף לפארסה הזו.

יוסי יונה: הציעו הסדר שיש בו פיצוי על העבודה, באמת העבודה שהסטודנטים עושים ובואו גם תיפטרו או תנו מאיזה שהוא צורך לנקוט בצעדים שהם פררוגטיבה שלנו כמחוקקים.

יוסי יונה: תודה, אדוני יושב הראש.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: טוב, צהריים טובים.

אורן אסף חזן: האמת שאני קצת מבולבל.

אורן אסף חזן: אני אגש ישר לעניין, מכיוון שגם נפגשנו עם חלק מהנוכחים פה, גם ביקרנו במאבק עצמו בקמפוס, גם ביקרתי בבית החולים, אני מניח שגם אחרים עשו זאת.

אורן אסף חזן: אני קצת מבולבל.

אורן אסף חזן: מצד אחד מדברים איתנו על כך שיש צורך ממשי בכך שהסטודנטים/סטודנטיות יעבדו בבית החולים, שכן אם לא אז יהיה מחסור בכוח עבודה והפתרון הראשי, ואני מצטט את אחד מהאנשים מהאקדמיה שאמר לי – תדאג לנו לכסף, אנחנו נשכור עובדים ולא נצטרך אותם.

אורן אסף חזן: מצד שני, כאשר ביקרתי בבית החולים, אמרו לי בבית החולים ואני מצטט: אין לנו בהם צורך.

אורן אסף חזן: להיפך, בית החולים יכול לעבוד הרבה יותר טוב אם הם לא כאן.

אורן אסף חזן: הם רק מפריעים לנו.

אורן אסף חזן: אז קודם כל אני מאד מבולבל.

אורן אסף חזן: לא יודע אם הם צריכים להיות שם או לא צריכים להיות שם.

אורן אסף חזן: אם זה באמת עניין כלכלי או לא עניין כלכלי.

אורן אסף חזן: דבר שני, אם אני הייתי ממובילי המאבק, אני הייתי פשוט מציע לכולם לחזור בתשובה.

אורן אסף חזן: אולי פשוט נגיד שכולנו שומרי שבת, על אף אחד אי אפשר לכפות ואז פתרנו את הבעיה.

אורן אסף חזן: הם לא יוכלו להעניש אף אחד.

אורן אסף חזן: אגב, יש איזו תלונה או משהו שמציג לחברה, שהם מאד מפחדים לדבר.

אורן אסף חזן: הם אומרים אם אנחנו נדבר, אז יענישו אותנו, כי בסוף מול מי שאנחנו מתמודדים, הם קובעים את הציונים שלנו.

אורן אסף חזן: אז אני אומר פה בצורה ברורה: אם חלילה תפגעו במישהו מאלה שמובילים את המאבק, אני מבטיח לכם שאנחנו נדע לפגוע בכם בחזרה, ואני לא מתבייש לאיים ככה.

אורן אסף חזן: כי לא יכול להיות מצב שסטודנט, שהולך ומשלם ממיטב כספו כדי ללמוד, לעשות תואר אקדמי, כדי לקדם את עצמו בחברה שבה הדבר היחיד שיש לו זה כרגע המשאב האנושי.

אורן אסף חזן: את הגז בים אפילו עוד לא מצליחים להוציא.

אורן אסף חזן: חי תחת פחדים, ובאמת מנצלים אותו כך שאומרים לו אם אתה תעז להגיד מה מפריע לך, אתה פשוט לא תסיים את מה ש - - -

<פפי יקירביץ: מי אומר דבר כזה?

<פפי יקירביץ: למה אתה סתם זורק?

איציק שמולי: סליחה.

אורן אסף חזן: אני לא סתם זורק.

אורן אסף חזן: אני מבטיח לך שגם כשביקרתי - - -

<פפי יקירביץ: אתה צריך לקחת אחריות לפני שאתה זורק - - -

איציק שמולי: סליחה, גברתי.

איציק שמולי: אורן, אל תענה.

אורן אסף חזן: אז בואי, אני אגיד את זה בצורה ברורה.

אורן אסף חזן: זה בסדר.

<פפי יקירביץ: כשאין בסיס - - -

אורן אסף חזן: אז בואי אני אגלה לך סוד.

איציק שמולי: גברתי, אני מתרה בך.

איציק שמולי: זה לא האוניברסיטה העברית פה.

איציק שמולי: כאן יש כללים, ובכללים לחברי הכנסת מותר במהלך דיון להעיר הערות והאורחים צריכים להקשיב.

איציק שמולי: ואם אורחים רוצים לדבר, הם נרשמים אצל מנהלת הוועדה והם יוכלו לדבר.

איציק שמולי: ככה זה עובד כאן.

אורן אסף חזן: אגב, אדוני יושב הראש, יש משהו גם שונה בינינו לביניהם, שכשהם מגיעים לפה אז אנחנו נותנים להם את הזכות לדבר, לשמוע ולהשמיע.

אורן אסף חזן: אבל כשאני הגעתי אליכם, עשו הכל שחלילה אני לא אדבר בפני הגורמים הרלבנטיים.

אורן אסף חזן: אז כן יש הבדל בינינו.

אורן אסף חזן: אני אקצר את דברי כי מעניין אותי לשמוע את עמדתכם.

אורן אסף חזן: מעניין יותר לשמוע את הסטודנטים ואת מה שעובר עליהם, אבל אני אגיד את זה בצורה פשוטה.

אורן אסף חזן: אני בטוח שאנחנו לא צריכים לשנות את חוק הסטודנט ולא לכתוב חוק חדש כדי למצוא פתרון לדבר הזה.

אורן אסף חזן: אני בטוח שכשם שאמר לי מנהל בית החולים וכל הצוות הרפואי, שהוא לא זקוק להם לא בשבתות, לא בחגים, לא בשעות הלילה והסיבה היחידה שהם נמצאים שם זה לשם הלמידה, ואז כואב לי לשמוע שמי שחובש כיפה אז בעצם הוא לא לומד כמו שצריך, ואולי אני, את בעלי החיים שלי לא ארצה לשלוח לווטרינר חובש כיפה, כי הוא לא עבר את ההסמכה כמו שצריך, כי הוא ביקר אצלכם בבית החולים והוא לא קיבל את כל התנאים.

אורן אסף חזן: אז אני אשמח לשמוע מכם מה ההבדלה, מה ההפרדה ואיך אנחנו מגיעים לפתרון.

אורן אסף חזן: לא בעוד עשרות דיונים, כי אם אנחנו לא נגיע לפתרון משותף, אנחנו פשוט נכפה עליכם פתרון.

אורן אסף חזן: ותאמינו לי שיש לנו את הכוח לכפות עליכם.

אורן אסף חזן: אנחנו אמנם נראים צעירים, אולי יש פה אנשים שיושבים בזחיחות כזו, שהנה, באו חברי כנסת, מה הם מבינים.

אורן אסף חזן: תאמינו לי, אנחנו נלמד אתכם מה אנחנו מבינים.

אורן אסף חזן: תודה.

איציק שמולי: תודה רבה אדוני חבר הכנסת.

איציק שמולי: אנחנו נתחיל את הדיון ברשותכם מהצד של הסטודנטים, כדי שקודם כל תשמענה הטענות.

איציק שמולי: יפתח את הדיון יו"ר האגודה באוניברסיטה העברית, שלומי אחיאב.

איציק שמולי: בבקשה, שלומי.

איציק שמולי: מהצד של הסטודנטים, רק תעשו את זה בקצרה, כי יש ביניכם ארבעה אנשים שביקשו לדבר.

איציק שמולי: אז אם רוצים שכולם ידברו, אז אנא תקצרו אחד בשביל השני.

<שלומי אחיאב: בסדר גמור.

<שלומי אחיאב: תודה רבה ליושב ראש הוועדה וגם לשאר חברי הכנסת שתומכים בנו לאורך כל המאבק.

<שלומי אחיאב: הסיפור כאן הוא פשוט.

<שלומי אחיאב: בשם החופש האקדמי, האוניברסיטה העברית בירושלים מחייבת סטודנטים להגיע ללימודים בשבתות, חגים ולילות.

<שלומי אחיאב: לפני שהגענו לוועדה, אני נפגשתי אתמול עם נשיא האוניברסיטה, פרופסור מנחם בן ששון כדי להבין האם מדובר פה בעצם בסיטואציה ממוקדת רק לסטודנטים לווטרינריה ונאמר לי שלא.

<שלומי אחיאב: נאמר לי שמדובר כאן בעיקרון.

<שלומי אחיאב: שבשם החופש האקדמי, האוניברסיטה העברית, בין אם מדובר על וטרינרים, זה לא משנה.

<שלומי אחיאב: בשם החופש האקדמי אפשר להביא סטודנטים בשבתות, חגים ולילות.

<שלומי אחיאב: מה שאני רוצה, ואני לא אדבר הרבה, אני אתן לחברי הווטרינרים היקרים לדבר, אבל מה שאני רוצה להסביר פה בפתח הדיון, שאנחנו לא מדברים פה על 55 סטודנטים.

<שלומי אחיאב: היום זה הסטודנטים לווטרינריה.

<שלומי אחיאב: מחר אלה יכולות להיות הסטודנטיות לפסיכולוגיה, מחר זו יכולה להיות אוניברסיטת תל אביב.

<שלומי אחיאב: אנחנו מדברים היום על 300,000 סטודנטים במדינת ישראל.

<שלומי אחיאב: ברגע שהאוניברסיטה העברית, בשם החופש האקדמי, מביאה סטודנטים וסטודנטיות בשבתות, חגים ולילות, היא בעצם אומרת שמבחינתה כה צריך להתנהל.

<שלומי אחיאב: והיום זה מה שאנחנו מבקשים.

<שלומי אחיאב: הבקשה שלנו היא מאד פשוטה.

<שלומי אחיאב: אנחנו מעריכים את החופש האקדמי, אבל אנחנו מבקשים מכם, מנבחרי הציבור שלנו, לבוא ולשרטט ולהציב את הגבולות של החופש האקדמי, ולהגיד שבשם החופש האקדמי סטודנטים וסטודנטיות במדינת ישראל לא יצטרכו ללמוד לא בשבתות, לא בחגים ולא בלילות.

<שלומי אחיאב: תודה רבה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אלעד פליישר, סטודנט בפקולטה לחקלאות, בבית הספר לווטרינריה, בבקשה.

איציק שמולי: תנסו להתמקד בבקשה בטענות העיקריות שלכם.

<אלעד פליישר: שלום לכולם, תודה על הדיון.

<אלעד פליישר: שמי אלעד, אני עתיד להתחיל את הלימודים בשנה הקלינית בווטרינריה בסוף אוקטובר הקרוב.

<אלעד פליישר: חשוב לי להגיד דבר מאד מאד פשוט.

<אלעד פליישר: אנחנו נמצאים עכשיו פה בתהליך שנמשך כבר למעלה מ-20 שנה.

<אלעד פליישר: 20 שנה סטודנטים קמים וצועקים את הצעקה שיש פגיעה בזכויות הסטודנטים לווטרינריה.

<אלעד פליישר: אם 20 שנה צועקים צעקה כנראה שיש בעיה.

<אלעד פליישר: כנראה שיש קושי.

<אלעד פליישר: ואני אגיד בדיוק מה אנחנו מבקשים.

<אלעד פליישר: אנחנו לא מבקשים תוספת שכר.

<אלעד פליישר: אנחנו לא מבקשים הטבות.

<אלעד פליישר: אנחנו מבקשים משהו מאד מאד בסיסי.

<אלעד פליישר: להיות שווים למאות אלפי הסטודנטים האחרים במדינת ישראל.

<אלעד פליישר: לא פחות ולא יותר.

<אלעד פליישר: ואיך זה בא לידי ביטוי?

<אלעד פליישר: זה בא לידי ביטוי שאין אף סטודנט במדינת ישראל שמחויב, וכשאני אומר מחויב זה לא התנדבות וזה לא השארה וזה לא מקרה נקודתי.

<אלעד פליישר: מחויב בצורה שיטתית במתכונת להגיע לתורניות בשבתות, להגיע לתורניות בחגים, גם בליל הסדר וגם בראש השנה ולהגיע לתורניות בלילות.

<אלעד פליישר: אין חיה כזאת.

<אלעד פליישר: אנחנו היחידים שמחויבים לזה.

<אלעד פליישר: אני שואל את כולכם באמת, בשם החופש האקדמאי?

<אלעד פליישר: בשם מה?

