הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 101, 2016-07-17 11:00

עאידה תומא סלימאן: נעים מאוד, למרות שזה קצת מאיים, לשבת בחדר אחד עם כל כך הרבה פסיכיאטרים.

עאידה תומא סלימאן: כמובן אני חושבת שכולכם כבר יודעים, עאידה תומא סלימאן, חברת כנסת, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: יש איתנו צוות של הוועדה, דלית, שהיא המנהלת של הוועדה ורון הדובר של הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: יש איתנו כמובן רשם פרוטוקול ויארה, היועצת שלי.

עאידה תומא סלימאן: התקיים דיון בוועדה בכל הנושא של הפרעות אכילה, שזה נושא שאני חייבת להגיד שלא התעסקתי רבות איתו לפני, להבדיל מכמה נושאים אחרים שאני כבר עוסקת בהם, ושמעתי שם עדויות מנשים שמאוד זעזעו אותי באותו יום ונשארו איתי, כל השבוע הייתי בהרגשה לא מי יודע מה.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם הופתעתי מאוד לגלות איך המשרד באופן כללי מטפל בכל הנושא, מטפל או לא מטפל, חצי מטפל בנושא, גם של הפרעות אכילה, אבל אנחנו יודעים שזה משתלב בכל מה שאנחנו יודעים על מה שנקרא הרפורמה בבריאות הנפש.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב זה צעד שניסינו ממש בתחילת הקדנציה הזו להדוף ולבקש ש'תאטו את הקצב, תדחו את התחלת היישום, המערכת עוד לא מוכנה לכל השינויים שאתם מדברים עליהם', אבל בכל זאת הרפורמה יצאה לדרך ואנחנו מגלים את השפעותיה על כלל הטיפול באופן כללי, אבל גם על חלק מהמסגרות.

עאידה תומא סלימאן: אז התחלתי לשמוע את הסיפור של מכון אגם והרגשתי שזו חובה להזדעק, בגלל המצב ששמעתי עליו.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמכון אגם עובד כיום עם גירעון מסוים שהולך ומצטבר והכול כרוך גם בגישה של המשרד בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה ככה, אנחנו היום יותר בסיור.

עאידה תומא סלימאן: כדאי להגיד שהוצאנו את ההזמנות לסיור הזה לכלל חברי הוועדה, אבל לפעמים חברי כנסת עמוסים בכל מיני סיורים אחרים או בוועדות אחרות שהם נמצאים בהן.

עאידה תומא סלימאן: מבחינתנו זה סיור לכל דבר ועניין, הכול יירשם בפרוטוקול ואנחנו נדאג לטפל בכל מה שייצא ובמידע שנקבל, בדיוק כמו שאנחנו יודעות לעשות בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה שיש סדר יום וזה סדר יום שסוכם בינינו לפני שהגענו, כך שאני מציעה שבאמת נלך לפי סדר היום.

עאידה תומא סלימאן: אני לא הולכת לשנות כלום, אנחנו פה כדי לשמוע, ללמוד ולראות במה אפשר לעזור.

<דב אלבוקרק: מה שאנחנו נעשה, מאחר שגם הזמן מתקדם, אנחנו נקצר בדברים התיאורטיים, ננסה לקצר, וככל שהדברים יהיו יישומיים - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מתנצלת על האיחור.

<דב אלבוקרק: הכול בסדר, אין שום בעיה.

<דב אלבוקרק: אנחנו נקצר קצת את החלק התיאורטי.

<דב אלבוקרק: כמובן שכל מה שתרצו שנרחיב, שנתעמק, אז כמובן אנא כוונו אותנו.

<דב אלבוקרק: אני גם אגיד במשפט וחצי, אני לא הולך להציג סקירה.

<דב אלבוקרק: אני רציתי להתחיל בסרט ואני חושב שאת הסרט כן כדאי לראות, סרטון קצר.

<דב אלבוקרק: (הקרנת סרטון).

<דב אלבוקרק: התכנית היא להציג בקצרה את בית החולים כי זה נותן רקע, גם כשמדברים על גירעון צריך להבין באיזה מסגרת אנחנו נמצאים.

<דב אלבוקרק: נדבר על הפרעות אכילה, קצת באופן כללי על מה הן הפרעות אכילה ומה הייחודיות.

<דב אלבוקרק: פה נוכל לקצר, אני מניח שבמסגרת העבודה בוועדה דיברתם, אבל ממש בקצרה, ואז נדבר על מכון אגם, הייחודיות של הטיפול במכון אגם וקצת ההיבטים אולי הכלכליים או איפה בעצם אנחנו נמצאים בהיבט של הישרדות או של קיום השירות.

<דב אלבוקרק: תכננו לעשות סיור בבית החולים, במסגרת זאת גם סיור בתערוכה מאוד מיוחדת של דמעות של גואש.

<דב אלבוקרק: זו תערוכה של מטופלות של מכון אגם, במסגרת התרפיה באמנות ונחזור לעשות איזה שהוא סיכום.

<דב אלבוקרק: זאת התכנית.

<דב אלבוקרק: אז בכמה מילים על בית החולים.

<דב אלבוקרק: בית החולים רעות הוא בבעלות עמותת רעות, יש לזה חשיבות, פשוט להבין את המסגרת.

<דב אלבוקרק: הבעלות היא של עמותה, העמותה בת 80 עוד מעט, עמותה שהוקמה על ידי יקיות שעלו לארץ, ברחו לפני המלחמה ב-37' והקימו שירותים שונים למען הקהילה.

<דב אלבוקרק: השירותים קיימים עד היום, שירותים שונים של מועדונים קהילתיים, דיור מוגן, מוקד רעות אשל, זה מוקד לזכויות, שהיום הוא גם מוקד טלפוני וגם אתר, האתר בערבית הושק ממש השנה, כדי לאפשר נגישות שפתית מעבר לדוברי עברית.

<דב אלבוקרק: בית החולים הוקם בשנת 61', הוא התחיל כבית חולים סיעודי והלך והתפתח והתעצב למצב של היום.

<דב אלבוקרק: היום אנחנו מדברים על מרכז רפואי שיש לו שני תחומים מרכזיים, תחום השיקום, ואני אפרט את זה, ותחום של גריאטריה.

<דב אלבוקרק: 354 מיטות זה מספר המיטות בפועל, יש לנו רישיון ל-337, זה בית חולים גדול מסוגו באזור המרכז, אזור תל אביב, כ-600 עובדים, סינוף לאוניברסיטת תל אביב, מוכרים בהתמחות מלאה ברפואת שיקום, בגריאטריה, במינהל רפואי, בשדה קליני למאות סטודנטים בתחומים השונים, אני אגיד על זה מילה אחר כך.

