הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 89, 2016-07-17 14:00

יפעת שאשא ביטון: עצרו שנייה רגע, אני אשאל אתכם שאלה שלא שאלתי אף פעם, בני כמה אתם?

<ירון וקסמן: אני בן 29 ועומר בן 30.

יפעת שאשא ביטון: זהו, כי אתם צעירים וזה מחזיר אותי אחורה לתקופה שהיית שם ואז ממש - - -

<ירון וקסמן: נכון.

<ירון וקסמן: זריזים פה, החבר'ה.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<ירון וקסמן: הסיפור שלנו מתחיל לפני כמה שנים.

<ירון וקסמן: למדנו תואר ראשון בחינוך ותואר שני במינהל מערכות חינוך, בהתחלה בסמינר הקיבוצים ואחרי זה באוניברסיטת תל אביב.

<ירון וקסמן: ביום הראשון של הלימודים הכרנו, נהיינו החברים הכי טובים, גלשנו למען החינוך וככה בעצם עלה הרעיון, בעצם התחבר בין שתי האהבות הכי גדולות שלנו.

<ירון וקסמן: תספר כמה מילים על עצמך.

<עומר טולצ'ינסקי: אני במקור מכוכב יאיר, הייתי הרבה שנים בצופים, אחרי זה עשיתי שנת שירות בכפר הנוער מבואות ים, ליד מכמורת, עבדתי שם אצל בני נוער בסיכון, דרך הים.

<עומר טולצ'ינסקי: שם התוודעתי לראשונה לכלי המדהים של הים, אחרי זה הייתי בחיל הים, הייתי צוללן, השתחררתי, עבדתי בסוכנות, התחלתי ללמוד תואר ראשון בחינוך דמוקרטי, אני גם מציל ים ומציל בבריכה ומדריך צלילה ומדריך שיט.

יפעת שאשא ביטון: ים.

<עומר טולצ'ינסקי: בתחום החינוך, עשיתי תואר שני לחינוך ייעודי מטעם סמינר הקיבוצים ואוניברסיטת שיקגו וגם תעודת מטפל בטבע תרפיה.

<ירון וקסמן: אני במקור מראשון, הייתי בנוער העובד, שנת שירות, הייתי במגדל העמק ואז התגייסתי כמו כל החבר'ה לנחל, פגשתי את יפעת.

<ירון וקסמן: נשארנו לגור שם קצת בתנועת הבוגרים, בקרית שמונה, ואחרי זה ריכזתי כל מיני תכניות חינוכיות בעיריית ראשון ובקיבוץ קבוצת שילר.

<ירון וקסמן: זהו.

<ירון וקסמן: עכשיו סיימתי תואר שני במינהל מערכות חינוך באוניברסיטת תל אביב.

<ירון וקסמן: גם מציל ים.

<ירון וקסמן: זהו.

<ירון וקסמן: אז היה רעיון ואז החלטנו, טוב, יוצאים לדרך ולקחנו עשרה ילדים מדרום תל אביב, מבית ספר הזדמנות שנייה אורט גאולה, בהתנדבות.

<ירון וקסמן: מצאנו מועדון שהסכים לתת לנו את הביטוח והציוד לשנה.

<ירון וקסמן: הרעיון הוא מאוד מאוד פשוט, הרעיון הוא להוכיח לנערים שלא משנה מה קרה ומה היה, שאם אתה רוצה משהו באמת ואתה מוכן להשקיע בשבילו, להתמודד ולהתמיד, אז אתה יכול להצליח.

<ירון וקסמן: בעצם היה לנו תנאי אחד, שנשאר עד היום, לא כסף ולא שום דבר, אם אתה רוצה להיות איתנו אז אתה חוזר לבית ספר, אתה לומד.

<ירון וקסמן: זה התפקיד שלך.

<ירון וקסמן: כשאתה קטן, תמיד אני אומר, כשאתה בן 16-17 התפקיד שלך בחיים זה ללכת לבית הספר ללמוד, אחרי זה יהיו לך תפקידים אחרים.

<ירון וקסמן: ובאמת כל אותם עשרה חזרו ללמוד והיה מדהים.

<ירון וקסמן: אנחנו נהנינו בטירוף, הילדים נהנו בטירוף.

<ירון וקסמן: ככה לחבר, גלישה זה ספורט שהוא גם מגניב ואטרקטיבי, אבל מעבר לזה הוא משלב המון רגשות, המון תחושות, פחד, מה קורה כשאני נופל מהגלשן, אני קם, אני לא קם, איך אני מתמודד.

<ירון וקסמן: בסוף השנה הזאת החלטנו שזה מה שאנחנו רוצים לעשות בחיים, שנינו התפטרנו מהעבודות ולקחנו הלוואות וקנינו גלשנים וציוד ביטוח, ככה פתחנו את העמותה.

<ירון וקסמן: בהתחלה זה עוד לא היה עמותה, לימים תהיה עמותה.

<ירון וקסמן: זה גרף הגדילה שלנו.

<ירון וקסמן: התחלנו עם עשרה ילדים, שנה לאחר מכן, אפרופו המקום הנפלא הזה, בכל מקום אמרו לנו לא לא לא לא, עיריית תל אביב, לא, עיריית ראשון לא, עיריית בת ים לא, זה וזה לא, סתם היינו על החוף, דופקים דלת דלת, לא לא לא לא - - -

<שושי גורדון: ולא התייאשתם.

יפעת שאשא ביטון: גלים, כיוון בחיים.

<ירון וקסמן: ואז הגענו לפה, קיבלנו חדרון קטן, התחלנו, לאט לאט הצטרפו נערים.

<ירון וקסמן: זה לא ספורדי, אנחנו עובדים רק עם מסגרת חינוכית קיימת, זאת אומרת - - -

יפעת שאשא ביטון: בעצם אתם מגיעים למסגרת החינוכית ובשיתוף איתם - - -

<ירון וקסמן: כן, הכול מאוד ביחד עם המסגרת החינוכית.

<ירון וקסמן: אנחנו לא מאמינים שאפשר לעשות באמת - - -

<שושי גורדון: נערים נושרים, אם כך, לא נמצאים פה.

<ירון וקסמן: נמצאים פה דרך קידום נוער, דרך פניות אחרות, מצילה.

<שושי גורדון: אתם אומרים שהם מגיעים דרך בתי ספר.

<ירון וקסמן: אז זה לא רק בתי ספר, גם כפרי נוער, פנימיות, בית השאנטי, כל מיני.

<ירון וקסמן: אז בעצם שנה אחרי זה הצטרפו עוד 100 ושנה אחרי זה עוד 240 והשנה עוד 350 וזה גדל וזה גדל מאוד מאוד מהר.