<אלעד פליישר: ועל אחת כמה וכמה כבר אמרו פה ונאמר, עובדה שיש וטרינרים מצוינים שבית הספר, שאני מאד מעריך אותו, הסמיך אותם להיות וטרינרים ולא נדרשו להגיע בשבתות ובחגים.

<אלעד פליישר: איך מתמודדים עם האמירה הזאת?

<קריאה: היא לא נכונה.

<אלעד פליישר: אוקיי.

איציק שמולי: אלעד, תמשיך את הדברים שלך.

<אלעד פליישר: אני אמשיך.

אורן אסף חזן: אם היא לא נכונה, זאת אומרת שלא הסמכתם אותם?

איציק שמולי: אורן, עזוב.

איציק שמולי: כן, אלעד, תמשיך.

<אלעד פליישר: אנחנו יודעים דבר מאד מאד פשוט.

<אלעד פליישר: היכולת לפתור את הבעיה היא לא מסובכת.

<אלעד פליישר: היא באמת לא מסובכת.

<אלעד פליישר: אני אגיד גם למה היא לא מסובכת.

<אלעד פליישר: לבית הספר יש את כל היכולת ואת כל הסמכות ואת כל הפריבילגיה לפתור את הבעיה הזאת.

<אלעד פליישר: אבל מה שאנחנו נתקלים מתחילת התהליך, ואני אומר את זה בפה מלא ובכאב, מתחילת התהליך אנחנו נתקלים בבעיה אחת משמעותית וזה רצון.

<אלעד פליישר: אנחנו מרגישים שאנחנו עסוקים כסטודנטים, מתחילת התהליך ועד עכשיו, בלהילחם שירצו לעזור לנו.

<אלעד פליישר: אנחנו מציפים את הבעיה שלנו פעם אחר פעם והתחלנו – ואני מתחייב על כל מה שאני אומר – התחלנו מהבסיס – מראשי החוגים – ונתקלנו באטימות מלאה.

<אלעד פליישר: המשכנו הלאה.

<אלעד פליישר: ונכון, אני מברך על התהליך שרקטור האוניברסיטה הוביל מולנו בנושא שינויים בשנה הקלינית, אבל פה אני רוצה לשים דגש חשוב.

<אלעד פליישר: התהליך הזה זה על השוליים, זה לא על נושא הליבה.

<אלעד פליישר: זה לא על חובת הנוכחות בשבתות, זה לא על חובת נוכחות בחגים ולא על חובת הנוכחות בלילות.

<אלעד פליישר: זה על דברים אחרים, שגם הם חשובים, אבל זה לא לב הפגיעה שלנו.

<אלעד פליישר: ותהליך כזה הוא לא הסכם.

<אלעד פליישר: לא היה הסכם ולא נחתם הסכם ומבחינתנו הוא בוודאי לא פתרון.

<אלעד פליישר: אנחנו אומרים אחת משתיים: אם אתם, כאוניברסיטה, הגדרתם אותנו כסטודנטים, אז כמו כל מאות אלפי הסטודנטים האחרים במדינת ישראל.

<אלעד פליישר: דבר חשוב נוסף – מעולם לא רצינו, לא ניסינו ואין לנו את הסמכות להתערב במה היא הכשרה אקדמאית של וטרינר.

<אלעד פליישר: אם רוצים שבהכשרה שלנו נלמד 30 לילות ברצף, בסדר גמור.

<אלעד פליישר: אם אנחנו צריכים להיות שם כל השבתות, בסדר גמור, אנחנו מסכימים לזה, לא כסטודנטים.

<אלעד פליישר: לא כסטודנטים.

<אלעד פליישר: אין אף סטודנט שנדרש לזה.

<אלעד פליישר: אנחנו נמצאים כאן ובאמת, אחרי תהליך מאד מאד ארוך.

<אלעד פליישר: אנחנו משקיעים זמן, מאמץ, מה לא?

<אלעד פליישר: מקריבים ומסתכנים ברמה האישית, כי כן, זה מאד מאד לא פשוט לנו כסטודנטים לעמוד פה ולהגיד את השם שלנו בפני המנהלים שלנו, בפני האנשים שנותנים לנו את הציון בשנה הבאה ואלה שאמורים להמליץ עלינו לקריירה בחוץ.

<אלעד פליישר: אבל אנחנו עושים את זה מסיבה אחת פשוטה, כי אנחנו מאמינים וזה בוער בנו, כמה הדברים צודקים וכמה השינוי הזה כבר צריך לקרות ועל מה אנחנו מדברים פה.

<אלעד פליישר: על 18 לילות בשנה ועוד בין 15 ל-19 תורניות שבת וחג?

<אלעד פליישר: על זה אנחנו מדברים.

<אלעד פליישר: על זה אנחנו צריכים לרעוד פה ולהתאמץ, כמו 20 שנה סטודנטים לפנינו?

<אלעד פליישר: אנחנו מבקשים, באמת, מחברי הכנסת, אנחנו מבקשים מהאוניברסיטה פתרון.

<אלעד פליישר: או סטודנטים – ואין הדברים האלה, כמו האחים שלנו, כמו החברים שלנו באוניברסיטאות האחרות, או במועדים האלה, תנו לנו הגדרה ראויה אחרת – בשבתות, בחגים ובלילות.

<אלעד פליישר: אנחנו מאד מקווים שנצליח לפתור את זה.

<אלעד פליישר: תודה.

איציק שמולי: נוי סיוון, את תהי הסטודנטית האחרונה שתדבר בסבב הזה, אחריך ידברו חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ והאוניברסיטה כמובן.

איציק שמולי: ידברו עוד סטודנטים אם תרצו.

איציק שמולי: כן, בבקשה, נוי.

<נוי סיוון: תודה רבה.

<נוי סיוון: אני נוי.

<נוי סיוון: אני הייתי אמורה להתחיל את שנה ד' גם באוקטובר הקרוב, אבל ביקשתי רשות מבית הספר לפצל את שנת הלימודים, כי פשוט אין לי את היכולת לכלכל את השנה הזאת.

<נוי סיוון: אני מממנת את עצמי לבד.

<נוי סיוון: אני עובדת בלילות, אני עובדת במוצאי שבת, אני עובדת בחול המועד ואם אני אהיה בבית החולים בשעות האלה, זה אומר שאין לי איך להתמודד עם שנה שלמה לבד כלכלית.

<נוי סיוון: אני פועלת פה באמת ממצוקה אישית וכמונו עוד המון המון סטודנטים וזה חשוב להגיד את זה.

<נוי סיוון: ועוד משהו שחשוב להגיד.

<נוי סיוון: נאמר פה שמתמחים של כירורגיה עובדים ולומדים 500 שעות ויש כאלה שרוצים ללמוד פחות.

<נוי סיוון: אנחנו ממש לא רוצים ללמוד פחות, אנחנו רוצים ללמוד כמה שיותר.

<נוי סיוון: כולנו עם חלום להיות וטרינרים, אנחנו פה בשביל בעלי החיים.

<נוי סיוון: בשביל זה כולנו פה ובשביל זה גם בית הספר פה והמרצים שלנו.

<נוי סיוון: אני לא רוצה להילחם עם מנהל בית הספר שבא ללמד אותי פרזיטולוגיה, אני לא רוצה להילחם ביושב ראש ועדת הוראה שבא ללמד אותי נוירולוגיה ולא באחראי שנה ד' שבא ללמד אותי נפרולוגיה.

<נוי סיוון: אני רוצה שנמצא ביחד פתרון, כי זה באמת חשוב לכולנו ולא הגיוני ש-20 שנים זה חשוב רק לסטודנטים.

<נוי סיוון: זה צריך להיות חשוב גם לבית הספר, שכל שנה אנחנו באים עם מצוקה מחדש ואומרים לנו – תגנזו את המיילים.

<נוי סיוון: אומרים לנו – זה רק צורך אקדמי.

<נוי סיוון: הרי זה ברור לכולנו שיש פה בעיה כלכלית וצריך לנסות לפתור אותה.

<נוי סיוון: אם אתם מחליטים שאנחנו סטודנטים, אז אנחנו סטודנטים.

<נוי סיוון: אנחנו נשמח ללמוד כמה שיותר, אבל אנחנו צריכים למצוא פתרון לאיך אנחנו מצליחים לכלכל את עצמנו בשנה הזאת.

<נוי סיוון: וזה הכל.

<נוי סיוון: תודה רבה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: נעבור לנציגי האוניברסיטה.

איציק שמולי: נמצא איתנו כבוד הרקטור של האוניברסיטה העברית, פרופסור אשר כהן.

איציק שמולי: אדוני הרקטור, אתה תפתח?

<אשר כהן: כן.

איציק שמולי: בבקשה.

<אשר כהן: קודם כל אני רוצה - - -

איציק שמולי: רק ברשותך.

איציק שמולי: חברים יקרים, אני מבקש ואני גם במידה מסוימת דורש גם מהסטודנטים ומבקש מחברי, חברי הכנסת, כמו שהסטודנטים מדברים ברצף, כך גם האוניברסיטה צריכה לדבר ברצף.

איציק שמולי: בבקשה.

<אשר כהן: תודה.

<אשר כהן: אז קודם כל למען הסר ספק, אין אף איום על אף אחד מהסטודנטים ואני חושב שהסטודנטים יודעים את זה היטב.

<אשר כהן: נדמה לי שאני אפילו יודע את השמות של חלק מהאנשים, כבר למדתי בינתיים.

<אשר כהן: הם יודעים ואני יודע שאין שום איום על אף סטודנט בשום צורה ובשום אופן.

<אשר כהן: אנחנו מכבדים את הזכות של אנשים להביע את דעתם וזה גם נאמר להם לא פעם ולא פעמיים, גם על ידי.

<אשר כהן: זה פשוט רק כדי להסיר את זה מסדר היום, כדי שלא תהיינה אי הבנות בנשוא הזה.

<אשר כהן: הדבר השני שאני רוצה להצהיר באופן כללי, זה שהסיפור כאן איננו כלכלי.

<אשר כהן: האוניברסיטה, גם היום, תומכת תקציבית בבית החולים.

<אשר כהן: בית החולים נבנה למען החינוך הקליני.

<אשר כהן: הוא לא נבנה לסיבות כלכליות, הוא עולה כסף.

<אשר כהן: הוא לא מכניס כסף.

<אשר כהן: הוא עולה כסף.

<אשר כהן: המספרים האלה שקופים ואת זה חשוב להבין, לפני שאנחנו דנים בכל דבר שאנחנו דנים בו עכשיו.

<אשר כהן: ולעצם העניין.

<אשר כהן: כשהסטודנטים פנו אלינו, זאת הייתה בשבילנו גם הזדמנות – אני חייב לציין את זה – לבחון את הנושא אחרי שלא בחנו אותו אולי 20 שנה או משהו כזה.

<אשר כהן: כידוע לכם, לפני 20 שנה אפילו בית המשפט בחן את זה וקבע שאין כאן עניינים של יחסי עבודה, אבל לא בחנו את זה 20 שנה.

<אשר כהן: ובאמת, כשבחנו את הדברים האלה, אני עשיתי הבחנה בין שתי קטגוריות וחשוב לציין את שתי הקטגוריות האלה.

<אשר כהן: קטגוריה אחת – נוי, נכון?

<נוי סיוון: כן.

<אשר כהן: שנפגשה איתי יחד עם עוד קבוצה של סטודנטים, וכשהיא דיברה איתי זה נגע לליבי.

<אשר כהן: התחושה שבשנה קלינית אנשים לא יכולים לעבוד.

<אשר כהן: וזה היה בשבילי מצב לא סביר, בעיקר אם אנשים שעובדים, סטודנטים וסטודנטיות שעובדים במשמרות, לא יכולים לעבוד מכל מיני סיבות.

<אשר כהן: למשל, היה הסיפור הזה, לא של תורניות אלא של כוננויות.

<אשר כהן: לא נמצאים בבית החולים אבל חייבים לבוא על כל קריאה.

<אשר כהן: זה כמובן מונע עבודה במשמרות, כי אי אפשר לעבוד ולקפוץ.

<אשר כהן: ביטלנו את זה.

<אשר כהן: עד השנה זה קיים, מהשנה זה לא קיים.

<אשר כהן: ביטלנו את הדבר הזה.

חיים ילין: רגע, שנייה.

חיים ילין: מהשנה הכוונה?

<אשר כהן: מהשנה הבאה.

<אשר כהן: מה-7 באוגוסט זה כבר לא קיים, רק כדוגמא.