<דב אלבוקרק: החזון.

<דב אלבוקרק: אני לא אקרא את זה, אבל אני אומר שהבסיס לפעילות שלנו, וזה בא לידי ביטוי בכל הקהילות שלנו, זה מצד אחד המטופל במרכז, נושא של הסתכלות על המטופל ומשפחתו, ההיבט ההוליסטי הכוללני, מצד אחד, מצד שני מצוינות מקצועית.

<דב אלבוקרק: הנושא של המטופל במרכז זה לא תהליך אסטרטגי שהתחלנו השנה, זה תהליך שהתחיל לפני 80 שנה, זה משהו שרץ עם העמותה ורץ בתוך בית החולים, מוטמע בצורה יוצאת דופן, מה שמוביל לשביעות הרצון ולמוניטין של בית החולים.

<דב אלבוקרק: השילוב הזה, של מטופל במרכז והמצוינות המקצועית זה בעצם רעות.

<דב אלבוקרק: מבחינת השירותים, יש מסלול אשפוז, זה מסלול אמבולטורי.

<דב אלבוקרק: אפשר לראות את השירותים, שיקום כללי מהסוגים השונים, גריאטריה, שיקום גריאטרי, הנשמה ממושכת, הגדול בישראל, 10 מיטות.

<דב אלבוקרק: ילדים, גם פה יש שירותים ייחודיים לטיפול בילדים גם ללא אופק שיקומי ושירות אמבולטורי, אשפוז - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לכם סיעודי מורכב?

<דב אלבוקרק: יש לנו שתי מחלקות סיעוד מורכב.

עאידה תומא סלימאן: אחד הנושאים שיש בו מחסור אדיר בארץ, במיוחד בצפון, אצלנו.

<דב אלבוקרק: הפער הוא אדיר בכל הארץ, בצפון בוודאי שיותר מאשר במרכז, אבל גם במרכז יש פער מאוד גדול וגם פה, הנושא של תעריפים זה אותו סיפור.

<דב אלבוקרק: בסופו של דבר מסתבר שהעולם נע על תמריצים כלכליים, ברגע שהתעריף הוא תעריף הפסדי, שהחולים נהיים יותר ויותר קשים כל שנה, גם דיאליזה, גם קנולה, גם פצעי לחץ, חולים מאוד קשים, זיהומים, העלויות עולות, התעריפים הם תעריפים לא מתאימים, הם לא מעודכנים כמו שצריך ואז נוצר מצב שסיעודי מורכב שלנו בהפסד.

<דב אלבוקרק: זה נושא שלא התמקדנו בו, אבל זה אותו סיפור.

עאידה תומא סלימאן: דווקא בשאילתה שהגשתי וקיבלתי עליה תשובה לפני שבועיים משר הבריאות, הוא הודיע לי שהוא הולך להרחיב את מספר המיטות.

עאידה תומא סלימאן: כמובן בדרך כלל הרחבת מספר המיטות היא מבורכת, אבל זה אומר שימו בצד את הנושא של התעריפים, אל תדברו איתי - - -

<דב אלבוקרק: הוא לא יכול, אלא אם כן הוא מנחה את בתי החולים הממשלתיים ואומרים להם 'תוסיפו מיטות ואני אספוג את הגירעון', כי בסופו של דבר - - -

<דוד דביר: קופות החולים ופרטיים לא יעשו את זה.

<דב אלבוקרק: וגם לא הכללית.

<דב אלבוקרק: בלי איזה שהוא שיפוי, איזה משהו, איזה פיצוי על הגירעון זה לא יילך.

<דב אלבוקרק: היום המגמה הפוכה, לנו הייתה מחלקה נוספת שסגרנו אותה, של סיעודי מורכב.

<דב אלבוקרק: סגרנו אותה בלית ברירה, וזה הכיוון שיילך במידה שלא יהיה שינוי מהותי גם בתחום הזה.

<דב אלבוקרק: בשירותים האמבולטוריים אנחנו רואים בטיפול האמבולטורי תהליך מאוד משמעותי, כנושא אסטרטגי.

<דב אלבוקרק: בסופו של דבר מרכז הכובד של הטיפול צריך לעבור מבתי החולים אל הקהילה.

<דב אלבוקרק: אנחנו מספקים שירות מאוד מתקדם בהרבה מאוד תחומים, מאפשרים לקופות להפנות אלינו מטופלים.

<דב אלבוקרק: יש לנו אשפוז יום שיקומי הגדול בישראל, אנחנו נפגוש את פרופ' וטין עוד מעט, מרפאות שיקום, מרכז כאב ומרכז טיפול בתסמונות כאב כרוניות, הפרעות אכילה, זה מכון אגם, שתיכף נדבר עליו, טיפול בשיקום מיני ויש עוד מרפאות נוספות.

<דב אלבוקרק: אמרנו במאמר מוסגר, כי דיברנו קודם, אבל גם פה יש מורכבות גדולה גם בעניין הזה.

<דב אלבוקרק: הקופות נמצאות בגירעון ורוצות לחסוך במשאבים ואז הן מעדיפות לפתח את השירותים אצלן ולא להפנות לבתי החולים וזה דבר מבורך בעיניי.

<דב אלבוקרק: הדבר הבעייתי קורה כשהקופה מפתחת שירות שהוא תת אופטימלי, אם לדבר בלשון המעטה, כי אין להם את כוח האדם, אין להם את הטכנולוגיה, אנחנו גם נעשה סיור ונראה מה מדובר בטכנולוגיה, ואז יוצא מצב שלא נותנים טופסי 17 לבתי החולים ויוצא מצב שמייבשים בית חולים כמו רעות.

<דב אלבוקרק: לנו אין אפשרות להחזיק מערכת כשקופה מחליטה לא להפנות מטופלים.

<דב אלבוקרק: זה גם כן בעייתי.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת גם שזה לא מה שהם מנסים לפתח עד היום.

עאידה תומא סלימאן: גם אין שום ביקורת על איך השירותים ניתנים כמעט.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמענו בדיון שהיה בוועדה אצלי, ביקשתי פריסה של כל המרכזים לטיפול ואיפה קיימים ומה בדיוק הם כוללים, משרד הבריאות כמעט לא ידע מה בדיוק קיים בכל מרפאה, איזה סוג של שירותים.

עאידה תומא סלימאן: חלק מהמרפאות שהזכיר אותם נציג משרד הבריאות, הציבור אמר שזה לא נכון, הם לא קיימים, ואז כשלחצנו גילינו, למשל בתל השומר, שזה בעצם לא פועל ומשרד הבריאות לא ידע.