<ירון וקסמן: אנחנו עובדים היום מארבעה מרכזים, יש את המרכז שאנחנו נמצאים בו בבת ים ועוד מרכז בתל אביב ועוד מרכז במבואות ים ועוד מרכז בכפר - - - ליד חיפה.

יפעת שאשא ביטון: ובכל מוקד יש אנשים כמוכם שמפעילים את זה?

<ירון וקסמן: כן.

<ירון וקסמן: תמונת מצב נוכחית, השנה יסיימו פה עוד 35 קבוצות.

<ירון וקסמן: המילה 'קבוצות' זה מאוד מעניין, השונות פה היא מאוד גדולה.

<ירון וקסמן: יש שלוש קבוצות מעורבות, של יהודים ומוסלמים ונוצרים באותה קבוצה, קבוצה של חבר'ה ערבים מוסלמים משכונת הרכבת בלוד, חבר'ה מהעדה האתיופית, קבוצות של רק בנים, קבוצות של רק בנות, חבר'ה דתיים.

<ירון וקסמן: יש קבוצה מגוש עציון, יש גם ממטה בנימין.

<ירון וקסמן: באמת כולם כולם, כל הקשתות, זה מאוד חשוב לנו.

<ירון וקסמן: אפרופו בנים-בנות, יש פה כמעט 30% נערות.

<ירון וקסמן: הסיבה שהסיפור הזה עובד, לתפיסתנו, זה שיש פה 32 מדריכים מעוררי השראה, זה צוות מדהים, אנשים אחד אחד.

יפעת שאשא ביטון: אתם בחרתם?

<ירון וקסמן: כן, אחד אחד, בפינצטה.

<ירון וקסמן: זה התחיל מחברים וחברים של חברים, היום זה תהליך מאוד סדור, לראיין, להגיע ולהתקבל.

<ירון וקסמן: אנחנו מראיינים בין בן אדם שניים בשבוע, התשובה היא כמעט תמיד לא.

<ירון וקסמן: כולם בשכר היום, כל המודל הזה מופעל בשכר, בכוונת מכוון, בעצם אמרנו שיהיה עוגן לילדים, שלא משנה, פתאום נולד לי ילד בשעה טובה או יש תקופת מבחנים, זה עוגן, זה ברזל, מגיעים.

<ירון וקסמן: שמונה מתוך חברי הצוות זה חברי צוות מוביל, נמצא פה גם אלעד.

<ירון וקסמן: יש רכז הדרכה, יש את לירון, שפגשת, שבזכותה את פה, שהיא רכזת קהילת הבוגרים.

<ירון וקסמן: יש מרכז למרחב צפון, מישהו שאחראי על גיוס משאבים וכו' וכו', שמונה חבר'ה כאלה.

<ירון וקסמן: השנה יש 350 נערים.

<ירון וקסמן: אפרופו, לשאלתך, אלה המסגרות שפועלים איתן.

<ירון וקסמן: זו רשימה חלקית, מעל 80%, יש כבר עוד, אורט גאולה בתל אביב, אורט לוד, רנה קסין וטדי קולק בירושלים.

<ירון וקסמן: הם מגיעים לפה בהסעות.

<ירון וקסמן: תכנית סיכויים זה של עמותת ידידים, יש כבר שש תכניות.

<ירון וקסמן: מצילה, מגדלאור, זה של עלם, תכנית סל"ע, זה גם של עמותת ידידים ויחידות לקידום נוער.

<עומר טולצ'ינסקי: הדרך הכי טובה ללמוד יותר לעומק על העמותה זה דרך סיפור של אחד הנערים.

<עומר טולצ'ינסקי: לפני שנתיים אני וירון הדרכנו בבית ספר ברנקו וייס, פה בבת ים, ומה שאנחנו עושים, הגענו לבית הספר.

<עומר טולצ'ינסקי: בהתחלה עשינו פרזנטציה לכל השכבה, באנו והצגנו את עצמנו, אמרנו שאנחנו מ'הגל שלי' וכל מי שרוצה להשתתף בתכנית גלישה להרים את היד.

<עומר טולצ'ינסקי: 40 ילדים הרימו את היד, יש מקום רק ל-14.

<עומר טולצ'ינסקי: בכל קבוצה זה 14 נערים ונערות, אז אנחנו עושים ראיונות, מראיינים את כל הילדים ובסוף מתקבלים ה-14 האלה.

<עומר טולצ'ינסקי: רגע לפני הראיונות מגיע מנהל בית הספר ואומר לנו 'תקשיבו, עומר וירון, יש נער אחד שקוראים לו תומר, הוא הנער הכי בעייתי בבית הספר, כבר יש לו שלושה תיקים פליליים, הוא רגל וחצי בחוץ, אני ממליץ לכם, תראיינו, אבל אני ממליץ לכם לא לקבל'.

יפעת שאשא ביטון: ממליץ לכם לא לקבל?

<עומר טולצ'ינסקי: לא לקבל, כי הוא פחד שזה יהרוס את הקבוצה.

יפעת שאשא ביטון: חשבתי שהוא יגיד לכם 'תקבלו אותו כי צריך', זה הכי - - -

<עומר טולצ'ינסקי: הוא אמר, בסדר.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא מגיע לראיון ונורא נלהב, 'תשמעו, עומר וירון, אני יודע שאני עושה פה בלגן בבית הספר, אבל זה החלום שלי, אני בת ימי, אף פעם לא גלשתי, תנו לי את הצ'אנס, אני לא אאכזב אתכם'.

<עומר טולצ'ינסקי: מסתיים הראיון, מצד אחד המנהל אומר ככה, מצד שני זה, אמרנו, אין, בשביל נערים כמוהו הקמנו את העמותה.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק, בשביל זה.

<עומר טולצ'ינסקי: בדיוק, לוקחים את הילד.

<עומר טולצ'ינסקי: בהתחלה היה מאוד מאוד קשה, כי הוא לא הקשיב לשיעורים העיוניים, הוא איחר ויש לו אופי של מנהיג, אז הוא לוקח את כל הקבוצה איתו למקום שלילי.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא לא היה יוצא מהמים והיה מעשן כשאסור, באמת עשה הרבה מאוד - - -

<תמי ברנע: באיזה גיל הוא התחיל איתכם?

<ירון וקסמן: 16.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא עשה הרבה דברים בעייתיים, אבל אנחנו בעמותה אנחנו אף פעם לא מעיפים הביתה או משהו כזה, אין דבר כזה.

<עומר טולצ'ינסקי: גם אם אתה עושה איזה שהוא מעשה, יש לזה תוצאה, אתה יכול לחכות בחוץ רבע שעה בזמן שאחרים גולשים, אתה יכול להיות בשיחה כזו או אחרת, אבל אין אצלנו העפה, וגם יש בכל מפגש שיחות אישיות עם שניים מהנערים ועם שניים מהמדריכים.