<אשר כהן: הדבר השני - - -

<יהודית גידלי: לא הבנתי.

<יהודית גידלי: מה לא קיים?

איציק שמולי: אדוני הרקטור, תחזור עוד פעם כי זה לא נקלט.

<אשר כהן: אין יותר כונניות של סטודנטים בשום תחום.

<אשר כהן: הדבר השני - - -

אורן אסף חזן: אז למה הם עושים פרצופים שזה לא נכון?

איציק שמולי: אורן, אחרי זה אנחנו נקבל תשובות.

<אלעד פליישר: אנחנו נתייחס.

<אלעד פליישר: אנחנו ניתן לרקטור לסיים.

<אשר כהן: החל מה-7 באוגוסט.

<אשר כהן: זה עדיין לא קרה.

<אשר כהן: זה יקרה כבר.

<אשר כהן: מכיוון שאין צורך בכונניות, אין צורך בכונניות מיידית ולכן ביקשנו מבית החולים להפסיק את זה כבר עכשיו ו-7 באוגוסט זה זמן סביר נגיד בהינתן לנו הוראות להפסיק את זה.

<אשר כהן: היה עוד דבר שהטריד אותי, וזה שלפעמים אנשים לא ידעו מתי הם מסיימים ולפעמים נוצר מצב, נדמה לי שאור אמר לי את זה יותר מפעם אחת, נוצר מצב שאנשים לפעמים יכלו להיות גם 20 שעות רצופות בבית החולים.

<אשר כהן: זה מצב לא סביר ואנחנו מבינים שזה מצב לא סביר, כי זה בדיוק מצב שלא מאפשר עבודה.

<אשר כהן: אנשים גם צריכים-.

<אשר כהן: אני אחרי 20 שעות עבודה רצופות צריך שבוע להתאושש.

<אשר כהן: החברה האלה יותר צעירים, אז הם צריכים יום, אבל עדיין צריך להתאושש מהמצב הזה.

<אשר כהן: ביטלנו את זה.

<אשר כהן: קבענו תחומים חד משמעיים לשעות, כדי למנוע מצב שלפי דעתי לא יהיה רצף של יותר מ-10 שעות בבית החולים, בשום מצב.

<אשר כהן: ועשינו את כל זה כדי שיהיה ברור שלסטודנטים יש גם שעות מוגדרות שאינן שעות של בית החולים, שבהן הם יכולים לעבוד ולהתחייב לעבודה ולעבוד במשמרות או בכל דבר שיהיה, כדי לאפשר את הפרנסה הזאת.

<אשר כהן: את כל הדברים האלה עשינו ועשינו גם דברים נוספים, מינוריים.

<אשר כהן: למשל הסתבר שהייתה איזו שהיא בעיה של מילואים.

<אשר כהן: פתרנו גם את הבעיה הזאת.

<אשר כהן: כל דבר שיכולנו לפתור במסגרת הזאת, כדי לאפשר לסטודנטים לעבור את השנה הקשה – אני מיד אגע בה – בצורה כזאת שלפחות הם יכולים לפרנס את עצמם במהלך השנה הזאת – עשינו כדי לייצר את המצב הזה.

<אשר כהן: מה נשאר?

<אשר כהן: ונשאר.

<אשר כהן: וזה הנושא של שבתות, חגים ולילות, שזה בעצם במידה מסוימת לב אי ההסכמה בינינו לבין - - -

יוסי יונה: זה העיקר.

יוסי יונה: לשם כך התכנסנו.

<אשר כהן: לא, אבל חשוב לציין, אני כאן מתאר תהליך שהתרחש.

<אשר כהן: כאן אנחנו כבר לא מדברים על יחסי עבודה, אלא אנחנו מדברים על שהות בזמנים שהם שבות, חגים ולילות.

<אשר כהן: עכשיו, למה אנחנו רוצים שסטודנטים יהיו בשבתות, חגית ולילות.

<אשר כהן: הסיבה היא מאד פשוטה ואני אתן סיבה ושתי דוגמאות נוספות כדי להבהיר את העניין הזה.

<אשר כהן: בדרך כלל בימים שלאנשים יש בעיות עם בעלי חיים, הם הולכים לווטרינר השכונתי ופותרים את הבעיה, אלא אם כן זה מקרה מיוחד.

<אשר כהן: שבתות, חגים ולילות, אלה הזמנים שבהם המקרים באמת מגיעים לבתי החולים ובאמת קורים הדברים שסטודנטים יכולים ללמוד מהם.

<אשר כהן: וזאת הסיבה העיקרית שהדבר הזה נדרש.

<אשר כהן: חשוב לציין שכל בתי הספר לווטרינריה המובילים בעולם - - -

יוסי יונה: אין מחלוקת על הנחיצות.

<אשר כהן: רק בתי הספר המובילים לווטרינריה בעולם, מחייבים שבתות, חגים ולילות גם כן.

<אשר כהן: אנחנו לא היחידים בעסק הזה.

<אשר כהן: בתי הספר לווטרינריה מובילים - - -

<אור יהלום: זה לא נכון.

<אור יהלום: סליחה.

<אשר כהן: גם בסנט לא יכולת לעצור בעצמך.

איציק שמולי: אור.

<אשר כהן: לצורך העניין, יש לי כאן את המומחים שלי, שיתנו את הדוגמאות של בתי הספר שבעקבותיהם אנחנו גם עושים את הדברים האלה.

<אשר כהן: יש גם דרישה לקרדיטציה, שחלק מהדרישה כוללת בית חולים שעובד שבעה ימים בשבוע, 24 שעות ביממה.

<אשר כהן: אלה הדרישות.

<אשר כהן: עכשיו, הבאתי לכאן את המומחים כדי שיבהירו בצורה יותר טובה ממני, כי אני לא - - -

אורן אסף חזן: רק ברשותך, שתדע שבביקור שלי בבית החולים, הדברים שאתה מספר ומסביר עכשיו לגבי העובדה שמקרים חריגים מגיעים רק בסופי שבוע או בחגים ולילות - - -

<אשר כהן: בעיקר.

<אשר כהן: לא אמרתי רק.

אורן אסף חזן: נאמר לי מפורשות על ידי יותר מרופא אחד, שהפעילות בבית החולים היא אחידה.

אורן אסף חזן: זאת אומרת שאין לדעת ספציפית ש-.

אורן אסף חזן: אתם יכולים להנהן בראש, זה מה שנאמר לי.

אורן אסף חזן: אתם רוצים שאני אגיד את השם של הרופאים?

אורן אסף חזן: אני גם אגיד את שמם.

אורן אסף חזן: שאין שום הבדל בפעילות של בית החולים.

אורן אסף חזן: מקרים דחופים יכולים לקרות באמצע שבוע או בסוף שבוע, והעיקר, כשמגיעים לבית החולים כי בית החולים נותן מענה יותר גדול ממה שווטרינר מקומי יכול לתת.

אורן אסף חזן: אז זה דברים שנאמרו.

איציק שמולי: בבקשה אדוני הרקטור.

<אשר כהן: ברשותכם, אני רק רוצה להבהיר את העניין הזה עד תומו.

<אשר כהן: אני אתן לאנשי המקצוע כאן - - -

יוסי יונה: אבל רק הערה, ברשותך, אדוני יושב הראש.

יוסי יונה: אני חושב שעיקר המחלוקת לא נסבה האם יש מקום לעשות את התורנויות הללו, אלא האם יש להציע גמול ולראות בה כעבודה ככל עבודה אחרת ו - - -

<אשר כהן: לדעתי זה לא עיקר המחלוקת.

יוסי יונה: ולפצות את הסטודנטים.

אורן אסף חזן: ברשותך, רק עוד מילה אחת, או שיש פה טעם לפגם, כי בעצם מי שנפגע מזה זה הסטודנטים הדתיים, שלא זוכים להיתקל באותם מקרים, לפי הגרסה שלך, כשמגיעים בלילות ובשבתות, מקרים חריגים, אז - - - אמרתי את זה בתחילת דברי, שאני מבין מפה שזה - - -

יוסי יונה: אז אם אתה מוכן להתייחס לסוגיה הזאת.

אורן אסף חזן: כן, יש פה – קוראים לזה פלונטר, נראה לי.

איציק שמולי: בבקשה, הרקטור.

<אשר כהן: מיד אני אתייחס ליחסי עבודה, כי אני חושב שאני לא מסכים איתך בעניין הזה ואני אסביר גם למה אני לא מסכים איתך בעניין הזה.

<אשר כהן: אני כאמור אתן לאנשי המקצוע כאן להגיד מה הייחודיות של שבתות, לילות וחגים.

<אשר כהן: אני רק רוצה להדגיש, זה לא ההמצאה של האוניברסיטה העברית, זה גם לא המצאה ישראלית.

<אשר כהן: זה קיים בבתי ספר מובילים לווטרינריה בעולם.

<אשר כהן: מבחינתנו, מה שבאמת חשוב וצריך לזכור את זה כל הזמן, זה שבתום ארבע שנים של וטרינריה, כל אחד מהאנשים האלה יוצא והופך להיות וטרינר מוסמך לכל דבר ועניין.

<אשר כהן: בניגוד לרפואה, שאחרי 6 שנות רפואה יש את הסטאז' ויש את ההתמחות ויש תהליכים שקורים מחוץ לאוניברסיטה, עד שבאמת מנהלים חיי רפואה.

<אשר כהן: במקרה של וטרינריה הסיפור נגמר בתום ארבע השנים, ואז האנשים האלה הם וטרינרים לכל דבר ועניין והאחריות שלנו היא לגרום להם להיות וטרינרים מועילים.

<אשר כהן: אני אשאיר כאמור לאנשים שלידי להגיד את הדברים האלה.

<אשר כהן: אני כן רוצה להתייחס ליחסי עבודה.

<אשר כהן: לא מדובר כאן ביחסי עבודה, כי בעצם בית החולים לא צריך - ואני רוצה להדגיש את זה, כי אתה גם אמרת את זה, חבר הכנסת חזן, אז אני רק רוצה להדגיש את העניין הזה.

<אשר כהן: בית החולים יכול לתפקד, עם העזרה הכספית הנוכחית של האוניברסיטה, לא מעבר לזה, עם אותה אזרחית כספית כפי שהיא קיימת היום, ללא סטודנטים.

<אשר כהן: כך הוא בנוי.

<אשר כהן: הסטודנטים נמצאים שם כדי ללמוד ולקבל חינוך קליני.

<אשר כהן: זאת המטרה שלשמה הם באים.

אורן אסף חזן: ואז אתה מחזיר אותנו לעניין האפליה.

בצלאל סמוטריץ': אורן, תן לו שנייה.

<אשר כהן: בנושא הדת, אני אשאיר להם.

<אשר כהן: אני פחות מתמצה בזה ואני אשאיר לראשי בתי הספר להבהיר את הדבר הזה.

<אשר כהן: אני רק שוב רוצה להדגיש את העניין הזה.

<אשר כהן: כאן מדובר לא בעבודה אלא בחינוך קליני, שמטרתו לייצר וטרינרים ברמה הגבוהה ביותר האפשרית.

<אשר כהן: תודה.

איציק שמולי: בבקשה, מי ידבר מטעם בית הספר?

איציק שמולי: שם ותפקיד לפרוטוקול בבקשה.

<גד בנעט: גד בנעט, מנהל בית הספר לרפואה וטרינרית.

<גד בנעט: אני נכנסתי לתפקיד שלי באוקטובר שנה שעברה.

<גד בנעט: אני רוצה להדגיש שלא הייתה אלי שום פנייה של סטודנטים מרגע כניסתי לתפקיד ועד עצם היום הזה.

<גד בנעט: זאת אומרת הם לא ממש עשו מאמצים להגיע להידברות בשום שלב, אלא ישר קפצו הלאה.

<גד בנעט: אבל זה - - -

<שלומי אחיאב: אני פגשתי אותך, פרופסור בנעט.

<גד בנעט: אתה לא סטודנט לווטרינריה.

<שלומי אחיאב: מה זה משנה?

<שלומי אחיאב: אני מייצג אותם.

<גד בנעט: אתה לא סטודנט לווטרינריה.

<גד בנעט: לא הייתה הידברות ישירה.

אורן אסף חזן: הוא יושב ראש אגודת הסטודנטים.

אורן אסף חזן: אני חושב שאם - - -

<נוי סיוון: שלחנו מייל, לא הגעת לפגישה.