עאידה תומא סלימאן: כאילו דיברו על זה כאחד המרכזים הגדולים והתברר שהוא לא עובד.

<דב אלבוקרק: יש פה נושא של גם כמות וגם איכות.

<דב אלבוקרק: למשל זמני המתנה.

<דב אלבוקרק: לא יודעים מה זמני ההמתנה של בחורה או של אישה, נערה, עם הפרעת אכילה, כמה זמן היא ממתינה לשירות ומה היא מקבלת והאם השירות שהיא מקבלת תואם את מה שהיא צריכה.

<דב אלבוקרק: יכול להיות שהיא תקבל דיאטנית או תקבל פסיכולוג וזה לא מה שהיא צריכה, היא צריכה טיפול הרבה יותר מקיף.

<דב אלבוקרק: אנחנו עובדים עם כל קופות החולים, יש לנו כרגע נקודתית בעיה עם מכבי, אנחנו נמצאים במשא ומתן והם כרגע החליטו לא לשלוח לנו מטופלים כאמצעי לחץ, אבל אני מאמין שזה יסתדר.

<דב אלבוקרק: רוב המטופלים שלנו מתחת לגיל 65, כ-2,000 בשנה.

<דב אלבוקרק: צוות רב מקצועי.

<דב אלבוקרק: זו בעצם הגאווה הגדולה שלנו, יש לנו צוות בתחומים השונים, אפשר לראות כאן את המגוון.

<דב אלבוקרק: רופאים שהם רופאים מומחים בשיקום, או מומחים בגריאטריה, פסיכיאטר, יש לנו עוד פסיכיאטרים יועצים, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, תזונה ודיאטה, פסיכולוגיה שיקומית, עבודה סוציאלית, יש כמובן תרפיסטים שלא מופיעים פה, באמנות ונוספים.

<דב אלבוקרק: זה לא רק שכולם נמצאים ונותנים ייעוץ, אלא העבודה הרב המקצועית, זאת עבודה מתואמת שיושבים בישיבות צוות, שמתאמים תכנית טיפול, שעושים איזה שהוא איזון, כל אחד מהמטפלים ואנשי המקצוע, ותיכף הם ידברו בכל מה שקשור להפרעות אכילה, איך זה בא לידי ביטוי.

<דב אלבוקרק: זה משהו מאוד משמעותי.

<דב אלבוקרק: אני מדגיש את זה כי כשהולכים לקבל טיפול על ידי לכאורה - - - למשל יש לנו דבר שנקרא שיקום בית, אני מאוד מברך את זה, אבל בסוף כשיש פיזיותרפיסט ויש אולי גורם אחר שמטפל, אבל אין את האינטראקציה ורופא השיקום יושב במקום אחר, זה בסוף משפיע על האיכות.

<דב אלבוקרק: הנושא של אקדמיה, אני לא ארחיב על זה.

<דב אלבוקרק: זה משהו שהוא מאוד משמעותי ומאוד חשוב לנו.

<דב אלבוקרק: הרבה מאוד פרויקטים שאנחנו עושים עם הקהילה, אלה דברים שהם ייחודיים לנו, כמו יחידת רצף טיפול שזה משהו ייחודי וחבל שאין את זה בעוד בתי חולים.

<דב אלבוקרק: אנחנו מאתרים במהלך אשפוז מטופלים שתהיה להם בעיה לקיים את ההמלצות, בגלל בעיית שפה, בגלל בעיה כלכלית, בגלל שאין להם תמיכה משפחתית ובמשך שלושה חודשים אנחנו מלווים אותם וביחד איתם, גם נותנים תמיכה רגשית וגם מוודאים שההמלצות לשיקום ושחרור מתקיימות.

<דב אלבוקרק: זה מורכב בתחומים שאנחנו עוסקים, כי זה רב רשותי.

<דב אלבוקרק: זה יכול להיות מועצה מקומית, משרד בריאות, ביטוח לאומי, משרד רווחה, קופת חולים ובטח שכחתי איזה גורם אחד או שניים.

<דב אלבוקרק: זה מאוד מסובך לאנשים, ואז אנשים הולכים לכל מיני לבנת פורן והולכים לכל מיני דברים בשביל למצוא סיוע, ואנחנו נותנים את זה וללא תשלום.

<דב אלבוקרק: זו השקופית - אלה האנשים, הצוות, ואנחנו עוברים לאמיר.

<דב אלבוקרק: בבקשה, אמיר.

<אמיר צנדקוביץ: אני דווקא רוצה לחזור שנייה לפני שאני אתחיל את המצגת.

<אמיר צנדקוביץ: מה שאני אציג היום זה קצת יישור קו בנושא של הפרעות אכילה, על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על הפרעות אכילה.

<אמיר צנדקוביץ: ממש בקצרה, לא יותר מדי אני אכנס לתיאוריה.

<אמיר צנדקוביץ: אחר כך נדבר על האתגרים בטיפול בהפרעות אכילה ונדבר על המודל הייחודי שלנו, של מכון אגם, לטיפול בהפרעות אכילה.

<אמיר צנדקוביץ: אני שוב רוצה להזכיר את הצוות שנמצא כאן איתי, כי אני אפנה אליהם ואני אשמח מאוד שאם יש שאלות באמצע אז אנחנו ניעזר בהם, אז אפרת צוק, דיאטנית ראשית, ד"ר כוכבי גלנטי היא הפסיכולוגית הראשית וד"ר ראובן לביא, שהוא הפסיכיאטר והמנהל הרפואי.

<אמיר צנדקוביץ: אני רק רוצה להגיד משהו קטן באופן אישי.

<אמיר צנדקוביץ: אני גדלתי בבית החולים הזה מבחינה מקצועית, אני פסיכולוג שיקומי, אני גם מנהל את הצוות של הפסיכולוגים השיקומיים, הפסיכולוגיות השיקומיות, בבית החולים.

<אמיר צנדקוביץ: תפיסה שיקומית זה משהו שהוא מובנה מבחינתי, גם בעבודה במכון.

<אמיר צנדקוביץ: הראיתי את המצגת לאשתי לפני שהבאנו אותה, אז היא אומרת לי - - -

עאידה תומא סלימאן: היא אישרה?

<אמיר צנדקוביץ: זהו, היא אומרת לי, 'זה טוב, אבל זה קליל', אז אמרתי לה, 'מה זאת אומרת?', היא אומרת 'זה נראה כאילו אתם נהנים מהעבודה', אמרתי לה, 'את יודעת מה?

<אמיר צנדקוביץ: במובן מסוים אנחנו נהנים', 'ממה אתם נהנים?