<עומר טולצ'ינסקי: ותומר כנראה הרגיש את המקום הזה, המאוד מחבק, המאוד אכפתי, זה שאין, שלא משנה מה הוא יעשה - - -

יפעת שאשא ביטון: חינוך, קוראים לזה חינוך.

<עומר טולצ'ינסקי: לגמרי.

<עומר טולצ'ינסקי: אנשים לא יוותרו עליו, ייתנו לו בראש אבל לא יוותרו עליו, והכי חשוב, באמת רואים אותו.

<עומר טולצ'ינסקי: וככה ממפגש למפגש אנחנו מתחילים לראות שהבחור קצת משתנה.

<עומר טולצ'ינסקי: פתאום הוא אומר לחבר'ה 'יאללה, תעיפו את הסיגריות', פתאום הוא יוצא מהמים, מתחיל פחות להפריע.

<עומר טולצ'ינסקי: באמת אנחנו חווים חוויות מאוד מאוד טובות איתו, ממש משבוע לשבוע אנחנו רואים את השינוי.

<עומר טולצ'ינסקי: המחנכת שלו הייתה המורה המלווה, בכל מפגש יש מורה מלווה מבית הספר או עובדת סוציאלית.

<ירון וקסמן: אותה מורה מלווה, בסוף כל מפגש גם יש דוח מפגש.

<ירון וקסמן: אומרים מה היו המטרות, מה היעדים, מה הצלחנו, מה לא הצלחנו.

<ירון וקסמן: זה מאוד ביחד עם המסגרת החינוכית.

<עומר טולצ'ינסקי: כן, הרעיון הוא באמת לעבוד איתם בשיתוף פעולה, כדי לקבל תוצאה חינוכית.

<עומר טולצ'ינסקי: אז היא אומרת לנו שהוא חוזר לבית הספר והוא ככה גם מתחיל להתקדם בלימודים.

<עומר טולצ'ינסקי: המפגשים הם בימי ראשון, אז הוא חייב להיות ביום ראשון, היה מגיע פעם אחת בשבוע, כי בהתחלה הוא היה מגיע אפס.

<עומר טולצ'ינסקי: זה עבר לפעם אחת, לאט לאט זה עבר לפעמיים, שלוש פעמים, ככה באמת השתפר גם בבית הספר.

<עומר טולצ'ינסקי: באזור אמצע השנה הוא מתקשר אליי ואל ירון, אומר לנו, 'מה העניינים?' וזה וזה, 'אני רוצה לבוא לגלוש ביום שלישי'.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא התקשר אלינו ביום שני בערב, כי ביום ראשון לא היו גלים, והוא רצה ביום שלישי כשיש אחלה גלים, אמר 'אני רוצה לבוא ביום שלישי, מה אכפת לכם?

<עומר טולצ'ינסקי: אפשר לבוא לגלוש?

<עומר טולצ'ינסקי: ' אמרנו לו, 'תשמע, תהיה בוגר של העמותה, תקבל את התעודה, תוכל להגיע בחינם.

<עומר טולצ'ינסקי: בינתיים אתה עוד לא שם', ההוא מתווכח, מתווכח, בסוף אנחנו אומרים לו 'יש עכשיו קבוצה של נערים יותר צעירים, אם אתה רוצה, חצי מפגש תתנדב, חצי מפגש תגלוש', אמר סבבה.

<עומר טולצ'ינסקי: בא בבוקר, היה אמור להתנדב, ומה שעשינו, דבר ראשון הבאנו לנער את החולצה הזאת, של ההדרכה.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא אומר לנו 'מה אתה מביא לי את חולצת ההדרכה?' 'היום אתה לא רק תעזור, אתה הולך להיות מדריך', הוא אומר לי 'מה, אתה רוצה שאני אעמוד מול נערים?

<עומר טולצ'ינסקי: ' 'כן, אתה יכול לעשות את זה, אתה מסוגל'.

<עומר טולצ'ינסקי: כולו בריון, ענק, מת מפחד, 'תשמעו, אני לא יודע, אני לא רוצה, לא רוצה'.

<עומר טולצ'ינסקי: בקיצור הוא מתחיל ללכת, אנחנו אומרים לו 'לא, תחזור', מחזירים אותו, מדברים איתו, אחרי רבע שעה של שכנועים הוא מסכים, 'אתם יודעים מה?

<עומר טולצ'ינסקי: בסדר'.

<עומר טולצ'ינסקי: מגיעים אותם ילדים צעירים, אני בא מציג, 'זה המדריך ירון, המדריך עומר ויש איתנו היום את המדריך תומר'.

<עומר טולצ'ינסקי: והוא פעם ראשונה קלט אולי שקולטים אותו כמדריך, אין להם מושג מי הוא, כל העבר שלו, אף אחד לא יודע, הוא עבורם מדריך.

<עומר טולצ'ינסקי: ומה שקרה, הוא פשוט נכנס לדמות הזאת בצורה מדהימה, פשוט הבן אדם מדריך.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא מעביר חימום ונכנס למים ועוזר לילדים ואני שומע את כל המנטרות שלנו יוצאות לו מהפה.

<עומר טולצ'ינסקי: פשוט מדהים, מדהים.

<עומר טולצ'ינסקי: אנחנו פשוט עם פה פעור, אותו נער שלא הייתי יכול להחליף איתו מילה לפני חודשיים פתאום עוזר לי, לוקח ילדים החוצה ועוזר להם.

יפעת שאשא ביטון: הבעייתיים, בדיוק יצא לנו לדבר לפני שבועיים על כל אותם ילדים הכי בעייתיים, שאף אחד לא בונה עליהם, לא משנה שכשהם עוזבים את בית הספר הם פורחים ופשוט מה שעשיתי זה לקחת אותם איתי לשיעורים האחרים על אותה מתכונת.

יפעת שאשא ביטון: אני פשוט מתמוגגת לשמוע אתכם, כי מכניסים את הילדים למקום הזה ש - - -

<עומר טולצ'ינסקי: בדיוק.

<עומר טולצ'ינסקי: וזה היה לו כל כך כיף שבאמת סמכנו עליו.

<עומר טולצ'ינסקי: אני חושב שגם ממקום שאנחנו סמכנו עליו, באמת סמכנו עליו, נתנו לו את המקום הזה לעמוד, הוא הרגיש שהוא מדריך, כמוני וכמו ירון, וזה באמת מעורר השראה.

<עומר טולצ'ינסקי: אותו מפגש.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא המשיך להגיע כמעט בכל יום שלישי, לבוא ולהתנדב, זה היה לו משהו נורא טוב.

<עומר טולצ'ינסקי: שם נפל לנו האסימון הזה של הכוח הזה מחניך למדריך.