<גד בנעט: לא, לא - - -

איציק שמולי: אדוני ראש בית הספר - - -

<גד בנעט: אבל בואו ניגע רגע בנושא של הדת.

<גד בנעט: א' יש לנו מעט מאד סטודנטים דתיים, משום מה כנראה המקצוע לא מאד פופולארי אצל דתיים, אבל סטודנט דתי בתורניות, וקודם כל לגבי ערבים אין שום בעיה.

<גד בנעט: לגבי תורניות בשבת – הסטודנט נמצא עד כניסת השבת והוא מגיע אחרי יציאת השבת, כך שהוא למעשה בהחלט יכול לחוות את המקרים הבעייתיים והמסובכים - שהרקטור של האוניברסיטה דיבר עליהם - עד כניסת השבת, שהיום, בימי הקיץ היא בשעה די מאוחרת ואותו דבר גם אחרי יציאת השבת.

<גד בנעט: כך שאין פה שום מצב שמפלים בין סטודנט דתי לשאינו דתי, והסיפור הזה איננו מדויק.

יוסי יונה: איך למה?

יוסי יונה: סטודנט חילוני לא רוצה להיות שישי ושבת בבית עם החברה שלו, אשתו והילדים שלו?

<אור יהלום: אני מאד רוצה להיות עם אשתי ועם הילד בערב שבת.

<אור יהלום: מאד רוצה.

<גד בנעט: חברה, וטרינריה זה מקצוע.

<גד בנעט: גם וטרינר רוצה להיות בבית ביום שישי בערב, אבל קוראים לו למקרי חירום שהוא צריך ללכת לבית החולים.

יוסי יונה: לא, אבל - - -

<גד בנעט: ולכן זה המקצוע ומי שמתקשה - - -

אורן אסף חזן: אתה סותר את עצמך בדברים שלך.

אורן אסף חזן: אתה שם לב מה אתה אומר?

<גד בנעט: ומי שמתקשה להבין שזאת אחריות, אז זה המקצוע.

<גד בנעט: זה אופי המקצוע.

אורן אסף חזן: אבל זה היה נכון להגיד מה שאתה אומר אם זה היה שווה לכולם.

<גד בנעט: אני מבקש שיתנו לי לגמור את דברי.

איציק שמולי: חברי הכנסת, בבקשה, תנו גם לאוניברסיטה לדבר.

איציק שמולי: בבקשה.

<גד בנעט: מדובר על מסלול שלמעשה הוא 7 שנות לימוד, כאשר זה תואר ראשון קודם כל לא בווטרינריה ואחר כך עוד 4 שנים, מתוכן השנה האחרונה היא שנה קלינית.

<גד בנעט: חלקה הגדול מתבצע בבית החולים הווטרינרי, שחלקכם היו בו, ומתוך השנה הזאת למעשה כחצי שנה היא חצי שנה של סבבים, שבה יש יותר דרישות מבחינת הזמן.

<גד בנעט: אבל כמו שהרקטור אמר, יש קיצור די משמעותי לאור ההבנות שהגענו אליהן לאחרונה ולא ייווצר מצב שבו יהיה עומס מאד גדול.

<גד בנעט: אבל סטודנט מצטרף לצוות של מחלקה ומשתתף כמו כל חבר מחלקה אחר - - -

אורן אסף חזן: אפשר שאלה?

<גד בנעט: בפעילות.

<גד בנעט: ואם זה מחלקת הטיפול הנמרץ והחירום שלנו, שפתוחה 24 שעות, שבעה ימים בשבוע, אז הסטודנט מצטרף למחלקה הזאת ומצטרף למשמרת של המחלקה וכך חווים את העבודה.

<גד בנעט: כי וטרינריה זה לא מקצוע שלומדים על ידי רישום.

<גד בנעט: וטרינריה לומדים על ידי התנסות.

<גד בנעט: התנסות בהדרכה וכך לומדים וטרינריה בכל העולם ובמיוחד בעולם המערבי; והדגם שלנו מבוסס על בית הספר לרפואה בפנסילבניה, ששם בעצם זה דגם שקיים היום בכל ארצות הברית ואנחנו ביססנו את בית הספר על פי הדגם הצפון אמריקאי, של קודם 3 שנות לימודים ואז עוד 4 שנים.

אורן אסף חזן: כמה ההכשרה שלהם תיפגע - - -

<גד בנעט: וגם בארצות הברית מגיעים סטודנטים לטפל במקרים שהם אחראים עליהם ולמעשה הם לומדים לטפל במקרים על ידי כך שהם לוקחים אחריות על המקרים והם מגיעים גם בסוף השבוע לטפל בהם וזה תפקידו של הסטודנט וכך לומדים אחריות של טיפול וטרינרי, וכך רואים גם את המקרים היותר בעייתיים שמגיעים בערבים ובשבתות.

איציק שמולי: אדוני ראש בית הספר, אני רק רוצה למקד אותך.

איציק שמולי: אף אחד מחברי הכנסת לא מטיל ספק בנחיצותה של ההכשרה הקלינית, נקודה.

<גד בנעט: ואתם חושבים רק שצריך להגיע בשמונה בבוקר וללכת בארבע אחר הצהריים.

אורן אסף חזן: לא, זה גם לא מה שאמרנו.

<נוי סיוון: זה גם לא מה שאנחנו רוצים בכלל.

יוסי יונה: אדוני יושב הראש, ברשותך, יש לי שאלה.

אורן אסף חזן: אבל אם - - -

יוסי יונה: סליחה, אורן.

יוסי יונה: אדוני - - -

<גד בנעט: אם אפשר לסיים את דברי.

יוסי יונה: לא, לא, בנעט, בכל אופן יש לנו את האופציה לשאול שאלות במהלך הדיון.

יוסי יונה: בתחילת דבריך אתה אמרת שהסטודנטים לא פנו אליך ולא ביקשו להידבר וכו'.

יוסי יונה: אז נניח ועכשיו הם מבקשים, מה אתה מציע להם, למעט ההסבר שאתה מציג לנו?

יוסי יונה: איזה סוג של הידברות?

<גד בנעט: יש לנו הידברות דרך הרקטור, תהליך ארוך, שהתבצע - - -

יוסי יונה: אבל זו העמדה שאתה מגיש אותה כאן, שאין בה שום היענות לתביעה שלהם.

<גד בנעט: הרקטור ציין בדיוק את הנקודות.

<גד בנעט: עכשיו אני רוצה לומר משהו.

<גד בנעט: אין בית ספר וטרינרי בעולם שבו משלמים לסטודנטים עבור ההכשרה שלהם.

<גד בנעט: זה פשוט לא קיים.

אורן אסף חזן: אני יכול לשאול שאלה בבקשה?

<גד בנעט: אוקיי?

<גד בנעט: אין דבר כזה.

<גד בנעט: ולכן אם סטודנטים דורשים את זה, אז אני מצטער, זה לא על פי שום דגם בעולם - - -

אורן אסף חזן: אוקיי, אני יכול לשאול שאלה קטנה, רק כדי להבין ולחדד את דבריך?

אורן אסף חזן: אני רוצה לשאול שאלה.

אורן אסף חזן: הבנתי שאת הכוננויות אתם מבטלים עוד כשבועיים והשעות מצטמצמות.

אורן אסף חזן: במה תיפגע ההכשרה שלהם אם נבטל להם את השבתות והחגים?

<גד בנעט: בכך שהם לא יראו עשרות מקרים כמו הרעלות, כמו תאונות דרכים, כמו כאבי בטן, כשצריכים להחליט אם לעשות לו ניתוח קוליק או לא.

<גד בנעט: נדמה לי שאתה - - -

אורן אסף חזן: אז זאת אומרת שאנחנו חוזרים לאותה נקודה, שהסטודנטים הדתיים לא רואים את אותם מקרים וההכשרה שלהם היא לא מושלמת.

<גד בנעט: הם רואים עד השעה שש בערב, עם כניסת השבת שהיא בשבע והם מגיעים בצאת השבת - - -

אורן אסף חזן: אוקיי, אז מה ההבדל בין - - -

<גד בנעט: ואין שום הבדל מהבחינה הזאת.

אורן אסף חזן: אז הנה, אז פתרנו את הבעיה.

אורן אסף חזן: אם אין הבדל ואתה רואה שההכשרה של הסטודנטים הדתיים היא מושלמת ואתה יכול בפה מלא להגיד לי, אדון חזן, חבר הכנסת היקר, אם הסוסה שלך פצועה או הכלב שלך חולה, אין בעיה ללכת לווטרינר דתי שהוכשר אצלנו, מצאנו את הפתרון ומהיום אין שום סיבה למה הם לא ייקחו חלק בשבתות וחגים.

אורן אסף חזן: בבקשה.

איציק שמולי: בבקשה, תשלים את דבריך ואנחנו נעבור הלאה.

<גד בנעט: הסטודנט לווטרינריה הוא סטודנט יקר מאד עבור האוניברסיטה, הרקטור אשר לא ציין את זה, אבל זה אולי הסטודנט היקר ביותר והוא מסובסד בצורה מאד מאד משמעותיות בלימודיו.

<גד בנעט: בארצות הברית וגם באנגליה או במערב אירופה, דווקא השנה הרביעית היא שנה מאד מאד יקרה.

<גד בנעט: באנגליה אפילו משלמים יותר עבור שנת הלימודים.

<גד בנעט: סטודנטים משלמים מאות אלפי דולרים עבור ההכשרה שלהם ואצלנו מקבלים הכשרה זהה, באותם סטנדרטיים - - -

איציק שמולי: אדוני, באמת, תעצור - - -

חיים ילין: אבל אנחנו דנים על מדינת ישראל, על הסטודנטים שלנו פה, לא בפנסילבניה.

<נוי סיוון: אנחנו חווים מצוקה אמיתית.

<גד בנעט: אני רק רוצה שתבינו את הערך של התואר שסטודנט פה מקבל.

איציק שמולי: משפט סיום, בבקשה.

<גד בנעט: אוקיי.

<גד בנעט: הערך של ההכשרה, ההכשרה היא מאד צמודה, היא מאד מסורה, ובכל שלב אחרי הצהריים ובערב יש יותר אנשי סגל, רופאים וטכנאים מאשר סטודנטים בבית החולים הווטרינרי.

<גד בנעט: אין מצב אחרי הצהריים שיש יותר סטודנטים מאשר אנשים אחרים שנמצאים שם.

<גד בנעט: הסטודנט הוא חלק מהמחלקה והוא משתתף - - -

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, אדוני יושב הראש.

בצלאל סמוטריץ': קודם כל אני חושב שחשוב לומר – אין ויכוח על זה שאתם באוניברסיטה ובבית הספר וודאי רוצים להגיע לרמה המקצועית הכי גבוהה שאפשר.

בצלאל סמוטריץ': אף אחד לא חושב שאתם רוצים להתעלל בסטודנטים כי אתם נהנים מזה.

בצלאל סמוטריץ': על זה אין ויכוח וכנראה אתם חושבים שזאת ההכשרה המקסימאלית שהם יכולים וצריכים לקבל, כדי לצאת לשוק ולהצדיק את התואר מהאוניברסיטה העברית.

בצלאל סמוטריץ': זה לא איזה מכללה.

בצלאל סמוטריץ': זו האוניברסיטה העברית.

בצלאל סמוטריץ': יחד עם זה, כמו בכל תחום בחיים, אנחנו צריכים להיפגש איפה שהוא בגאפ הזה, בפער הזה שבין הרצוי למצוי והתחושה שלנו, כחברי כנסת, אחרי ששמענו את הסטודנטים, שיש כאן כנראה איזה שהוא רף שהוא גבוה מדי.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת אני לא טוען שהעבודה בשבת לא מועילה.

בצלאל סמוטריץ': בהחלט יכול להיות שיש מקרים שביום רגיל היו הולכים לווטרינר השכונתי או המחוזי ועכשיו כן מגיעים, אבל התחושה היא ואמר את זה חבר הכנסת חזן בהקשר של הפטור, הצודק כמובן, שאתם נותנים לסטודנטים הדתיים, שכנראה הכשרתם קצת נפגעת, מה לעשות?

בצלאל סמוטריץ': כי זה לא הכי מקצועי שאפשר, המקסימום, אבל אנחנו מבינים שאי אפשר להכריח אותם לחלל שבת.

בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה לומר דווקא מנקודת מבטי, כאדם דתי, קשה לי מאד עם זה ששבת היא פריבילגיה של דתיים בלבד.