<אמיר צנדקוביץ: ' 'בעבודה שלנו יש משמעות'.

<אמיר צנדקוביץ: לא תמיד מצליחים לעזור, בכלל באופן כללי, אבל תפיסה שיקומית שמערבת צוות רב מקצועי, שמתעסקת בבעיות כל כך מורכבות, לפעמים יש לנו הזדמנות לעזור לאנשים.

<אמיר צנדקוביץ: אז כמו שראינו כאן עם האני, הסיפור שלה, וכמו שא', אני מקווה שאחר כך תספר, תיאמנו את זה מראש, אז יהיה בסדר, אנחנו מוצאים משמעות בעבודה.

<אמיר צנדקוביץ: זה חלק מהעניין.

<אמיר צנדקוביץ: נדבר בקצרה.

<אמיר צנדקוביץ: ה-DSM זה המגדיר הפסיכיאטרי של הפרעות, רק בשנת 1980, ב-DSM השלישי, נכנס המושג הפרעות אכילה, לפני כן זה משהו שלא היה קיים.

<אמיר צנדקוביץ: זה היה קיים מאז ומתמיד, עיסוק בסיגוף - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא היה מוגדר.

<אמיר צנדקוביץ: לא היה מוגדר.

<אמיר צנדקוביץ: זה היה, 'טוב, לאנשים יש קטע עם אוכל'.

<אמיר צנדקוביץ: בגדול, כשאנחנו מדברים על הפרעות אכילה אנחנו מדברים על שלושה סוגים עיקריים, אנורקסיה נרבוזה, משני הסוגים שלה, רסטרקטיבית או הבולמוסים, הבולמיה נברוזה והאכילה הכפייתית.

<אמיר צנדקוביץ: נדבר קודם כל על אנורקסיה.

<אמיר צנדקוביץ: בעברית זה ציימנות, ללא תיאבון.

<אמיר צנדקוביץ: זה זוהה לראשונה באנגליה, בשנות ה-70 של המאה ה-19 כהפרעה פסיכיאטרית והוגדר.

<אמיר צנדקוביץ: הסימפטומים הם די פשוטים, צמצום צריכת המזון עד לרמה של לאכול ממש פיסות ספורות במהלך היום, פחד מצמית מפני עלייה במשקל, התנהגות שמחבלת בעלייה במשקל ותת משקל חמור במיוחד.

<אמיר צנדקוביץ: כמו כן יש הפרעה חמורה בחוויית הירידה במשקלו ומראה גופו.

<אמיר צנדקוביץ: זה לא נדמה לי, לעמוד מול מראה או אפילו בכלל החוויה הגופנית, ההפרעה הזו זו הפרעה שמשנה למעשה את כל התפיסה.

<אמיר צנדקוביץ: אחד הדברים הכי קשים לחולות שלנו זה שהן חוות מהסביבה כל מיני תגובות של 'פשוט תאכלי, מה הבעיה?' העניין הוא שהעיסוק באוכל או העיסוק בהיעדר של האוכל הוא משהו שהוא הרבה מעבר לזה.

<אמיר צנדקוביץ: חשוב לומר שברגע שמצוקה נפשית הופכת לביטוי במצוקה גופנית זה אומר שמידת המורכבות של הטיפול בדבר כזה היא מאוד מאוד גבוהה.

<אמיר צנדקוביץ: כדי לשנות את זה, זה לא יעזור, כי האנורקטיות וגם הבולמיות מבינות, ברמה כזו או אחרת הן מבינות שזה לא בסדר, אבל התובנה זה לא מספיק, זה שאני מבין משהו זה לא אומר שאני אשנה אותו ולכן צריך את הצוות.

<אמיר צנדקוביץ: בולמיה נברוזה, בולימוס זה שור רעב, ההמשגה באנגלית רק ב-77'.

<אמיר צנדקוביץ: זה בולמוסי אכילה שכוללים כמויות מזון גדולות במיוחד ותחושה של אובדן שליטה על פעולת האכילה, זה טקס, זה סימום, יש המון המון דרכים להסתכל על הדבר הזה, אבל זאת חוויה שהיא לא קשורה לאוכל, זה לא אוכל.

<אמיר צנדקוביץ: זו פעולה של אכילה אבל זה לא אוכל, זה שימוש במזון.

<אמיר צנדקוביץ: והבעיה הכי גדולה, בכלל, גם עם בולימיה וגם עם אנורקסיה זה שזה עובד, זאת אומרת זה נותן לי מענה למצוקה.

<אמיר צנדקוביץ: נשים בצד את המרכיב השיפוטי, זה נותן לי מענה וזאת הבעיה הכי גדולה.

<אמיר צנדקוביץ: גם אלכוהול נותן מענה, גם סמים נותנים מענה, גם לשקר נותן מענה, אבל זאת בעיה.

<אמיר צנדקוביץ: התנהגויות פיצוי, הקאות יזומות, משלשלים, משתנים, חוקנים, תרופות, צום, פעילות גופנית מוגזמת.

<אמיר צנדקוביץ: חשוב לומר, בתוך אנורקסיה למשל יש את המרכיב הוויזואלי, ממדד מסה מסוים רואים את זה, בולימיה זה משהו שאפשר להסתיר, יש בזה המון המון בושה.

<אמיר צנדקוביץ: אפילו התמונה כאן, אפשר לראות, הייתי צריך לחפש משהו באמת מתחת לאדמה כדי למצוא איזה שהוא דימוי של הקאה שלא יגרום לכולם להקיא וזה חלק מהעניין.

<אמיר צנדקוביץ: לחשוף את הדבר הזה, יש מרכיב מאוד מאוד גדולה של בושה.

<אמיר צנדקוביץ: אכילה כפייתית זה התקפי זלילה אדירים.

<אמיר צנדקוביץ: בניגוד לבולימיה אין התרוקנות, החולים נוטים להשמנת יתר.

<אמיר צנדקוביץ: קצת לדבר על מורכבות הטיפול בהפרעות אכילה.

<אמיר צנדקוביץ: אנחנו הרבה פעמים מתמודדים עם מרכיבים נוספים של קומורבידיות.

<אמיר צנדקוביץ: זאת אומרת כשיש לי הפרעת אכילה יכול להיות לי, לחוד, דיכאון וחרדה או הפרעות פסיכיאטריות נוספות ויכול להיות משהו שהוא נוצר, שהוא תגובתי, על רקע המצבים.

<אמיר צנדקוביץ: בנוסף יש המון המון אביוז של אלכוהול וסמים, גם למשל כדי לעלות במשקל או כדי לרדת במשקל, גם כדי לסמם ולמנוע אכילה.