<עומר טולצ'ינסקי: שלחנו אותו בסופו של דבר גם לקורס עוזרי מדריך במכון וינגייט.

<עומר טולצ'ינסקי: היום יש לזה תורה שלמה של קורס אחים בוגרים, שאנחנו עוד מעט ניגע בזה, אבל הסנונית הראשונה הייתה בעצם תומר שעשה את זה בהתנדבות.

<עומר טולצ'ינסקי: אחרי זה הוצאנו אותו לקורס עוזרי מדריך במכון וינגייט, סיים את הקורס, עבר אותו, קיבל תעודה.

יפעת שאשא ביטון: 'הוצאנו אותו' זה שהעמותה מימנה?

<עומר טולצ'ינסקי: כן, מימנה לו את הקורס הזה ובמפגש האחרון הגענו לבית הספר, התקשרתי לחיים, אבא שלו, אמרתי לו 'תשמע, חיים, תגיע היום, שמונה בבוקר, יום אחרון, אתה חייב להגיע'.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא אומר לי, 'מה קרה?

<עומר טולצ'ינסקי: מה עכשיו?

<עומר טולצ'ינסקי: ' 'אל תדאג, עליי, משהו טוב, תגיע בשמונה בבוקר'.

<עומר טולצ'ינסקי: חיים הגיע, אני וירון מגיעים, מנהל בית הספר מגיע, המחנכת שלו, כולם יושבים סביב השולחן.

<עומר טולצ'ינסקי: אנחנו אומרים לאבא שלו שהשנה היו 100 נערים ב'הגל שלי', עשר קבוצות והיה רק נער אחד שלא הפסיק מפגש, שהתחיל להתנדב, שחזר ללמוד וזה עבורנו חניך מצטיין, וזה הבן שלך, הוא החניך המצטיין.

<עומר טולצ'ינסקי: ברגע שאמרנו החניך המצטיין האבא מתחיל לבכות, מחבק את הילד, אומר 'איזה כיף, 17 שנה אני במערכת החינוך, סוף סוף משהו טוב עליו, איזה כיף'.

<עומר טולצ'ינסקי: וככה גם המחנכת שלו ואנחנו היינו מאוד מאושרים, זה היה רגע מאוד מרגש.

<עומר טולצ'ינסקי: בסוף השנה גם קיבלנו תרומה לכרטיס טיסה ואירוח בפורטוגל לגלישה, לשבעה ימים, הוא קיבל את זה מתנה, בקיצור לא ידע את נפשו מרוב אושר.

<עומר טולצ'ינסקי: זה היה משהו מדהים.

<עומר טולצ'ינסקי: לאחר מכן, בשנה הזאת, הוא היה עוזר מדריך בברנקו וייס, בעצם מהנער הכי בעייתי למגדלור חיובי שסוחף אחריו את כל החבר'ה ובקיץ האחרון הוא רצה להתגייס לצבא בעצם.

<עומר טולצ'ינסקי: אבל לא יכול היה כי יש לו שלושה תיקים פליליים, דיברנו עם הצבא, הצלחנו, בעזרת בית הספר, לשלוח מכתבים על ההתפתחות שלו והיום הוא בגבעתי, בשקד.

<עומר טולצ'ינסקי: הוא עשה תהליך מדהים.

<עומר טולצ'ינסקי: זה באמת סיפור שלאורו אנחנו הולכים ומנסים להשפיע.

<שושי גורדון: זה נותן לכם גם כוח.

<עומר טולצ'ינסקי: כן, זה נותן המון כוח.

יפעת שאשא ביטון: כן, כי באינטואיציה, במיוחד שאנחנו מגיעים להרבה מאוד מקומות, אז אני שואלת, טוב, נו, כמה סיפורים כאלה יש, אבל אני חושבת שהמספרים מדברים בעד עצמם.

יפעת שאשא ביטון: התחלתם ממש מעט והגעתם ל-350 מצטרפים בשנה האחרונה.

<ירון וקסמן: לגמרי.

<ירון וקסמן: גם כל מסגרת שעבדנו איתה בשנה האחרונה ממשיכה לעבוד איתנו.

<ירון וקסמן: זאת אומרת אנחנו רק מוסיפים עוד מסגרות.

<ירון וקסמן: הנה רותי, כבר קבוצה רביעית מרונ"ן, שנפתחה לנו.

<ירון וקסמן: עכשיו כל קבוצה זה חגיגה, אז זה כיף.

יפעת שאשא ביטון: אני אשאל אתכם שאלה קשה, אנחנו מדברים וזה מובן מאליו שזה וזה מאוד לא, אתם שני צעירים, מסיימים לימודים, יופי שאתם מתים על הים ויש לכם מוטיבציה חינוכית, לוקחים הלוואות בשביל להקים עמותה כדי לעזור לבני נוער?

יפעת שאשא ביטון: ממה תתפרנסו?

יפעת שאשא ביטון: מאיפה הכושר לקחת סיכונים הזה?

<עומר טולצ'ינסקי: אני אגיד מהפן שלי ואחרי זה ירון יגיד את הדרך שלו.

<עומר טולצ'ינסקי: אני באמת מאמין שדבר שאתה גם טוב בו וגם מאמין בו, אז לא יודע, אולי זה קצת נאיבי, אבל איכשהו אני מאמין שדברים מסתדרים.

<עומר טולצ'ינסקי: אני מאוד אוהב לעבוד עם נוער וילדים, עשיתי את זה המון המון שנים, וגם את יכולה לשאול 'למה הלכת ללמוד חינוך?

<עומר טולצ'ינסקי: ' זה גם מקצוע שפרנסתו לא גבוהה מדי.

יפעת שאשא ביטון: את זה אני לא אשאל אותך, כי אני ויתרתי על משפטים ו - - -

<עומר טולצ'ינסקי: אני אומר, זו גם שאלה שיכולה להישאל, אבל אני חושב שיש מקום שאתה, משהו, איזה שהיא תחושת בטן שאתה מרגיש שזה המקום הנכון עבורך.

יפעת שאשא ביטון: אבל ממה בנית להתפרנס?

<עומר טולצ'ינסקי: בניתי להתפרנס מהעמותה, בניתי להתפרנס מזה שאני אקים משהו טוב ואני לא אסתפק בעשרה הילדים האלה, זה יהיה משהו מכובד ומוצלח ונתפרנס מזה.

יפעת שאשא ביטון: ומה מקורות ההכנסה בעצם?

<ירון וקסמן: אז אני אספר.

<ירון נסגי: יש מקרים שהקריירה בוחרת אותך.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה אני יודעת.

<ירון וקסמן: אז אני רק ארוץ בזריזות, ברשותכם.

<ירון וקסמן: מדידה והערכה חיצונית, ואז אחרי זה יש את התקציב.