בצלאל סמוטריץ': כי גם סטודנט לא דתי יש לו זכות, כמו אגב עובד לא דתי.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מכיר בדיני עבודה הבדל בין עובד דתי לעובד לא דתי בהקשרים האלה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שגם סטודנט לא דתי מותר לו לחוות ולחגוג את השבת כפי שהוא מאמין.

בצלאל סמוטריץ': זה לא חשוב כרגע אם הוא עושה קידוש או לא עושה קידוש, ומותר לו לרצות להיות בבית, עם המשפחה, עם ההורים, בטח בליל הסדר או במקרים יותר בעייתיים או בימים אחרים.

אורן אסף חזן: שמחים, לא בעייתיים.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, אני מוכן לקבל כנקודת מוצא שזה פוגע במשהו.

בצלאל סמוטריץ': כל השאלה היא האם המשהו הזה הוא כל כך קריטי ופה אני חושב שלא.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהמשהו הזה הוא כן משהו שאתם יכולים ברמה המקצועית, לדוגמא לילות.

בצלאל סמוטריץ': הרי גם בלילות, אדוני הרקטור, או מנהל בית הספר, גם בלילות אי אפשר לגשת לווטרינר השכונתי, אז הולכים לבית החולים.

בצלאל סמוטריץ': אז די לי בזה שהסטודנטים יעבדו בבית החולים בלילות, גם את זה הם לא אוהבים, ויפגשו את אותם המקרים שאחרת הם לא היו פוגשים, כי היו הולכים נניח-.

בצלאל סמוטריץ': ולא צריך גם שבתות וסופי שבוע.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אתם כל הזמן מנסים להסביר לנו למה זה חלק חשוב מאד בהכשרה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מתווכח עם זה שזה תורם להכשרה, אבל בסוף הם בני אדם ומעבר ללימודים יש להם חיים.

בצלאל סמוטריץ': מצד אחד הם רוצים ללמוד ואנחנו רוצים שהם ילמדו, אבל אנחנו גם רוצים שיהיו להם חיים נורמאליים, סבירים במקביל ללימודים.

בצלאל סמוטריץ': זאת נקודה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': ולכן אני מסכם אותה ואומר, שאני חושב שאתם יכולים בפירוש, כמו שאני מניח שגם בסילבוסים בפקולטות אחרות, תמיד אפשר להכניס עוד פסקי דין ועוד חומר, וככל שנכשיר את המשפטנים יותר טוב והם יעברו על יותר חומר, אז הם יהיו משפטנים טובים יותר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבינים שצריכים לאזן בין הרצוי למצוי ובסוף בונים תכנית לימודים שהסטודנט יכול לעמוד בה.

בצלאל סמוטריץ': תחושתנו, כמי שגם – אני הייתי סטודנט אצלכם עד שנבחרתי לכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שאחרים פה גם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מכירים סטודנטים במקומות אחרים, העומס כאן נראה לנו חריג.

בצלאל סמוטריץ': אני אגב מכיר חברים טובים, סטודנטים לרפואה, הם יש להם בעיות אחרות, כמובן תקופת ההתמחות, אבל בתקופת הלימודים וההכשרה, התחושה שלנו היא שיש כאן איזה שהוא עומס מוקדם שאתם כן יכולים, גם אם זה מוריד טיפהל'ה ברמת ההכשרה, זה עדיין יוציא אותם וטרינריים טובים ומוכשרים לשוק, שחיו חיים נורמאליים גם בשנה הקלינית.

בצלאל סמוטריץ': הנקודה האחרונה היא באמת שאלת התשלום.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מצליח להבין את ההבדל בין מתמחה שלמד רפואה ועושה עכשיו את ההתמחות שלו בבית החולים, שמקבל על זה, למיטב ידיעתי, שכר כזה או אחר, לבין מתמחה שהוא לומד וטרינריה ועושה את ההתמחות.

בצלאל סמוטריץ': אני כן יכול לשמוע שבית החולים הרגיל לא נבנה עבור המתמחים והוא כנראה מוסד כלכלי, ואתם בניתם בית חולים שהוא כל כולו נועד לעניין הזה והוא מלכ"ר והוא מפסיד כסף ויש גבול כמה כסף הוא יכול להפסיד.

בצלאל סמוטריץ': גם פה אני חושב שבסוף זו שאלה של איזונים וככל שבסוף דורשים מהאנשים לעבוד בשעות לא שעות בזמנים לא זמנים, אז מן הראוי שהם יקבלו על זה תגמול, ולו מינימאלי, בשכר של סטאז'ר.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אני רוצה בבקשה לשמוע את עמדת המל"ג.

איציק שמולי: אנחנו נחזור אליך, הרקטור.

איציק שמולי: נאמר פה קודם שזה מאבק של 20 שנה.

איציק שמולי: אני רוצה לשמוע מה היא עמדת המל"ג בעניין הזה.

איציק שמולי: האם נדרשתם לסוגיה, האם התקיים דיון במל"ג?

איציק שמולי: האם התבקשתם לתת איזו שהיא עמדה?

<מרק אסרף: שלום.

<מרק אסרף: שמי מרק, מהמל"ג.

<מרק אסרף: לא.

<מרק אסרף: אני מכיר את הנושא, אבל לא קיימנו על זה דיון במל"ג, וגם כשאתה היית במל"ג לא היה דיון על זה.

<מרק אסרף: אנחנו כמל"ג אישרנו את התכנית בווטרינריה כבר לפני כמעט 30 שנה וכל הזמן היא מאושרת פנימית על ידי האוניברסיטה, על ידי ועדות האיכות הפנימיות שלה.

<מרק אסרף: נאמר כאן על ידי כל הצדדים, שמבחינה אקדמית זאת לא הבעיה.

<מרק אסרף: כלומר, רואים צורך בשנה הזאת, היא מוצדקת, כך פועלת האוניברסיטה, כך פועל העולם.

<מרק אסרף: הסטודנטים גם מצדדים בזה.

<מרק אסרף: לכן מבחינת המל"ג, אם אנחנו אמונים על הנושא האקדמי, מה כבר אנחנו יכולים להתערב כאן?

<מרק אסרף: חוץ מזה, אנחנו גם רוצים להשאיר לאוניברסיטה העברית, אם כל האוניברסיטאות בישראל, את האפשרות לדון בזה במוסדות הפנימיים שלה מול הסטודנטים ולהגיע להחלטות.

<מרק אסרף: אני לא יודע אם המל"ג צריך - - -

אורן אסף חזן: הם יכולים לקבוע למשל שהם סטודנטים כמו כולם והם לא צריכים ללמוד בשבת.

אורן אסף חזן: למשל.

אורן אסף חזן: החלטה כזאת קטנה.

אורן אסף חזן: מינורית.

איציק שמולי: אדון מרק אסרף, אני הייתי מצפה, שאם מתגלעת כזאת מחלוקת שמלווה כבר בהפגנות ומחאות בתוך הקמפוס, שהמועצה להשכלה גבוהה, שזה הגוף האקדמי העליון של מדינת ישראל, שאמור לעסוק יותר בהתוויית מדיניות ואולי קצת פחות באישור תכניות, להתכנס ולהביע את עמדתו בעניין, גם אם לא ביקשו מכם את העניין הזה, ואני חושב שכן ביקשו מכם את העניין הזה.

איציק שמולי: גם כאשר אם כל האוניברסיטאות – כפי שהגדרת אותה – או במקומות אחרים, למשל בתשלומים נלווים.

איציק שמולי: כשאני הייתי במל"ג גילינו שהייתה שם בעיה קשה, נכון?

איציק שמולי: ובכל זאת, למרות שבשלב ראשון היה מי שטען שמדובר בסוגיה שחוסה תחת החופש האקדמי, המל"ג, באמצעות הות"ת ובאמצעות הוועדה לאכיפה, נדרשה לעניין.

איציק שמולי: ולכן הציפייה שלי מכם זה כן לקיים בקרוב דיון במועצה להשכלה גבוהה בנוכחות הצדדים, כי אי אפשר להגיד שהכל כאן, כאילו, בוודאי שבסוף, אתה יודע, יש גישה שבאה ואומרת שכל מה שמאחורי השער של האוניברסיטה זה חופש אקדמי.

איציק שמולי: זו גישה אחת, אבל אני חושב שהתפיסה במציאות היא הרבה הרבה יותר מורכבת.

איציק שמולי: אני רוצה לתת לעוד סטודנט אחד.

איציק שמולי: ירון גרין, בבקשה.

<ירון גרין: תודה.

<ירון גרין: אני רוצה לפתוח ולהגיד שאני בשנה הקלינית עכשיו, הגעתי מתורנות בבית החולים בלילה.

<ירון גרין: מבחינתי האישית, גם לפי מה שנאמר פה, אני לא מאמין שמישהו יתנכל אישית לסטודנטים שיביעו את דעתם.

<ירון גרין: עובדה שאני הגעתי לכאן ואני שמח לדבר, למרות שאני סיימתי תורנות לילה לפני כמה שעות ואני מתחיל אחת עוד כמה שעות.

בצלאל סמוטריץ': כל מי שבא לפה יקבל 90 ומעלה, רק כדי שאף אחד לא יגיד אחר כך שמישהו דפק אותו.

<ירון גרין: אבל העובדה היא שמדיבור עם שאר החברים שלי מהכיתה, אני ואור היחידים שהעזנו להגיע לכאן, כי ההרגשה היא באמת, מוצדקת או לא, היא שאף אחד לא רוצה לחשוף את פרצופו או את שמו ואפילו להגיד בתורנות שאם אפשר לצאת לכמה שעות בשביל הכנסת.

<ירון גרין: הם ידעו לאן הם הגיעו והם מאד מפחדים.

<ירון גרין: אם זה מוצדק או לא, לא אני אחליט.

<ירון גרין: מבחינתנו אנחנו הגענו ללמוד וטרינריה, כי זה מה שאנחנו רוצים, כי אנחנו מאמינים שזו המטרה שלנו בחיים, זה הייעוד ואני לא אכנס לעניינים הכלכליים, אבל אני אישית והחברים שלי לא מעוניינים בתגמול כספי, אנחנו מעוניינים ללמוד ולקבל את הרמה הכי גבוהה וזה באמת מה שאנחנו מקבלים מבחינה אקדמית בבית הספר ובבית החולים.

<ירון גרין: העניין הוא שהזמן שאנחנו מבלים בשבתות, בסופי שבוע ובחגים, ושוב, אנחנו לא אלה שמחליטים לגבי הרמה האקדמית, המנהלים יודעים מה צריך להיות כדי להיות מוכשר לווטרינריה ובהרגשה בשטח אנחנו לא מרגישים שאנחנו מקבלים יותר בשבת, בחג, או בלילה, מאשר אמצע השבוע ובשעות היום.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: אנא תחתור לסיום, כי אתה שומע את האות.

איציק שמולי: אמנם אין לנו הרבה סיבות טובות ללכת לישיבת הסיעה - - -

חיים ילין: זה בית ספר שאתה לא צריך תעודה בשביל להתקבל אליו.

חיים ילין: אתה לא צריך כלום.

בצלאל סמוטריץ': יש איזה אקשיין שאנחנו צריכים לצפות אצלכם?

חיים ילין: בסדר?

חיים ילין: תסיימו לדבר.

איציק שמולי: אפרופו חיות.

איציק שמולי: הייתי מעדיף להישאר פה, תאמין לי.

איציק שמולי: משפט סיום.

<ירון גרין: אני אזדרז.

<ירון גרין: ההרגשה שלנו היא שבסוגיות הליבה האלה של השבתות והחגים, כמו מי שעשה כמה שבתות ושובצתי גם בליל הסדר וגם בערב ראש השנה, ומעבר לזה שמן הסתם זה פוגע בחיים הפרטיים וביכולת להתפרנס, לא הרגשתי שזה נותן איזה שהוא ערך מוסף על ימים רגילים.

<ירון גרין: לדעתי אפילו להיפך, כי אם אני נמצא שישי ושבת בתורניות, שלא תמיד יש שם פעילויות אבל אני כן חייב להיות בה, אז אין לי את הזמן לעבור על החומר שלמדתי או להתכונן לקראת השבוע החדש.

<ירון גרין: זו ההרגשה האישית.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: אור יהלום, אתה תהיה אחרון מטעם הסטודנטים, ואנא תעשה את זה בקצרה.

<אור יהלום: מאד בקצרה.