<אמיר צנדקוביץ: כנ"ל לגבי סמים, סמים זה יכול להיות החל ממריחואנה, קוקאין, דברים כאלה, או תרופות.

<אמיר צנדקוביץ: יש טקסים מאוד מאוד מורכבים שמטופלות עושות סביב השימוש בריטלין.

<אמיר צנדקוביץ: אתה רוצה להרחיב, ד"ר לביא?

<ראובן לביא: כן, ריטלין זה היום תרופה מאוד מאוד פופולרית ושכיחה בשימוש בילדים וגם במבוגרים, ה-ADHD מוכר לחלוטין, כל סטודנט שלישי בערך באוניברסיטה לוקח ריטלין.

<ראובן לביא: תופעת הלוואי המובהקת של ריטלין זה ירידה בתיאבון במשך שעות ההשפעה של הריטלין.

<ראובן לביא: לפעמים אחרי זה יש איזה עלייה בתיאבון, קונצרטה למשל.

<ראובן לביא: יש ריטלין שחרור מושהה, של שמונה שעות ויש קונצרטה, שזה ריטלין של 12 שעות, אז הוא פשוט מדכא את התיאבון למשך 12 שעות.

<ראובן לביא: אז למשל במכון אגם זה קונטרה אינדיקציה מוחלטת לטיפול בריטלין וכמעט כל מטופלת מתי שהוא מבקשת ממני, לכאורה בגלל בעיות קשב וריכוז.

<ראובן לביא: אז יש שימוש בכל מיני תרופות, שבהחלט מסייעות בדיכוי התיאבון.

עאידה תומא סלימאן: איפה הם מוצאים את כל המידע הזה?

<ראובן לביא: את המידע שריטלין גורם לירידה בתיאבון?

עאידה תומא סלימאן: איך הן מגיעות ל - - -

<ראובן לביא: גם יש באינטרנט וגם כולם נחשפים מתי שהוא לילדים מסביבך בבית הספר, כבר בתיכון, שלוקחים ריטלין וזה ידוע שהם לא אוכלים, הם מחזירים את הסנדוויץ' הביתה מבית הספר.

<ראובן לביא: די מהר אנשים לומדים לדעת דברים שכאלה.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים אני כל כך שמחה שכבר גידלתי את הבנות.

<ראובן לביא: אבל הן יכולות להתחיל לקחת ריטלין יותר מאוחר.

<ראובן לביא: עוד מילה על השקופית הזו.

<ראובן לביא: זה חלק ממה שהופך את הטיפול בהפרעות אכילה לכל כך מורכב, מעבר למה שאמיר אמר, שזה עובד, ההיענות לטיפול היא תמיד מורכבת.

<ראובן לביא: מצד אחד הן מבינות שכדאי להן להיפטר מהמחלה, מצד שני המחלה משרתת אותן היטב, בין אם זה הבולמוסים וההקאות, בין אם זה הרזון, התגובות של הסביבה וכו'.

<ראובן לביא: דבר נוסף שהופך את הטיפול לכל כך מורכב זה באמת קומורבידיות, זאת אומרת תחלואה נלווית, שבמרבית המכריעה של המקרים יש שם איזה שהיא תחלואה נלווית, או של הפרעת אישיות בבסיס של ההפרעה, או דיכאון, חרדה, שלרוב הם תוצר של ההפרעה, לפעמים הם בבסיס של ההפרעה.

<ראובן לביא: הפרעות דיכאוניות וחרדה, דיסתימיה, כל סוגי הפרעות החרדה וכמובן שימוש באלכוהול וסמים שמאוד שכיחים אצל הבולימיות ואצל האכלניות הכפייתיות, שזה גם סוג של התמכרות.

<ראובן לביא: אנחנו יודעים שנטייה להתמכרות היא נטייה, זאת אומרת אוכל הוא רק אחד מתוך מושאי ההתמכרות של אותן מטופלות.

<ראובן לביא: זה הופך את הטיפול לכל כך מורכב כמובן.

<אמיר צנדקוביץ: הרבה פעמים כשהן מפסיקות להקיא אז משהו חייב לבוא.

<ראובן לביא: משהו במקום.

<אמיר צנדקוביץ: זאת אומרת 'הפסקתי להקיא', אוקיי - - -

עאידה תומא סלימאן: מחליפים את ה - - -

<ראובן לביא: זה גם מה שגורם לטיפול שלנו להיות ארוך יותר כי אנחנו לא נותנים להן להשתחרר כשהן החליפו את ההקאה בסימפטום התמכרותי אחר, אנחנו שואפים לשחרר אותן משוקמות, כשהן בלי סימפטומים הרסניים בכלל.

<אמיר צנדקוביץ: נדבר קצת על עקרונות הטיפול התזונתי.

<אמיר צנדקוביץ: השקף הזה חשוב מאוד בעיניי, כי עבודה של דיאטנית בהפרעות אכילה, לא עובדים עם תפריטים.

<אמיר צנדקוביץ: יש כאן את הנקודות, קשר טיפולי, בסדר, זה משהו שאנחנו מבינים שזה מאוד מאוד חשוב, תיאום ציפיות, הצבת יעדים, באמת יש כאן כבר משהו מקדים לשיטת העבודה שלנו, שזה פעמיים בשבוע רואים את המטופל או המטופלת, העניין של השקילה והתייחסות למחלות רקע, אבל מעבר לזה אופי העבודה הספציפי דורש ידע והתמחות מאוד מאוד מסוימים.

<אמיר צנדקוביץ: אני רוצה שאפרת תוסיף על זה כמה מילים.

<אפרת צוק: קודם כל בבסיס של הטיפול התזונתי, מעבר לעניין התזונתי, יש את העניין של הקשר.

<אפרת צוק: בלי קשר ובלי אמון אנחנו לא נוכל לגרום לשינוי.

<אפרת צוק: גם אמיר ציין את זה וגם ד"ר לביא ציין, שאנחנו צריכים לגרום להם לשינוי כשהן לא בהכרח משוכנעות שהן רוצות ללכת, וגם אם הן משוכנעות שכן, הן מפחדות ממש, מפחדות מאוד לעשות את השינוי הזה.

<אפרת צוק: הן מפחדות שניקח להן משהו שכרגע משרת אותן, עוזר להן, ממסך להן, מבחינתן פותר להן איזה שהיא בעיה.

<אפרת צוק: זה כאילו כמעט כמו לשכנע מישהו לקפוץ מצוק ולהגיד 'אוקיי, אל תדאגו, יש רשת מתחת', כשאנחנו צריכים להגיד להן 'תסמכו עלינו, יש רשת'.

<אפרת צוק: לכן הטיפול הוא מאוד מאוד מורכב.