<ירון וקסמן: אז עורכת אותה ד"ר סיגל הנדל, שהיא מעריכת תכניות חינוכיות ו-86% מהבוגרים מדווחים על שיפור בדימוי העצמי ועוד 95% על עלייה ביכולת שלהם להתמיד.

<ירון וקסמן: זה נתון שנורא הפתיע אותנו לגבי הרגלי למידה, זה נתון שמורכב מהגעה לבית הספר, הצלחה בלימודים ודברים כאלה, אז אפשר לראות ש-54% אמרו שזה עזר להם במידה רבה מאוד.

<ירון וקסמן: זה הפתיע אותנו כיוון שאנחנו רק מאלצים אותם לחזור ללמוד, אנחנו לא עושים פה שיעורי בית או דברים כאלה.

<ירון וקסמן: זה נתון של אתגרים בים ואתגרים בחיים, האם לדעתם יש קשר.

<ירון וקסמן: זה בעצם 'הגל שלי'.

<ירון וקסמן: אם מחברים את במידה רבה עם רבה מאוד זה 95% שאומרים שזה עוזר לי במידה רבה עד רבה מאוד.

<ירון וקסמן: וזה נתון מהצוות החינוכי המלווה, תמיד יש את העובדת הסוציאלית או מורה, לגבי היכולת להעתיק את חוויית ההצלחה לתחומים נוספים, כלומר לא רק להישאר בגלישה.

יפעת שאשא ביטון: מי זו העובדת הסוציאלית, של העמותה?

<ירון וקסמן: לא, בכל מסגרת מגיעה או עובדת סוציאלית או יועצת, או רכזת חברתית, כל מסגרת מה שהם בוחרים.

יפעת שאשא ביטון: מהמסגרת החינוכית - - -

<ירון וקסמן: בדיוק.

<רותי שוורץ: או הטיפולית.

<ירון וקסמן: או הטיפולית.

<ירון וקסמן: מסתבר שהסיפור היותר מעניין ומאתגר, אנחנו תמיד שואלים את עצמנו כשנגמרה השנה, האם חצינו את קו הסיום?

<ירון וקסמן: האם באמת חצינו את קו הסיום, כי מה קורה?

<ירון וקסמן: הנערים הם מאותו הבית, עם אותם חברים, עם אותם הרגלים שטיפה השתנו, עם איזה חוויית הצלחה אותנטית מאוד חזקה אמנם, אבל איך משמרים את ההצלחה, איך מוודאים ש'הגל שלי' הוא איזה שהוא one way ticket שממנו קדימה.

<ירון וקסמן: בשביל זה יש את קהילת הבוגרים, שלירון מרכזת אותה, שהיא מתחלקת לשני אפיקים, אפיק אחד זה האפיק של המקום בעולם, שיש לי עוד מקום להיות בו.

<ירון וקסמן: אני יכול להגיע לפה, יש לי מדריכים שתמיד יחכו לי פעם בשבוע, קבוע.

<ירון וקסמן: זה לפי גילאים, כי זה כבר גדל, אז יש את ז' עד י"ב וגם חבר'ה שחוזרים בחופשות, והמסלול השני זה מסלול שעשינו עכשיו פיילוט פעם ראשונה, שקוראים לו 'אחים בוגרים', שמהווה את המעבר מחניך למדריך.

<ירון וקסמן: זה לא רק החולצה, 'הנה אתה מדריך', זה ממש תהליך של חצי שנה, תכנית הכשרה.

<ירון וקסמן: הם מגיעים למיונים ועוברים מיונים ואחרי זה הטקס, טקס הסיום.

<ירון וקסמן: פעם בשבוע קבוע.

<ירון וקסמן: זה גם לומדים איזה בן אדם אני רוצה להיות ואיזה מדריך אני יכול להיות ומה החוזקות שלי וגם שולחים אותם לקורס במימון בווינגייט ואחרי זה הם חוזרים לפה ואז הם מתנדבים בתור אחים בוגרים בקבוצות שבדרך כלל הם היו בהם.

<ירון וקסמן: נגיד אם אני מבית השאנטי, עכשיו אני אח בוגר של בית השאנטי.

<ירון וקסמן: ממה שאנחנו רואים, זה עוד לא נמדד והוערך, אבל ממה שאנחנו כבר מזהים, זה אימפקט הרבה יותר חזק מזה שמגיע איזה שהוא מדריך מן החוץ.

<ירון וקסמן: מישהו וואלה, הוא היה בדיוק בנעליים שלי, עכשיו הוא במקום אחר, אין לזה תחליף.

<ירון וקסמן: במקביל קטע פחות ורוד, בקייצים האחרונים זיהינו שיש לנו בעיה מאוד מאוד חזקה, כי בקיץ כמו בקיץ אצל הילדים, היום הופך ללילה, הלילה ליום, הרבה פעמים משפחות שהן יותר מאתגרות, אמא עובדת בכמה עבודות, הרבה פעמים אין אבא בבית ובאמת דברים פחות מוחזקים.

<ירון וקסמן: בשביל זה הקמנו מיזם חברתי עסקי, שקוראים לו 'על הגל פוגשים את הים אחרת'.

<ירון וקסמן: אפרופו תעסוקה וגיל ועניינים, בעצם זה מיזם שמה שהוא עושה, הוא עושה ימי כיף לחברות וארגונים תחת הכותרת 'בואו נפגוש את הים אחרת', שמי שמדריך את הימים האלה ומקבל שכר ופרנסה על הימים האלה זה הבוגרים שלנו.

<ירון וקסמן: אז בשנה קודמת היו לנו 61 אירועים כאלה, עם HP ואינטל ותגלית והסוכנות היהודית וכל מיני חברות וארגונים ותנועות נוער כאלה שמגיעות ממש לפה, מעשרה אנשים עד מאה וכמה אנשים, והילדים ממש מדריכים אותם, ביחד כמובן עם עוד מבוגר.

<ירון וקסמן: השנה אנחנו מתכננים לעבור את המאה אירועים בסיפור הזה.

<ירון וקסמן: מה שיפה, אפרופו כלכלית, זה בעצם התקציב שלנו לשנה הנוכחית.

<תמי ברנע: ימי הכיף האלה מזינים את התקציב שלכם?

<ירון וקסמן: אז אני אגיד בדיוק.

<ירון וקסמן: בעצם התקציב של העמותה ב-2015-16, 30% מגיע מהמסגרת החינוכית, זאת אומרת יש מסגרת חינוכית שרוצה לעשות פעילות, היא משלמת עבור הפעילות.

<ירון וקסמן: פנימייה או כפר נוער, או כל דבר אחר.

יפעת שאשא ביטון: לעשות פעילות, זה לא החניכים שמגיעים?