<אור יהלום: אני נשוי ואבא לילד, בן שנה שלמעשה בתשעה חודשים שאני בהכשרה קלינית לא ראיני אותו מתפתח.

<אור יהלום: אני מגיע הביתה אחרי שהוא הולך לישון, אני יוצא מהבית, במקרה הטוב אני מצליח לשים אותו בגן, ככה שהוא עם הגב אלי מאחורה וזה זמן האיכות שלנו.

<אור יהלום: בזה זה מסתכם.

<אור יהלום: בשבתות, שאני כבר חושב שיהיה לי זמן, אז אני נמצא בבית החולים.

<אור יהלום: בפועל אני לא חווה חיי משפחה וכן, אני בחרתי שתהיה לי משפחה, אבל אני כבר בן 31.

<אור יהלום: מתי אני אקים משפחה, בגיל 40?

<אור יהלום: פשוט קשה לי.

<אור יהלום: הזוגיות שלי הולכת לאיבוד.

<אור יהלום: אני לא מצליח לקיים חיים תקינים.

<אור יהלום: אני מרגיש שעול הלימודים הוא פשוט כבד לא מבחינה אקדמית, לא מבחינת רמת הלימודים, מבחינה מנטאלית.

<אור יהלום: אני לא מצליח לקיים חיים תקינים, לא מצליח לראות את אשתי, את הילד.

<אור יהלום: זה כואב לי.

<אור יהלום: זה השלבים הכי קריטיים של הילד שלי ואני לא מצליח לראות אותו.

איציק שמולי: תודה, אור.

<אלעד פליישר: חבר הכנסת שמולי, אפשר עוד חצי דקה?

איציק שמולי: כן, אבל ממש בקצרה.

<אלעד פליישר: ממש בקצרה.

<אלעד פליישר: אני פונה עכשיו לסגל האוניברסיטה בנוכחותכם.

<אלעד פליישר: ראיתם עכשיו, אני חוזר ואומר, אנחנו לא חולקים על הצורך בהכשרה אקדמאית כמו שהיא.

<אלעד פליישר: לא חלקנו, אנחנו מבקשים שלא יגידו שזה מה שאנחנו מבקשים, כי זה לא מה שביקשנו אף פעם.

<אלעד פליישר: אנחנו לא חולקים על שום דבר שתגידו, כמו שאמרתי ואני מצטט את עצמי – 30 לילות ברצף.

<אלעד פליישר: אין שום בעיה.

<אלעד פליישר: אנחנו אומרים דבר מאד מאד פשוט, אנחנו רוצים להיות כמו הסטודנטים האחרים במדינת ישראל ואנחנו פונים אליכם ובגלל זה כל השימושים.

<אלעד פליישר: ולצורך העניין, ההשוואה לחו"ל, אני עושה 40 יום מילואים בשנה.

<אלעד פליישר: בחו"ל לא עושים אותם.

<אלעד פליישר: הקרדיטציה האירופאית, גם אנחנו יודעים לקרוא, גם בעברית וגם באנגלית, וההכרה האירופאית, אני אגיד לכם מה היא מחייבת.

<אלעד פליישר: היא מחייבת פעילות של 24 שעות, היא לא מחייבת נוכחות סטודנטים 24 שעות בבית החולים.

<אלעד פליישר: אז בואו גם נשים את הקלפים כמו שצריך.

<אלעד פליישר: נהיה הגונים כלפני עצמו.

<אלעד פליישר: ומשפט אחרון.

<אלעד פליישר: יש בתי ספר מצוינים באירופה שיש להם הכרה אירופאית ולנו אין אותה ויש לי את פה את השמות שלהם, שהסטודנטים בהם לא מחויבים לסופי שבוע, חגים ולילות.

<אלעד פליישר: אז אני מבקש, הכי חשוב שיהיה לנו רצון לפתור את הבעיה ושתהיה הקשבה לבעיה האמיתית, כי אנחנו מעלים את הבעיה האמיתית שלנו וכל שיח על הכרה אירופאית, השוואה לחו"ל או השוואה בינינו לבין וטרינר, שווטרינר משתכר שכר ואני סטודנט, משלם שכר לימוד, היא פשוט לא רלבנטית והיא בטוח מרחיקה אותנו מפתרון הבעיה.

<אלעד פליישר: אני ממש מקווה שהמצב ישתנה.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: חבר הכנסת ילין, אתה רצית להוסיף?

חיים ילין: כן.

חיים ילין: קודם כל אדוני יושב הראש, אני לא אמרתי לך תודה על הדיון.

חיים ילין: עדיין מבקשים דיון, אבל זה מתקיים, אז בעידן של כל כך הרבה עבודה זה לפעמים נראה לי נס שהדיונים שאנחנו מבקשים מתקיימים.

חיים ילין: אני שומע פה מבחינת האוניברסיטה שני קולות.

חיים ילין: קול של אבא שמנסה לחבק, שזה הרקטור, וקול אחר שהוא מטיף.

חיים ילין: אני מציע לכם לא ללכת לכיוון הזה.

חיים ילין: אני מציע ללכת לכיוון של לחבק, כי בסופו של דבר אנחנו לא המגשרים.

חיים ילין: חברי כנסת הם לא מגשרים.

חיים ילין: לא חינכו אותנו לזה, זה לא המקצוע שלנו.

חיים ילין: המקצוע שלנו זה לנסות לשרת כמה שאנחנו יכולים את האזרחים, את הסטודנטים, את כל השכבות.

חיים ילין: אני לא אוהב כשנותנים לי – ואני בין אלה שזועק את הזעקה – אנחנו חייבים במדינת ישראל, המדינה הדמוקרטית היחידה, כמו שנאמר, במזרח התיכון.

חיים ילין: אל תביאו לי השוואות ממקומות אחרים.

חיים ילין: רק בפרק זמן של 7.5 שנים, כשהייתי ראש רשות, עברתי שלוש מלחמות.

חיים ילין: אם אתם רוצים להשוות את מדינת ישראל למקומות אחרים, בבקשה, זכותכם המלאה.

חיים ילין: אני מציע לכם לא לעשות את זה.

חיים ילין: כל עוד שאתם מתמקדים בצד המקצועי, אז אני מקשיב ואני מבין.

חיים ילין: הסטודנט פה ענה יפה לגבי המילואים.

חיים ילין: אני חייב להגיד לך משהו.

חיים ילין: בן דוד שלי, עד לפני 4 שנים, כשהוא נפטר, היה אחד הווטרינרים הכי טובים במדינת ישראל.

חיים ילין: הוא לא למד פה בארץ, כי לא היה וטרינריה אז.

חיים ילין: הוא למד באיטליה, כמו הרבה מאד סטודנטים.

חיים ילין: ואם אני אצטרך להשוות מול איטליה, אז הסטודנטים צודקים.

חיים ילין: אין מה לעשות ואני לא חושב שיצאו כל כך גרועים.

חיים ילין: אם הוא נחשב עד שהגיע להתקף שלו והלך לעולמו לאחד הטובים במדינת ישראל, אם לא הטוב ביותר, אז כנראה שמה שקובע בסופו של דבר זה דברים אחרים.

חיים ילין: נגעת בכל הדברים, אשר, אני אומר לך, נגעת בכל, למעט דבר אחד.

<אשר כהן: אני בכל זאת רוצה - - -

חיים ילין: אני אתן לך.

חיים ילין: יש פה יושב ראש.

איציק שמולי: אתה הבא בתור.

חיים ילין: רק בדבר אחד, שבסוף אנחנו חוזרים ללילות, לחגים ולשישי שבת, בסדר?

חיים ילין: לשם אנחנו חוזרים.

חיים ילין: אתם חייבים להגיע לפשרה, כי בסופו של דבר מה שיקרה, אני אגיד לך את התסריט – ייגמר המושב הזה, סטודנטים יבואו עוד פעם, אנחנו נשב כולנו ונצרף עוד, וננסה להשוות ונבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, שזה מבחינתנו מכון המחקר של הכנסת, להשוות בין כל האוניברסיטאות, לעשות את ההשוואה ואז אנחנו פשוט נשנה את החוק.

חיים ילין: אני לא חושב שצריך לעשות את זה.

חיים ילין: אני באמת אומר, אני לא חושב שצריך לעשות את זה.

חיים ילין: אני חושב שזה בידיים שלכם, במיוחד כשאתם באים וטוענים שזה לא לאיזון כלכלי ואתם לא צריכים את זה, אלא זה רק עניין מקצועי.

חיים ילין: אז אם זה עניין מקצועי, בני אדם יכולים לפתור את הבעיה.

חיים ילין: זו בעיה של בני אדם, לא של מכונות ולא של רעידת אדמה.

חיים ילין: אתה יודע, אמרו לי פעם שסכסוכים אנושיים נפתרים על ידי בני אדם.

חיים ילין: פלאי הטכנולוגיה, אתה יודע, ולא צריך בשביל זה שום דבר.

אורן אסף חזן: אדוני יושב הראש, אם אפשר לקצוב את זה בזמן.

אורן אסף חזן: לראות מתי אנחנו מתקדמים לזה, כי אחרת אין לזה סוף.

איציק שמולי: כן.

חיים ילין: זה כן חשוב.

חיים ילין: אני מציע לתת את זה עד המושב.

איציק שמולי: כבוד הרקטור, אתה להוסיף משהו?

<אשר כהן: כן.

<אשר כהן: חשוב לי להגיד.

<אשר כהן: אני לא מאלה שמשתמש יותר מדי במונחים חופש אקדמי, כי כמו כולנו אנחנו מבינים שחופש אקדמי זה שתי מילים, אפשר להשתמש בהן גם בצורות לא נאותות ולא רק בצורות נאותות.

<אשר כהן: אבל יש דרכים, ולכן טוב שד"ר מרק אסרף נמצא כאן, יש דרכים אקדמיות שבהן מחליטים מה החינוך הראוי.

<אשר כהן: תסכימו איתי בסופו של דבר, שהאנשים שיושבים כאן

<אשר כהן: בחדר לא יכולים להחליט מה הוא החינוך הקליני הראוי לווטרינר.

חיים ילין: אין מחלוקת.

<אשר כהן: אני רק רוצה להבהיר - - -

חיים ילין: זה לא הדיון.

<אשר כהן: תרשו לי.

חיים ילין: אשר, אנחנו הפה של הסטודנטים, אתה צריך להבין.

<אשר כהן: אני מבין לגמרי, אני רק רוצה, תרשו לי גם להשלים את המשפט.

<אשר כהן: תסכימו שישבתי בסבלנות, הקשבתי.

איציק שמולי: זה נשמע לי כמו הטיעונים לבג"ץ, מה שאתה עושה.

<אשר כהן: לא, לא נשמע.

<אשר כהן: אני מסביר.

<אשר כהן: כאשר יש דבר כזה, יש דרך אקדמית לעשות את זה.

<אשר כהן: מביאים מומחים אמיתיים, שאינם חברי האוניברסיטה העברית.

<אשר כהן: אפשר להביא אותם מחו"ל, במקרה של וטרינריה, כי וטרינריה יש רק באוניברסיטה עברית בארץ, אבל מביאים.

<אשר כהן: זה הדרך שבה מסתכלים על הדברים האלה ושואלים האם באמת נדרשת ההכשרה בשבתות, חגים ו - - -

אורן אסף חזן: אבל המומחים שלך אומרים אחרת.

<אשר כהן: המומחים שלי - - -

אורן אסף חזן: המומחים שלך, שאתה אמרת הבאת אנשי מקצוע שידברו.

<אשר כהן: סליחה - - -

יוסי יונה: הנחת העבודה היא שהמומחים שתביא יגידו שזה נצרך ואנחנו כבר מסכימים.

יוסי יונה: אוקיי, הנה הנחת העבודה, שזה חלק אינטגראלי מההכשרה המקצועית.

<אשר כהן: אוקיי, יופי.

יוסי יונה: על כך אין מחלוקת.

יוסי יונה: למה אתה חוזר לנקודת האפס?

<אשר כהן: כי הייתה מחלוקת על המינון.

<אשר כהן: מה שאני רק רוצה להבהיר, שמי שקובע את המינון בסופו של שדבר, זה מומחים - - -

יוסי יונה: אלעד אמר שהוא מוכן 30 יום בחודש תורניות.

יוסי יונה: אין מחלוקת לגבי הצורך בהכשרה המקצועית הזאת.

<אלעד פליישר: המחלוקת על ההגדרה שלנו בזמנים האלה.

<אלעד פליישר: זה מה שאנחנו אומרים.