<אפרת צוק: אנחנו חייבות לפגוש את המטופלות במקום שהן נמצאות ומשם לקחת אותן וללכת איתן ביחד.

<אפרת צוק: אנחנו לא יכולות להיות פה והמטופלות פה וליצור התנגשות, אנחנו כל הזמן חייבות ללכת איתן למקום הזה ולהתקדם איתן בקצב שהן יכולות להתקדם.

<אפרת צוק: זה כל הזמן דיאלוג.

עאידה תומא סלימאן: המטופלות מופנות אליכם דרך קופות חולים, או אחרי אשפוז?

עאידה תומא סלימאן: איפה בדיוק, כאילו באיזה שלבים הן מגיעות אליכם?

<אמיר צנדקוביץ: התשובה לשאלה שלך וכל השאלות שלך היא כן.

<אמיר צנדקוביץ: אנחנו רואים אותן בהמון המון שלבים, החל משלב שבו מישהי מרימה טלפון למכון ואומרת 'טוב, אני חושבת שיש לי הפרעת אכילה והגיע הזמן לטפל בזה', ועד מצב שמישהי מסיימת אשפוז והיא רוצה לעשות המשך והיא לא רוצה להגיע לבית שיקומי, או שהיא לא מתאימה לבית שיקומי או שהיא לא רוצה אשפוז יום, היא כבר רוצה לחזור לחיים שלה, היא רוצה לעבוד, אבל היא צריכה איזה שהיא מסגרת.

<אמיר צנדקוביץ: העניין הוא שבאמת הן פונות אלינו בכל המצבים.

<אמיר צנדקוביץ: הידע של הצוות, חד משמעית אני יכול להגיד, זה ידע שמתאים לכל מיני מצבים, החל ממצבים שהם פוסט אשפוזיים, שמישהי יוצאת, היא הייתה רגילה שיושבים ואוכלים איתה ועכשיו היא נמצאת באיזה שהוא ואקום ואנחנו צריכים לעזור לה למלא אותו, וכלה במצב שמישהי רק לומדת להגיד 'יש לי הפרעת אכילה.

<אמיר צנדקוביץ: הדבר הזה שאני עושה, שאני חוזרת, זו הפרעת אכילה.

<אמיר צנדקוביץ: ההימנעות שלי זו הפרעת אכילה'.

<אמיר צנדקוביץ: אני מקווה שעניתי על השאלה הזאת.

<אמיר צנדקוביץ: בהקשר של הטיפול הנפשי.

<אמיר צנדקוביץ: באיזה שהוא מקום זה קצת מלאכותי להציג את הדברים האלה בנפרד, השקף הבא כבר יציג את החיבור שאנחנו עושים.

<ראובן לביא: אני רוצה להרחיב מילה בקשר למה שחברת הכנסת שאלה.

<ראובן לביא: יש לנו בכל זאת איזה שהוא טווח, זאת אומרת מצבים קיצוניים קשים ביותר אנחנו לא נקבל, כי אנחנו נפנה אותן לאשפוז ויש לנו כאלה לא מעט, כל שבוע אנחנו בדרך כלל מפנים מקרה אחד לאשפוז.

<ראובן לביא: לפני כמה ימים התקבלה מישהי במשקל 28 קילו, בקושי עומדת על הרגליים, אז כמובן שהיא לא לטיפול מרפאתי.

<ראובן לביא: גם הפרעות קלות מאוד לא תגענה אלינו, מפני שהטיפול הוא אינטנסיבי.

<ראובן לביא: מה זה הפרעות קלות?

<ראובן לביא: כאלה שיש להן בולימיה עם בולמוס פעם בשבועיים והקאה פעם בחודש.

<ראובן לביא: אני לא בטוח שהן תגענה אלינו לטיפול.

<ראובן לביא: אנחנו איפה שהוא בטווח רחב, אבל שלא כולל את הקצוות של הפרעה קלה ביותר או הפרעה חמורה ביותר.

<אמיר צנדקוביץ: בנוגע לטיפול הנפשי רק נגיד שמבחינת הכלים שיש אצלנו, אז הכלים זה טיפול פסיכודינמי, CBT, תרפיה באמנות, שאנחנו נראה אחר כך את התוצרים שלה ואת ההקשרים, תרפיה בתנועה, שזה דבר מאוד חשוב בהקשר הזה של העיסוק בגוף, לתת לגיטימציה בכלל ללמוד לתת מקום לגוף.

<אמיר צנדקוביץ: זה פסיכודרמה, זה שימוש בכלים של תיאטרון ופעולה כדי ליצור איזה שהן הזדמנויות להתמודד עם הקשיים.

<אמיר צנדקוביץ: אבל אני כן רוצה טיפה להעמיק, ד"ר גלנטי קצת תספר על המורכבות של הטיפול והשימוש בכלים שאנחנו עושים.

<כוכבי גלנטי: אז מרבית הטיפול הוא, הפסיכולוגים שלנו עושים טיפול דינמי, כאשר יש לנו שלוש קבוצות, מנחה בפסיכודרמה, תרפיה בתנועה ותרפיה באמנות.

<כוכבי גלנטי: אנחנו משתמשים במרכיבים של CBT בטיפולים הדינמיים כאשר הדיאטניות גם עושות CBT.

<כוכבי גלנטי: בסיס הטיפול הרגשי הוא הקשר עם המטפל וכל מה שקורה למטופל במכון אגם מגיע לטיפול הפסיכולוגי, התנגדות לטיפול, עבודה על הקשר וכל הרכיבים של הטיפול, בקבוצות, הרכיבים הרגשיים שקשורים לילדות של המטופל, הקשר שהביא להפרעת האכילה, זה עולה בטיפול.

<דפנה הלמן: בהקשר הזה, מעניין, האם הן כבר מגיעות עם איזה שהיא תובנה שיש הפרעת אכילה או שהן מגיעות עם סימפטומים?

<דפנה הלמן: התפר בין פסיכיאטריה ואתם הוא מאוד, לא יודעת אם פרום, אבל כאילו דק במובן הזה שהרבה פעמים הן כבר מגיעות עם הכרה, 'יש לנו הפרעת אכילה', וזה חוסך הרבה, כי יכולים להיות שנים במרפאות ציבוריות או אצל מטפלים פרטיים כשאין הכרה או תובנה שהעניין המרכזי הוא הפרעת אכילה.

<דפנה הלמן: הסימפטומים לאורך השנים יהיו סימפטומים חרדתיים, דיכאוניים, פסיכיאטריים פר-סה ולא באמת מיקוד.