יפעת שאשא ביטון: זה לא ה-350 חניכים שפה זה - - -

<ירון וקסמן: הם מחולקים לקבוצות של 14, 14, 14, במקום 14 מגיעים ממסגרת חינוכית.

יפעת שאשא ביטון: המסגרת החינוכית משלמת עבור ה-14?

<ירון וקסמן: היא משלמת עבור ה-14 חבר'ה, שזה מאוד מורכב להם, כי הם בעצם צריכים לבחור להשקיע ב-14 ילדים מתוך - - -

<שושי גורדון: גם ההסעות.

<ירון וקסמן: וגם הסעות, שזה בכלל קשוח.

יפעת שאשא ביטון: ואז - - - או שאתם מקבלים הכול - - -

<ירון וקסמן: זה הרבה עיריות שעוזרות לממן את זה.

<ירון וקסמן: האתגר הכי גדול פה, חד משמעית, זה העניין הכלכלי.

<ירון וקסמן: 25% מגיע מהמיזם החברתי עסקי, מ'על הגל', זה בעיקר בשווה כסף.

<ירון וקסמן: כל הציוד שהמיזם העסקי קונה לצורך זה הוא תורם אחרי זה לעמותה.

יפעת שאשא ביטון: זה מיזם שלכם?

<ירון וקסמן: זה גם שלנו, זה אותה גברת בשינוי אדרת.

<ירון וקסמן: פשוט ממותג אחרת, כי בלבלנו את העולם, אז הפסקנו לבלבל את העולם.

<ירון וקסמן: וזה מאפשר לעמותה לפעול בתוך מטרות העמותה ולעסוק לעשות מה שטוב ונוח לו וחשוב לו ונכון לו עסקית.

<ירון וקסמן: עוד 15% מגיע מעיריית בת ים, זו רשות שמשקיעה פה בכסף מעבר ללתת את המבנה.

<ירון וקסמן: והיתרה, 31% מגיע מתורמים פרטיים וקרנות.

<ירון וקסמן: זה התקציב של השנה הנוכחית, 450,000 דולר כשאנחנו עובדים מספטמבר עד ספטמבר.

<ירון וקסמן: קדימה זה הגלשן שראינו עכשיו, זה שלוש שנים קדימה, שנה הבאה ושנה לאחריה.

<ירון וקסמן: אפשר לראות שהתקציב של העמותה הולך לגדול, לא בצורה דרמטית, אחרי לחצי מיליון דולר ואחרי זה ל-550,000 דולר.

<ירון וקסמן: היקף הפעילות הולך גם לגדול, אבל לא בצורה דרמטית הפעם.

<ירון וקסמן: וכאן יש את הנקודה שלשמה נשמח למוחות החכמים, בעצם זה האתגר המרכזי, כי מה שקורה זה שהתכנית עובדת, יש פה המון המון ילדים, יש פה המון מדריכים, המון לב, המון אימפקט נהדר שקורה, והיכולת להחזיק את זה, אם פעם זה היה עשרה ילדים, אז פה, שם, בוא ניעזר בכמה אנשים טובים וזה יכול לעבוד, זה נהיה אופרציה, זה נהיה ממש ארגון.

יפעת שאשא ביטון: 700 ילדים זה גדול מבית ספר.

<ירון וקסמן: כן, אז זה נהיה מורכב.

<ירון וקסמן: ספציפית איפה שאנחנו נמצאים היום זה שאנחנו צפויים לקבל, יש כל מיני טפסים ברישום של עמותה, אז קיבלנו אישור מסמכים ורישום תקין וטה טה טה וכל רואי החשבון, אבל יש שני צעדים שצריכים לקרות בחודשיים הקרובים, בעוד חודשיים רק נקבל, יש אישור שנקרא טופס 46א', שמאפשר לזכות תרומה במס .

<ירון וקסמן: לאחר מכן יש את הטופס שנקרא טופס ניהול תקין קבוע, שאנחנו צריכים לקבל במאי 2017, שזה פחות משנה, שאז זה יאפשר לנו להגיש כל מיני בקשות, למערכת מרכב"ה ותמיכה תקציבית ממשרד כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: מקסים.

<ירון וקסמן: נכון, שזה הכיוון שלנו.

יפעת שאשא ביטון: עשיתם חתיכת דרך.

<ירון וקסמן: תודה.

<ירון וקסמן: זהו.

<ירון וקסמן: מה שקורה עכשיו, אנחנו פועלים בשיא המרץ כדי לראות איך אנחנו מחזיקים את הפער הזה, איך אנחנו צולחים בעצם את השנה וחצי הקרובות כדי לא לעצור את המפעל הזה, כדי להגיע לעוד ילדים ולעוד בני נוער.

<ירון וקסמן: ואפשר לראות שבעוד שנתיים אנחנו צפויים להקטין את התלות שלנו באחוזים מתרומות בצורה דרמטית, גם באחוזים וגם במספר.

<ירון וקסמן: בעצם החלק האדום זה חלק של תמיכה ממשלתית.

<ירון וקסמן: זה הצפי שלנו, זה צפי שלהערכתנו הוא ריאלי.

<ירון וקסמן: אני אגיד שאנחנו לא לבד, יש לנו ועדה יועצת, בורד מאוד מאוד רציני, שיושבים פה גם פרופ' נטע זיו מאוניברסיטת תל אביב ודב קוטלר, שהיה מנכ"ל ישראכרט, ואבינועם ערמוני שהקים את ארגון מידות שאחראי שעמותות פועלות בצורה שקופה ותקינה וכו', ו - - - שהוא שחיין אולימפי ודירקטור באוצר החייל, הרב שי פירון, כמה חבר'ה באמת טובים שמלווים אותנו ותומכים בנו ואנחנו מתייעצים איתם תדיר וגם נפגשים איתם אחת ל- ביחד.

<ירון וקסמן: זו המטרה, זה הרעיון, זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: הם עוזרים לכם בעצם לגייס תרומות?

<ירון וקסמן: כן, בעיקר.

<שושי גורדון: איך עושים שיווק?

<שושי גורדון: מגיעים לכאן ילדים מהרבה מאוד מקומות.

<שושי גורדון: אתם צריכים גמישות - - -

<עומר טולצ'ינסקי: אז יש לנו שיווק כבר מפה לאוזן ואנחנו רשומים ברשת עתיד כספק אז מגיעים אלינו מהרבה מאוד מקומות, בתי ספר פה בבת ים.

יפעת שאשא ביטון: פלטפורמה מצוינת רשת עתיד.

<ירון וקסמן: כן, אבל הם לא יודעים לשלם.

<ירון וקסמן: הם נהדרים, הרבה לקוחות, אבל התקציב שלהם הוא מאוד מאוד נמוך ואין עם מי לריב שם.