יוסי יונה: כן, אשר, אנחנו סתם - - -

<אשר כהן: אבל עם כל הכבוד, זה לא נכון, יוסי.

<אשר כהן: כי עם כל הכבוד כאן מדובר במצב שבו צריך להחליט מה החינוך שנדרש כדי להיות וטרינר וכמה שבתות, חגית ולילות צריך לעשות במהלך השנה כדי לקבל את ההכשרה.

אורן אסף חזן: עוד פעם יש לך סתירה בגוף האמירה, כי או שזה שווה לכולם או שזה לא שווה לכולם.

<אשר כהן: אוקיי.

<אשר כהן: עכשיו לגבי הסטודנטים הדתיים, זה נושא נפרד - - -

אורן אסף חזן: לא, זה בדיוק אותו נושא, כי זה הפתרון.

אורן אסף חזן: זה המפתח לפתרון.

אורן אסף חזן: כי אם בעיניכם ההכשרה שלהם היא מושלמת, אז אין שום סיבה לא להשוות את התנאים שלהם.

<אשר כהן: יכול להיות.

אורן אסף חזן: אני אומר לך, אם הייתי הם הייתי מודיע לכם אני שומר שבת, נגמר.

אורן אסף חזן: שלום על ישראל.

אורן אסף חזן: מה הייתם עושים?

אורן אסף חזן: כופים על האנשים?

איציק שמולי: בבקשה, גברתי היועצת המשפטית של האוניברסיטה.

<פפי יקירביץ: אני רוצה להתייחס לנושא של הסטודנטים הדתיים.

איציק שמולי: בבקשה.

איציק שמולי: רק את שמך לפרוטוקול.

<פפי יקירביץ: פפי יקירביץ.

<פפי יקירביץ: יש התאמות שעושים בכל התחומים של החיים לאנשים שהם דתיים ואנחנו מכבדים את זה.

<פפי יקירביץ: זה לא אומר שזה המדד שצריך להיות להכשרה.

<פפי יקירביץ: אם סטודנט דתי, בגלל האמונה שלו, ואנחנו מכבדים ואנחנו אומרים אתה יודע מה, תבוא עד כניסת השבת ותבוא מיציאת השבת.

<פפי יקירביץ: זה לא אומר אתם מפלים.

<פפי יקירביץ: זאת דמגוגיה, סליחה, הטיעון הזה, ונראה לי ש- - -

אורן אסף חזן: לא, דמגוגיה זה להגיד בדיוק ההיפך.

<פפי יקירביץ: סליחה, לא, אני לא חושבת.

איציק שמולי: אורן, תן לה.

אורן אסף חזן: להגיד שההכשרה מחייבת אותם להיות בשבתות ובלי זה הם לא יכולים להיות וטרינרים מומחים.

<פפי יקירביץ: אתה יודע מה, יש סטודנטים לפעמים שמטעמי מצפון, בניסויים מסוימים בבעלי חיים בתחום של רפואה, לא מוכנים לקחת חלק בניסוי מסוים ויש גם התחשבות במצבים מסוימים של אותם הסטודנטים.

<פפי יקירביץ: יש התאמות לאנשים שיה להם מוגבלויות היום, שאתם ודאי מכירים, שאנחנו מוותרים קצת על ההכשרה למען ה - - -

אורן אסף חזן: אבל אם את מוכנה לוותר על ההכשרה - - -

<פפי יקירביץ: דקה, סליחה, אני יכולה לסיים - - -

איציק שמולי: אורן, תן לה להשלים.

אורן אסף חזן: לא, אני לא מוכן לקבל את הטיעון הזה, סליחה.

איציק שמולי: אורן, סליחה.

איציק שמולי: תקשיב, כדי לא להיות מוכן תן לה להשלים את הטיעון שלה.

<פפי יקירביץ: יושב הראש קודם נזף בי כי הפרעתי לך.

אורן אסף חזן: אני ואת לא אותו דבר, אני מצטער.

אורן אסף חזן: אני אתנשא קצת, כי פה זה הבית שלי.

<פפי יקירביץ: אני מסכימה איתך.

אורן אסף חזן: אצלכם הייתי צריך להתחנן כדי רק להיכנס להקשיב.

אורן אסף חזן: אני מזכיר לך שהוא עשה לי טובה והכניס אותי להקשיב לדבריו של אור והזהיר אותי שחלילה אני לא - - -

<פפי יקירביץ: אבל בכל זאת אני חושבת שמגיעה לי זכות הדיבור כדי להשלים את דברי.

אורן אסף חזן: אז בואי, אל תשווי בינינו.

<אשר כהן: רגע, האם לא התייחסתי אליך בכבוד?

אורן אסף חזן: אמרתי, כיבדתי.

אורן אסף חזן: אתה בסדר.

יוסי יונה: מה זה, מסע נקמה?

אורן אסף חזן: לא, אם זה היה מסע נקמה - - - אתה יודע שאני יודע להיות - - -

איציק שמולי: בבקשה, גברתי.

<פפי יקירביץ: אני מבקשת שתתנו לי בבקשה לסיים.

<פפי יקירביץ: לעניין יחסי עבודה, כי אני שמעתי פה שני קולות, מה שחבר הכנסת חזן המכובד אמר, שבעצם אין צורך בכלל בהכשרה ומה שנאמר פה, שאתם מסכימים שיש צורך בהכשרה.

<פפי יקירביץ: אז אני גם לא מבינה - - -

אורן אסף חזן: אני לא אמרתי שאין צורך בהכשרה.

יוסי יונה: הוא מצא סתירות בעמדה שלכם.

<פפי יקירביץ: לא, בהכשרה בתורניות בסופי שבוע, ואנחנו צריכים להבין שמדובר על משהו כמו 17 תורניות בשנה.

<פפי יקירביץ: כלומר, זה לא מישהו שרוצה לבלות עם המשפחה, זה לא משתמע פה כאילו כל יום, כל שבת הוא - - -

אורן אסף חזן: בן אדם יושב פה ומספר לך שהוא לא רואה את הילד שלו, אז את אומרת שהוא משקר?

אורן אסף חזן: אני לא מבין.

<פפי יקירביץ: אפשר - - -

אורן אסף חזן: רק שנייה, אני רוצה להבין.

אורן אסף חזן: הוא יושב פה ומספר שהוא לא רואה את הילד שלו גדל - - -

<פפי יקירביץ: אני אומרת את העובדות שידועות לנו.

אורן אסף חזן: אני שומע אתכם והכל נשמע פסטוראלי.

אורן אסף חזן: אני שוקל להתחיל ללמוד וטרינריה.

אורן אסף חזן: אני לא מבין את הדבר הזה.

<פפי יקירביץ: אני חושבת שאין מחלוקת.

<פפי יקירביץ: כמה תורניות יש לנו בשנה?

<אלעד פליישר: יש כאן את מסמך הנתונים האמיתי, שישבנו עליו והוא מבוסס על סמך המסמכים הרשמיים של האוניברסיטה ובית הספר.

<אלעד פליישר: אני מתחייב פה על כל מספר.

<אלעד פליישר: ועצוב לי להגיד שגם במהלך התהליך - - -

<פפי יקירביץ: כמה תורניות יש בשבת בשנה?

<אלעד פליישר: בשנה יש 19 תורניות בשבת וחג - - -

<פפי יקירביץ: שאני מבינה שזה הולך לרדת.

<אלעד פליישר: שנייה, וזה מצטרף ל - - -

<פפי יקירביץ: שזה הולך לרדת ל-15 - - -

<נוי סיוון: זה יורד בגלל כמות הסטודנטים.

<נוי סיוון: בגלל שכמות הסטודנטים עולה.

<פפי יקירביץ: רגע, דקה.

<פפי יקירביץ: האם זה נכון שמספר התורניות הולך לרדת לכמה?

<פפי יקירביץ: גד?

<גד בנעט: ל-15.

<פפי יקירביץ: ל-15 בשנה.

<פפי יקירביץ: סליחה.

<נוי סיוון: סליחה, למה בוועדת - - -

<פפי יקירביץ: אני מבקשת שתתנו לי לסיים.

<פפי יקירביץ: אם מספר התורניות - - -

אורן אסף חזן: רק משפט אחד.

איציק שמולי: אורן, די.

אורן אסף חזן: לא, עכשיו יצא הבלוף.

אורן אסף חזן: יצא המרצע מן השק.

אורן אסף חזן: זאת אומרת שאם יהיו פחות סטודנטים, הם יעשו יותר תורניות, נכון?

<קריאה: בהחלט.

אורן אסף חזן: אז אם בהחלט, אז בעצם כל מה שאתם אומרים זה הכל עבודה בעיניים.

איציק שמולי: חברה.

איציק שמולי: אורן, די.

<פפי יקירביץ: אני מבקשת מיושב הראש לתת לי לסיים.

איציק שמולי: שנייה.

איציק שמולי: די.

אורן אסף חזן: אני לא יכול לשמוע שעובדים על אנשים בעיניים.

אורן אסף חזן: אני לא יכול.

אורן אסף חזן: אתה מכיר אותי מספיק זמן.

איציק שמולי: אני גם לא יכול, תאמין לי מתחילת הדיון מתהפכת לי הבטן, אבל מה לעשות?

איציק שמולי: אני צריך להגן גם על זכותם לדבר.

אורן אסף חזן: אין בעיה, שיגידו את האמת.

איציק שמולי: מותר להם גם לא להגיד את האמת בכנסת.

איציק שמולי: מה לעשות?

<פפי יקירביץ: אני רוצה לסיים, סליחה.

<פפי יקירביץ: אני חושבת שאנחנו מדברים אמת, כל אחד שדיבר כאן.

<פפי יקירביץ: כשאנחנו מדברים על תורניות, שבסופו של דבר יגיעו ל-15 תורניות בשבת וחג, אנחנו לא מדברים על בילוי של כל יום שישי בבית החולים, אלא משהו בממוצע אחת לחודש פלוס.

<אור יהלום: אחת לשבועיים.

<פפי יקירביץ: דקה, תנו לי לסיים.

איציק שמולי: תסיימי בבקשה.

<פפי יקירביץ: דבר שני ואחרון שאני רוצה לציין, שבית החולים הוקם על מנת להוות בעצם מעבדת הכשרה של הסטודנטים.

<פפי יקירביץ: לאוניברסיטה העברית אין שום עניין בעסקים של טיפול בחיות, אלא בהכשרת הסטודנטים, כך שאין מדובר פה וגם בית המשפט שפסק, אם תקראו בעיון את פסק הדין של השופט אורי גורן, מלפני 20 שנה, הוא התייחס לכל אחת ואחת מכל אותן הטענות שהועלו אז והוא גם בא ואמר שמדובר בהכשרה ושעל הכשרה לא משלמים.

<פפי יקירביץ: אין פה יחסי עבודה, אלא יש פה הכשרה שהיא חלק בלתי נפרד מהלימודים.

<נוי סיוון: זה לא הדיון היום.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אתה האחרון שתדבר מטעם הסטודנטים, שלומי, בבקשה, בקצרה.

<שלומי אחיאב: בסדר גמור, תודה רבה, בקצרה.

<שלומי אחיאב: אני רק אפנה שאלה אליהם.

<שלומי אחיאב: בעצם אם אנחנו מכירים בסטודנטים האלה, בשבתות, חגים ולילות בהגדרה אחרת שהם לא סטודנטים – רציתי לדעת איך זה פוגע בהכשרה האקדמית.

<שלומי אחיאב: זאת שאלה אחת.

<שלומי אחיאב: שאלה שנייה זה לגבי התחבורה הציבורית בשבתות, חגים ולילות, כאשר אין תחבורה ציבורית, איך הסטודנטים מתכוונים להגיע; ודבר שלישי, לא התכוונתי להעלות את זה, אבל בגלל שפפי, העלית את הנושא של הפסיקה בשנת 1996.

<שלומי אחיאב: בנוסף, במקרה אתמול קראתי את זה בלילה בפסקה 8(ה)(3) של אותו שופט.

<שלומי אחיאב: הוא גם כתב שסטודנטים אשר יבצעו עבודות פרה-רפואיות שאינן מצריכות מיומנות מיוחדת, בית החולים ישלם לסטודנטים.

<אור יהלום: אני לא קיבלתי שקל.

<שלומי אחיאב: רגע, רגע, שנייה, אני אסיים.

<שלומי אחיאב: הסטודנטים האלה הביאו עד לא מזמן דגימות דם וצואה בידיים שלהם ועשו כל מיני עבודות פרה-רפואיות.