<דפנה הלמן: אז מעניין אותי מבחינת הניטור, אם יש משהו שכבר ברור, שהן כבר מגיעות אליכם מבושלות הפרעות אכילה?

<ראובן לביא: לרוב כן, חלקן זה ברור לא להן, אבל זה מספיק ברור לבן הזוג שלהן או להורים שלהן, או למסגרות שטיפלו בהן לפני כן.

<ראובן לביא: חלקן לא משוכנעות שיש להן הפרעת אכילה ורובן הגדול, אני חושב שכבר כן.

<דפנה הלמן: באנלוגיה לנגיד אלימות במשפחה, שנשים מגיעות עם סימפטומים דיכאוניים, חרדתיים, אבל לא תגדנה 'אני מוכה', או 'אני קורבן אלימות', כנ"ל באנלוגיה לנושא של 'אני בולימית', 'אנורקסית', 'אני צריכה להתמקד בנושא הזה ולא להישאר עם בעיית הדיכאון או החרדה'.

<אמיר צנדקוביץ: ד"ר גלנטי ציינה בדברים שלה את המושג של התנגדויות.

<אמיר צנדקוביץ: אני כן רוצה לציין את הדבר הזה, זה משהו מאוד חשוב.

<אמיר צנדקוביץ: לכאורה בן אדם מגיע, אישה מגיעה לפה לטיפול, למה להתנגד?

<אמיר צנדקוביץ: את באת, הגעת לטיפול, מה העניין של ההתנגדות?

<אמיר צנדקוביץ: את באת לפה לטיפול בהפרעת אכילה, מה להתנגד עכשיו כאילו?

<אמיר צנדקוביץ: מה קורה?

<אמיר צנדקוביץ: אז העניין הוא שההתנגדות זה חלק מאוד מאוד חשוב מהתהליך הטיפולי.

<אמיר צנדקוביץ: זה שאני רוצה לשנות משהו זה לא אומר שברגע, בנקודת הזמן, אני באמת אצליח לעשות את זה.

<אמיר צנדקוביץ: מול האוכל, יש גבול לכמה אפשר לבטא, אז זה יוצא בטיפול.

<אמיר צנדקוביץ: אחת המיומנויות שיש לנו בדרך כלל, שאמורה להיות בכל מרכז טיפולי, זה בדיוק לעבוד ולהחזיק את הדבר הזה ולעזור להן.

<אמיר צנדקוביץ: ציינת קודם את העניין של התובנה.

<אמיר צנדקוביץ: אני יכול להגיד לך בכנות, כשמטופלות באות ועושות ראיון, אני לחלוטין לא מחפש שם את התובנה, אני גם לא מחפש אפילו את המוטיבציה, אני לא מחפש שום דבר מעבר לזה שיבואו לפה, תבואו לפה, מספיק, תעמדו בתכנית, אנחנו כבר ניצור את הפעולות שיהיו הכר לתובנות.

עאידה תומא סלימאן: גם להכיר בזה ש'יש לי בעיית הפרעת אכילה', זה לא בהכרח הכרה בבעיות שהביאו אותי עד השלב הזה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר יכול להיות שהן רוצות לטפל בהפרעות עצמן ולהפסיק את ההקאות או לחזור לאכול, אבל לא רוצות לגעת במה שגרם להן להגיע, כי זה כואב, כי זה יותר מדי.

<אמיר צנדקוביץ: קצת סטטיסטיקה.

<אמיר צנדקוביץ: הסטטיסטיקה הזו ספציפית לגילאי 24-15 אבל אפשר להשליך מזה לגילאים מבוגרים יותר.

<אמיר צנדקוביץ: מעל 50,000 נערות ונשים סובלות מהפרעות אכילה בישראל.

<אמיר צנדקוביץ: אנורקסיה, אחוזים זה 1.2% מהנשים, 0.2% מהגברים.

<אמיר צנדקוביץ: בולימיה זה 2% מהנשים, 0.5% מהגברים, והפרעות אכילה לא ספציפיות, בין 3% ל-5% מהאוכלוסייה.

<אמיר צנדקוביץ: הנתונים האלה מתוך הרצאה של ד"ר איציק וורגפט, בכנס של העמותה להפרעות אכילה.

<אמיר צנדקוביץ: ד"ר וורגפט מנהל את הצוות בבית חולים בצפת, זיו.

<אמיר צנדקוביץ: עוד קצת סטטיסטיקה.

<אמיר צנדקוביץ: אחת מ-20 אנורקטיות תמות לאחר 12 שנות מחלה.

<אמיר צנדקוביץ: שוב, חשוב לציין כאן את ההקשר, הפרעות האכילה כהפרעות פסיכיאטריות הן ההפרעות היחידות שאפשר למות מהן.

<אמיר צנדקוביץ: לא מסכיזופרניה, לא מהפרעות בי פולאריות, לא משום דבר אחר.

עאידה תומא סלימאן: אחת מ-20?

<ראובן לביא: כן, 5%.

עאידה תומא סלימאן: היו כאלה שטענו שזה יותר.

<ראובן לביא: בין 5% ל-10% לפי כל הספרות העולמית.

<ראובן לביא: יכול להיות שזה קצת יותר במרכזים מסוימים, אבל זה נכון שזו ההפרעה הפסיכיאטרית היחידה שהורגת.

<ראובן לביא: התאבדויות הורגות, בדיכאון, בסכיזופרניה, אבל הפרעה פסיכיאטרית שהורגת באופן ישיר אנורקסיה נרבוזה היא היחידה.

<אמיר צנדקוביץ: 21% מהן יישארו כרוניות, 31% יישאו סימפטומים כל חייהם ו-40% יחלימו לחלוטין.

<אמיר צנדקוביץ: מה ההבדל בין כרוניות לבין יישאו סימפטומים?

<אמיר צנדקוביץ: כרוניות ימשיכו לקבל טיפול, ייכנסו וייצאו מכל מיני מרכזים של טיפול, החל מאשפוזים וכלה במרכזים להפרעות אכילה.

<אמיר צנדקוביץ: 31% יישאו סימפטומים זה אומר שלפעמים יהיו להם בולמוסים, לפעמים תהיה איזה פאזה של צמצום, אבל עדיין הן כבר ילמדו לעשות את התהליך הזה של לקום ולבנות את החיים מחדשים.

<אמיר צנדקוביץ: זו ההבחנה.

<אמיר צנדקוביץ: אני רוצה לקרוא את זה, זה מתוך דוח מבקר המדינה משנת 2013:

<אמיר צנדקוביץ: המחסור במסגרות טיפול מרפאתי והנזקים בעטיו, טיפול מרפאתי חשוב הן בשלב ההתחלתי של המחלה, כמניעת הידרדרות החולה והן לאחר שלב האשפוז.