<עומר טולצ'ינסקי: שיווק זה דווקא תחום שאנחנו סבבה בו.

<עומר טולצ'ינסקי: אני מרגיש שהמקום פה מלא ויש הרבה ילדים.

<עומר טולצ'ינסקי: אני מרגיש שלא צריך עוד קבוצות.

<עומר טולצ'ינסקי: המקום שהוא יותר בעייתי זה לראות איך אנחנו מקבלים תקצוב ממשלתי, לראות איך אנחנו מצליחים - - -

<שושי גורדון: מתייצבים.

<עומר טולצ'ינסקי: מתייצבים, כן, שלא נהיה 30% - - -

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם תכנית נוער לסיכון?

<ירון וקסמן: 360.

<ירון וקסמן: אנחנו בתהליך להיכנס לשם.

יפעת שאשא ביטון: זה קלאסי לתוך הפלטפורמה הזו.

<רותי שוורץ: ומי אחראי שהפלטפורמה הזאת - - -

<ירון וקסמן: תמר פתחיה שהיא גם - - -

<רותי שוורץ: תמר פתחיה ממשרד החינוך?

<ירון וקסמן: כן, היא מטפלת בנו וגם סער הראל, שהוא גם מטפל בנו.

<ירון וקסמן: הם איתנו, כולם איתנו, הכול נחמד, הכול יפה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הם יכולים להכניס אתכם.

יפעת שאשא ביטון: הרי בתכנית הזו, התכנית הכוללת, יש הרבה מאוד תכניות לטיפול בנוער בסיכון או התמודדות עם נוער בסיכון, פשוט צריך להכניס אתכם לתכנית נוספת.

<ירון וקסמן: זה כבר בתהליכים מתקדמים, בקרוב זה יהיה.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת, אתם עשיתם כברת דרך אדירה.

יפעת שאשא ביטון: כל רעיון שאני אומרת, אוקיי, אני אנסה לדחוף לשם, אתם כבר רגל וחצי שם.

<אלעד גולדמן: בהקשר ל-360, ברגע שאנחנו נהיה בתכנית, בשנה הבאה, עכשיו השאלה היא איך אנחנו משתמשים בתכנית הזאת בשביל עוד קבוצות.

<אלעד גולדמן: אנחנו צריכים גישה לרשויות מקומיות, לצורך העניין, שנגיד אנחנו רוצים להתחיל לעבוד בהן, אם זה פה במרכז ואם זה בפריפריה, שבעצם נוכל לגשת לשם ולהציע את התכנית ואז הם יצטרכו לעשות את הבקשה מ-360 בשביל המימון של התכנית.

<שושי גורדון: אתה צריך להבין, התכנית הלאומית, אני חברה בוועדה המחוזית אז אני יודעת, הרשות המקומית עצמה צריכה להחליט מה מתאים לה ו - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שהוא אומר, איך אני מגיע לרשויות המקומיות - - -

<שושי גורדון: אז יש ועדות מחוזיות שיש שם אנשים ממשרד החינוך, ממשרד הקליטה, ממשרד הרווחה, ממשרד הבריאות וכו' וכו', יש את המשרד - - -

<אלעד גולדמן: זה תהליך.

<שושי גורדון: השאלה באמת איך אתם תגיעו לכל הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: צריך לחבר אותם עם השלטון המקומי, לדעתי.

יפעת שאשא ביטון: מי הבחור הזה שהיה צריך להגיע אליי מהמשרד עם נדב?

יפעת שאשא ביטון: הוא אחראי על כל הנושא של נוער.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לחבר אתכם לפגישת עבודה איתם בהמלצה חמה, כי אני חושבת שזאת עבודת קודש, מה שאתם עושים, ודרכם תנסו להיכנס לרשויות השונות.

יפעת שאשא ביטון: זה יכול להיות דרך מכתבים שהם יוציאו לרשויות, אנחנו נפגיש אתכם.

יפעת שאשא ביטון: זה בעצם רק מקומות שהם קרובים לים לצורך העניין או למוקדים שאתם ציינתם.

יפעת שאשא ביטון: וזה החלק שכואב לי בסיפור, אני מתקשה לראות את הילדים מהפריפריה הרחוקה, שהים לא נגיש להם, מגיעים לדבר כזה.

<קריאה: לעשות סניף בנהריה.

<ירון וקסמן: המעצור היחידי זה כסף.

<ירון וקסמן: כי גם הרשויות רוצות.

<ירון וקסמן: תראו, זה מבנה פסיכי לתת לשני חבר'ה צעירים, כאילו 'קחו' והן רוצות.

<ירון וקסמן: כל מקום ש - - - דיברו איתנו מאשדוד ואשקלון, אפשר ללכת עוד דרומה ועוד צפונה.

<ירון וקסמן: הבעיה היא שצריך לתחזק את זה, לתפעל את זה, את כל הציוד ואת כל הגלשנים, את החליפות ואת הביטוח, לכל ילד את החליפה במידה שלו.

<ירון וקסמן: זה מאוד מורכב כלכלית, אבל זה אפשרי, כמו שאתם רואים, זה קורה.

<תמי ברנע: עוד פנייה לתכנית הלאומית לא תסייע?

יפעת שאשא ביטון: לא, הם כבר נכנסו פנימה, הסיפור הוא שבתכנית הלאומית הרשות צריכה להגיד - - -

<תמי ברנע: כן, זה הבנתי, אבל מעבר לזה, אם מדי פעם טלל דולב - - -

<ירון וקסמן: טלל מכירה אותנו.

יפעת שאשא ביטון: - - - אם הרשות לא תבקש אותם.

<עומר טולצ'ינסקי: נכון, זה כרגע המכשול.

<שושי גורדון: אחד השיקולים של הרשויות זה המחיר שצריך לשלם.

<תמי ברנע: זאת אומרת יש תכניות זולות יותר ותכניות יקרות יותר?

<שושי גורדון: בדיוק.

<עומר טולצ'ינסקי: אנחנו כבר על זה.

<אלעד גולדמן: אנחנו יודעים איפה אנחנו - - -

<תמי ברנע: איפה אתם ביחס לאחרים, בעלות?

<אלעד גולדמן: אנחנו במצב טוב.

<תמי ברנע: השאלה אם זו נחשבת תכנית מאוד יקרה, בגלל שהקבוצות קטנות, הגלשנים יקרים?

<ירון וקסמן: היא לא תכנית יקרה.

<אלעד גולדמן: היא נחשבת תכנית מאוד אטרקטיבית, גם ביחס למה שמקבלים פה וגם כאילו - - -

<תמי ברנע: לא, עלות-תועלת, אני מדברת על עלות כספית.

<תמי ברנע: זה לא נחשב מאוד יקר?