<שלומי אחיאב: אז אם את מצדיקה את פסק הדין הזה, אז אני מבקש שבשבע השנים האחרונות שזה ההתיישנות המשפטית, נקבל את השכר כפי שהשופט פסק.

<פפי יקירביץ: תקרא את פסק הדין משנת - - -

<שלומי אחיאב: אני קראתי הכל, אני יודע.

<שלומי אחיאב: אני מספיק מבין במשפטים.

<פפי יקירביץ: אוקיי, בסדר.

<פפי יקירביץ: אז אם תרצה אפשר לקיים על זה דיון.

איציק שמולי: ברשותכם, יש לי רק עוד שאלה אחת לראש בית הספר.

איציק שמולי: האם במסמך שאני קיבלתי כאן, לגבי ועדת הבלוקים - אני מניח שזו הוועדה שעושה את התורניות, שמחלקת את התורניות – האם יש שם קבלה של הטבה של חיתוך של 50% מהתורנויות?

<נוי סיוון: כן.

איציק שמולי: יש דבר כזה?

<אור יהלום: והעומס נופל על שאר הסטודנטים.

<אשר כהן: ברשותכם, אני אענה על הדברים האלה ואני אגיד בקצרה.

<אשר כהן: ראשית, יכול להיות שהיו בעיות בדבר הזה, לכן שלחנו מסמך לסטודנטים, שבו הבהרנו להם שבשנה הבאה ואילך תהיה בקרה על חלוקה הגונה של הבלוקים.

<אשר כהן: בית החולים ובית הספר שמח על החלוקה הפנימית של הסטודנטים.

<אשר כהן: יכול להיות שהיו עיוותים.

<אשר כהן: טעויות קורות.

<אשר כהן: מהשנה הבאה - - -

איציק שמולי: לא, אבל כבוד הרקטור, זאת לא הייתה שאלתי.

<אשר כהן: מה הייתה השאלה?

איציק שמולי: שאלתי הייתה האם עד היום ניתנה הנחה של 50% בתורניות לחברי ועדת הבלוקים.

<אשר כהן: לא שידוע לי.

<אשר כהן: אני מוכן שגד יענה על זה.

<גד בנעט: מצד בית הספר מעולם לא היה כזה מצב.

<שלומי אחיאב: זה פשוט לא הגיוני.

<שלומי אחיאב: באמת.

<נוי סיוון: חבל לפגוע ברמה האקדמית של ועדת הבלוקים ולהוריד להם את המשמרות.

<אלעד פליישר: זה נבחרי הציבור של מדינת ישראל.

<אלעד פליישר: איפה האמינות הבסיסית?

<אלעד פליישר: באמת אני אומר, אנחנו הסטודנטים שלכם.

<אלעד פליישר: איזה מן דבר זה?

<נוי סיוון: בגלל זה אנשים רוצים להיבחר לוועדת בלוקים.

אורן אסף חזן: אשר, אתה מבין למה אני מתפרץ?

<אשר כהן: זה לא היה בידיעת בית הספר.

<נוי סיוון: אז חבל שאתם לא יודעים כמה תורניות וכונניות כל סטודנט עושה.

<נוי סיוון: אין להם שמץ של מושג כמה זמן כל סטודנט נמצא בבית החולים.

<אשר כהן: שלחתי מסמך מחייב לסטודנטים, שבו התחייבנו שהחלוקה של הבלוקים תהיה הגונה ותחת הבקשה של הנהלת בית הספר, כדי למנוע עיוותים בעתיד, מכל סוג שהוא.

איציק שמולי: אוקיי, תודה.

אורן אסף חזן: אנחנו יכולים לבקש פגישה מסודרת אתכם?

אורן אסף חזן: מכיוון ש - - -

חיים ילין: אורן, אנחנו רוצים לסכם.

איציק שמולי: אני רוצה לסכם.

איציק שמולי: אני רק רוצה ל - - -

אורן אסף חזן: לא, אני אשמח לבוא איתם ביחד.

איציק שמולי: אני רק רוצה לדעת שאני הבנתי נכון.

<קריאה: סליחה, אני רק יכול להכניס תיקון אחד לגבי הכונניות שדיברו?

<קריאה: זה לא מדויק.

<קריאה: הכונניות לא בוטלו באופן מלא.

חיים ילין: תנו לנו לסכם.

איציק שמולי: התשובה הייתה לא.

איציק שמולי: אז התשובה לשאלה שלי הייתה שלא ניתנת הנחה, לא ניתנה עד היום הנחה - - -

<אשר כהן: לא מטעם בית הספר.

איציק שמולי: אני לא יודע מטעם מי.

איציק שמולי: גם לא מטעמי.

איציק שמולי: שאלתי אם לחברי ועדת הבלוקים ניתנה הנחה של 50% בתורניות.

<אשר כהן: לנו אין ידיעה בנושא.

איציק שמולי: כי ברור לך, כבוד הרקטור, שאם זה נעשה, כל הטיעון שלכם, שזה לא כלכלי, פשוט נשמט.

<אשר כהן: איך הקשר בין זה לבין כלכלה, אם מותר לשאול?

איציק שמולי: איך?

<אשר כהן: כן.

<אשר כהן: כי אין שום קשר.

איציק שמולי: כי אם אתה בא ואומר שהדרישה לעשות מספר מסוים של תורניות נקבע אך ורק מהצרכים האקדמיים, אבל בגלל שמישהו עושה מטלה, שאין לה שום קשר לתכנית הלימודים, הוא מוריד נטל כי הוא זה שהוא הסמל הפלוגתי בחוג של וטרינריה, ובגין עבודתו זו הוא מקבל הנחה של 50% בתורניות, אז אי אפשר להגיד שיש פה טיעון אקדמי גרידא.

<אשר כהן: אז אני מסביר שהחלוקה חייבת להיות הגנה, ואם קרה - - -

איציק שמולי: עוד פעם.

אורן אסף חזן: אז מסתבר שהיא לא.

<אשר כהן: ואם קרה והיא לא הייתה הגונה, זאת טעות שצריך לתקן אותה.

אורן אסף חזן: רגע,

אורן אסף חזן: ואם נעשתה טעות ועד היום הכשרתם אנשים שהם מאד מוכשרים להיות וטרינרים תחת הטעות, אז כנראה שאפשר לפתור את הבעיה ולפטור אותם משבתות וחגים.

<אשר כהן: מעולם לא נוסד בית ספר שבהפעלתו לא היו טעויות.

<אשר כהן: כאשר - - -

אורן אסף חזן: אשר, אני הרגע אמרתי שאתה נקודת האור.

אורן אסף חזן: אל תיתן לי להוריד את ה - - -

<אשר כהן: כאשר מגלים את הטעויות מתקנים אותן.

<אשר כהן: התחייבנו בפני הסטודנטים – הם יכולים להעיד על זה – הם קיבלו על זה מסמך – שבחלוקה הבאה אנחנו נוודא שהחלוקה שוויונית לגמרי ולא נשאיר את זה בידי הסטודנטים.

אורן אסף חזן: או שפשוט תחליטו שאתם מבטלים את השבתות והחגים.

איציק שמולי: אני ברשות

איציק שמולי: כם רוצה לסכם את הדיון.

איציק שמולי: ראשית, אני רוצה להודות לכל המשתתפים, גם מטעם האוניברסיטה וגם מטעם הסטודנטים, המל"ג וכל הנוגעים בדבר.

איציק שמולי: אנחנו נעשה את הדבר הבא: אנחנו מבקש בראש ובראשונה מהמועצה להשכלה גבוהה לקיים גם בדיקה וגם דיון, תוך שיתוף כל הגורמים הנוגעים בדבר; ואנחנו מבקשים, ואני מפנה את תשומת ליבך, ד"ר מרק, שיש פה גם סתירות שהן ברמה העובדתית.

איציק שמולי: אז אנחנו מבקשים מכם, כוועדת החינוך של הכנסת, קודם כל לדעת מה נכון ברמה העובדתית.

איציק שמולי: הדבר השני, אנחנו מבקשים לדעת לגבי השוואה בין לאומית - ניתנו דוגמאות גם מפנסילבניה וממוקמות אחרים וגם מאירופה - ואנחנו רוצים גם לדעת האם יש לכם איזו שהיא הצעה לפתרון, בכל מה שקשור בסוגיית הליבה, כשאנחנו מדברים על הלילות, על החגים ועל סופי השבוע.

אורן אסף חזן: אפשר גם לבקש חוות דעת משפטית, של היועץ המשפטי של הוועדה או שלהם?

אורן אסף חזן: אם זה בכלל קיים או לא קיים.

אורן אסף חזן: אם זה אפשרי או לא אפשרי, המצב היום.

איציק שמולי: רגע, שנייה, אני אסיים ואז אתה תגיד מה אתה מציע.

איציק שמולי: אנחנו כן מוצאים איזו שהיא סתירה מסוימת בעובדה שמצד אחד האוניברסיטה עומדת על זה שהתכנית הזו, של ההכשרה האינטנסיבית, שכוללת עבודה – סליחה, לא עבודה, כי לטעמכם זו לא עבודה – אבל נוכחות בבית החולים הווטרינרי בלילות, חגים וסופי שבוע – נגזרת אך ורק מטעמים אקדמיים.

איציק שמולי: אנחנו כן רואים בעיה מסוימת עם האפליה שקיימת מול הסטודנטים הדתיים ואנחנו בהחלט מוצאים כמה נקודות – אם אכן הן קיימות – כמו הוועדה הזאת של הבלוקים ודוגמאות נוספות שעלו בדיון, שאולי מעלות את החשש שיש פה גם שיקולים שהם כלכליים.

איציק שמולי: מה שאנחנו מבקשים מכם, גם מהאוניברסיטה ואנחנו מפצירים ומבקשים מכם, אדוני הרקטור, בכל לשון של בקשה, לנסות בוודאי לקיים הידברות עם הסטודנטים, גם על סוגיות הליבה.

איציק שמולי: אנחנו מעריכים את המאמצים ואת ההידברות שנעשתה עד כה בסוגיות האחרות וגם על זה צריך להגיד תודה ואת ההערכה.

איציק שמולי: אנחנו מבקשים לפתוח בהידברות גם על סוגיות הליבה.

איציק שמולי: היה ותגיעו להסכמות – זה מבחינתנו ככנסת הכי טוב.

איציק שמולי: כי אנחנו לא אוהבים להיכנס לשמורת הטבע שנקראת האקדמיה.

איציק שמולי: היה ולא, אז אני מבקש שאנחנו, גברתי מנהלת הוועדה, נתכנס פעם נוספת בתחילת המושב הבא, המושב של הכנסת.

<יהודית גידלי: אני מציעה שתיתן להם זמן לתת לך תשובות.

<יהודית גידלי: כלומר, עד מתי יגיעו להסכמות.

<יהודית גידלי: תן להם תאריך.

אורן אסף חזן: לוח זמנים.

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: אנחנו נתחום את העניין הזה.

איציק שמולי: מתי מתחיל המושב הבא?

אורן אסף חזן: נראה לי ב-6 בנובמבר.

איציק שמולי: אדוני מהמל"ג, מתי מתחילה שנת הלימודים האקדמית?

<ליאת הלבץ: ב-30 באוקטובר.

איציק שמולי: 30 באוקטובר.

איציק שמולי: אז אנחנו נבקש גם מהמל"ג וגם מהאוניברסיטה להתכנס ל-1 בנובמבר.

איציק שמולי: זה גם המועד שבו אנחנו ננסה לקיים את דיון המעקב בוועדת החינוך, בשאיפה באמת גדולה שלא נצטרך להתקדם לכיוון הליך של חקיקה.

איציק שמולי: אנחנו באמת מבקשים גם מהסטודנטים לא לבוא עם הראש בקיר.

אורן אסף חזן: אני מציע את עצמי כמגשר.

אורן אסף חזן: אני מוכן לגשר.

איציק שמולי: אני חושב שלא בטוח שהצדדים יקבלו אותך כמגשר.

אורן אסף חזן: אתם מקבלים אותי כמגשר?

אורן אסף חזן: הנה, גם אשר לדעתי יסכים.

אורן אסף חזן: הנה, הוא מחייך, הוא יודע שיש לי יכולות.

איציק שמולי: וגם מהאוניברסיטה, לנסות ולעשות הכל כדי להגיע להסכמות.

איציק שמולי: תודה ורבה והישיבה נעולה.