<אלעד גולדמן: עשינו את כל זה מול תמר פתחיה והיא הבטיחה לנו שהתכנית שלנו מאוד אטרקטיבית.

<עומר טולצ'ינסקי: אתם יודעים, יש הרבה מאוד פריפריה חברתית באזור כאן, זאת אומרת גם אם לדוגמה לוד, שהיא אמנם לא על הים, אבל זה לא רחוק להגיע מלוד לכאן, זה רבע שעה נסיעה, משהו כזה.

<עומר טולצ'ינסקי: זה לא נורא.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל מה שהורג את מערכת החינוך זה הנושא של הנסיעות.

<עומר טולצ'ינסקי: אם יש לנו מרחק נסיעה של עד 20 דקות, לדעתי זה עוד יהיה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: תראה, לא חוכמה, אתם עשיתם דרך מדהימה בעצמכם, אנחנו אפילו לא צריכים לדפוק מאוד מאוד חזק.

יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו כן נעשה, כדי להשלים לכם את הסיפור הזה זה נפגיש אתכם עם השלטון המקומי כדי שהשלטון המקומי בעצם ייצא לרשויות ודרכו אתם תיחשפו.

יפעת שאשא ביטון: זאת הפלטפורמה שאני מזהה.

יפעת שאשא ביטון: אפשר גם - - - אני חושבת שאם אנחנו נלך עם הבחור של הנוער זה כבר יהיה מצוין ומקסימום אולי דרך - - - שהוא גם אחראי על כל מנהלי אגפי החינוך, אז אולי גם דרך שם להפגיש אתכם עם הרשות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס איתם, אנחנו נתייעץ עם החבר'ה של הנוער בשלטון המקומי ומשם נדע אם שווה להפגיש אתכם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה חשוב.

<ירון וקסמן: מעולה.

<רותי שוורץ: אני רוצה להגיד משהו, אם אני כבר כאן, אני אוטוטו שנתיים בתפקיד ושני החבר'ה האלה עוד לא נתנו לי להיכנס והיה חיזור אינטנסיבי של השניים האלה.

<רותי שוורץ: זימנתי אותם לפגישה, לקח, אני חושבת, עשר דקות כדי להבין שאני איתם וכמו שהם אמרו, אנחנו כבר ארבע קבוצות מריצים איתם במהלך של השנתיים האלה ומה שיפה בסיפור הזה, שזו אחת הקבוצות שהכי קל לנו לגייס בני נוער בסיכון.

<רותי שוורץ: באמת, יש לנו תמיד רשימות גדולות, אנחנו עסוקים באיך לצמצם אותן כי אנחנו מחויבים ל-14 ילדים.

<רותי שוורץ: ומה שעוד יותר מדהים, שאין נשירה בקבוצות האלה, זאת אומרת 14 ילדים מתחילים ומסיימים.

<רותי שוורץ: שזה מדהים.

יפעת שאשא ביטון: כמה אתם משלמים כרשות?

<רותי שוורץ: אנחנו גם יחידה לקידום נוער, אז הרבה פעמים עשינו את זה דרך מיומנות, ודווקא עכשיו בקיץ, כיוון שראיתי בשנה שעברה, עשינו את זה דרך המיומנות וזה תפס מצוין, זו הייתה פעילות חלופה לשעות הפנאי שלהם בקיץ, במקום שהם יסתובבו ויעשו דברים אחרים פחות טובים, החלטתי השנה, באישור של הפיקוח, באמת להכניס את זה דרך משרד הרווחה ועשינו פעילות קיץ.

יפעת שאשא ביטון: כמה עולה פעילות ל-14 ילדים?

<רותי שוורץ: 16,000 שקל.

<שושי גורדון: לכמה מפגשים?

<רותי שוורץ: ל-60 שעות, זה מפגשים מאוד ארוכים, של ארבע שעות מפגש.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הרבה באמת.

<שושי גורדון: סביר.

<שושי גורדון: גם אביזרים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת על התכניות האחרות שמביאים שם.

<רותי שוורץ: זה שווה.

<רותי שוורץ: כן, אתה רואה בני נוער שהתחילו משהו, לפעמים זה פעם ראשונה שהם מתחילים ומסיימים משהו.

<רותי שוורץ: כמה זה משמעותי עבורם, ועם זה שיש אפשרות שזה הופך להיות סוג של בית עבורם, שהם יכולים להגיע בזמן הפנוי שלהם, להיות פה ואחר כך להיות בוגרים.

<רותי שוורץ: באמת יש איזה שהיא המשכיות, שזה דבר יפה לראות באיזה שהיא תכנית שאתה עושה, זה לא קיים בהרבה דברים.

<עומר טולצ'ינסקי: תודה רבה.

<שושי גורדון: הנה קיבלתם חיזוקים ויש לכם עכשיו - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אקסטרה.

יפעת שאשא ביטון: לא הייתם צריכים חיזוק, אבל קיבלתם את זה.

<רותי שוורץ: אבל תמיד נחמד לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: אני לרגע סוטה מהנושא, אני פשוט צריכה לנצל את הגורמים ואת מה שעלה, איך שאת אמרת שאת בקידום נוער ישר קפצה לי נורה, ואחר כך דיברנו על הגיוס, אז בכלל זה כבר היה - - - אנחנו מטפלים באיזה שהיא פנייה של נערה שסיימה עשר שנות לימוד בבית ספר ועברה לקידום נוער, שנתיים נוספות והצבא לא מכיר בזה כ-12 שנות לימוד.

יפעת שאשא ביטון: את זה את עושה?

<רותי שוורץ: לא.

יפעת שאשא ביטון: אצלכם כל הילדים - - -

<רותי שוורץ: אל"ף, אנחנו בקשר באופן אישי, היחידה שלנו, עם הצבא, יש לנו קשר מצוין.

<רותי שוורץ: זה תמוה בעיניי מה שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני שואלת, כי זה היה תמוה גם בעיניי ואני התחלתי לתהות ולחקור.

יפעת שאשא ביטון: אצלכם הילדים בעצם מסיימים ומתגייסים?

<רותי שוורץ: עושים בגרויות, 12 שנות לימוד, יש כאלה שעושים בגרות מלאה, חלק בגרות חלקית.

יפעת שאשא ביטון: ומתגייסים?

<רותי שוורץ: כן.

יפעת שאשא ביטון: ומי נותן להם תעודה של 12 שנות לימוד?

יפעת שאשא ביטון: אתם?

<רותי שוורץ: משרד החינוך , זה דבר שהוא מוכר במשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: רק רציתי לוודא, כי ככה אני הגבתי והתחלתי לחשוב שאולי אני לא מבינה עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, העיקר שאני יודעת שיש לי עילה נגדכם.

<ירון וקסמן: תודה גדולה שבאתם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.