<אמיר צנדקוביץ: בשל אופייה של ההפרעה, המשלבת רכיבים פיזיים ונפשיים חשוב שהטיפול המרפאתי יהיה רב מקצועי, לרבות פסיכיאטרי, פסיכותרפי אישי ומשפחתי, תזונתי ורפואי, תוך כדי שיתוף פעולה בין המטפלים.

<אמיר צנדקוביץ: המודל הטיפולי של מכון אגם.

<אמיר צנדקוביץ: בשקף הזה אנחנו רואים את האבחנה של מכון אגם.

<אמיר צנדקוביץ: אם אנחנו מדברים על אשפוז אז אנחנו מדברים על טיפול מחלקתי מלא, 24/7, צוות רב מקצועי כמובן.

<אמיר צנדקוביץ: טיפול יום ואשפוז יום, ההבחנה ביניהם זה מתי החולה מגיעה לטיפול.

<אמיר צנדקוביץ: בטיפול יום זה במקום אשפוז, חולה שלא רוצה להתאשפז, היא רוצה לשמור על המסגרת של הבית, אבל עדיין צריכה מסגרת שהיא מכילה כל היום.

<אמיר צנדקוביץ: אשפוז יום זה אחרי האשפוז, מטופלת סיימה אשפוז וצריכה עדיין החזקה אינטנסיבית ואז שוב מהבוקר עד הצהריים, שלושה עד חמישה ימים בשבוע, לאט לאט זה יורד ואז אחר כך מה קורה בקהילה.

<אמיר צנדקוביץ: המרפאות בקהילה ברובן זה טיפול יחיד באחד מתחומי הטיפול הרלוונטיים, תזונה, פסיכותרפיה, פסיכיאטריה, תרפיה קבוצתית.

<אמיר צנדקוביץ: במקרים טובים, אם יש נגיד שני טיפולים, אז יש תקשורת בין אנשי הצוות ויש ישיבה פעם ב-.

<אמיר צנדקוביץ: המודל שלנו במכון אגם זה מרפאה אינטנסיבית.

<אמיר צנדקוביץ: יש לנו חמישה טיפולים בשבוע, שני מפגשים בשבוע עם הדיאטנית, פעמיים מפגשים קבוצתיים ופעם אחת פגישה עם פסיכולוגית, בנוסף יש פגישה עם פסיכיאטר פעם בחודש.

<אמיר צנדקוביץ: המודל הזה מאפשר איזה שהיא מדרגת ביניים נחוצה, של צוות רב מקצועי שמאפשר בעיקר את החזרה לתעסוקה ולתפקוד.

<אמיר צנדקוביץ: זה העניין השיקומי.

<אמיר צנדקוביץ: במיוחד ההקשר כאן של רעות הוא חשוב כתפיסה, שיקום היום זה אומר לחזור לתפקד בחברה כאדם פעיל ויצרני.

<אמיר צנדקוביץ: המסגרת שלנו מאפשרת את זה בד בבד עם טיפול.

<אמיר צנדקוביץ: מכון אגם הינו היחיד באזור המרכז שמאפשר למטופלות מעל גיל 18 טיפול מרפאתי אינטנסיבי במקביל להמשך קיום של שגרה תעסוקתית, לימודית וחברתית.

<אמיר צנדקוביץ: המודל שלנו, רואים, פסיכיאטר, פסיכולוגית, דיאטנית, טיפול קבוצתי – המטופלת במרכז.

עאידה תומא סלימאן: מה שקיים במרכזים במצגת שהביאו ממשרד הבריאות, אז דיברו על 24 או 28 מרכזים וברובם לא קיים צוות רב מקצועי.

<אמיר צנדקוביץ: לא שידוע לנו, אני כן יכול להגיד שבאזור המרכז, כמו שאמרנו, המרפאה של תל השומר לא קיימת.

<אמיר צנדקוביץ: אנחנו היחידים שנותנים את המענה הזה לכל אזור המרכז.

<דוד דביר: וגם אם קיים צוות רב מקצועי, יכול להיות שהם יושבים ביחד, אבל הם לא יושבים ביחד ועושים את הישיבות - - -

עאידה תומא סלימאן: את הניתוח ואת ה - - - זה כל הגילים, המבוגרים למשל, בתל אביב, בית חולים סוראסקי?

<קריאה: תל השומר.

<דב אלבוקרק: מה שעוד מצטרף לזה זה שעות הפעילות.

<דב אלבוקרק: במרבית המקומות שעות הפעילות הן בוקר, אצלנו אנחנו מאוד גמישים והצוות פוגש את המטופלות גם בשעות הערב, עד שעות הערב.

<דב אלבוקרק: זה מאפשר לאנשים שעובדים בבוקר להגיע אחר הצהריים לטיפול וזו גמישות, ממש גמישות מלאה.

<דב אלבוקרק: זה מאוד ייחודי.

<אמיר צנדקוביץ: עובדים פה עד תשע בערב.

<אמיר צנדקוביץ: איך מתקבלים למכון אגם?

<אמיר צנדקוביץ: הפניה והתחייבות לצורך אבחון וזה יכול להיות, כמו שאמרתי, פנייה ישירה, הפניה על ידי רופא משפחה, הפניה לאחר אשפוז ואחרי זה מקבלים את המנוי הטיפולי מקופת החולים.

עאידה תומא סלימאן: יש הגבלה על המנוי, מבחינת מפגשים?

עאידה תומא סלימאן: עדיין תשע פעימות?

<כוכבי גלנטי: 30 מפגשים כל מנה.

<דב אלבוקרק: העיתוי של השאלה הוא בדיוק והשקופית הבאה תיתן את התשובה.

<דב אלבוקרק: אנחנו פה מטפלים בהיבטים המנהליים, אולי הכלכליים שקשורים בטיפול.

<דב אלבוקרק: זה איזה שהיא הקדמה לומר שיש מורכבות בעבודה מול קופות החולים.

<דב אלבוקרק: קופת חולים, במסגרת הבקרה שלה, היא עושה בקרה על היקף ההפניות, על האינטנסיביות, היא אומרת שזה יותר מדי אינטנסיבי, רוצים בסופו של דבר לחסוך במשאבים.

<דב אלבוקרק: אני אומר את זה באופן לא ביקורתי אלא עם הבנה לאינטרס שלהם, אבל לנו זה התנגשות עם האינטרס שלנו לתת את הטיפול האופטימלי למטופל.

<דב אלבוקרק: וגם משך הטיפול, זה במענה לשאלה שלך, אז יש לנו פה את המנויים וזה ייתן מענה.

עאידה תומא סלימאן: מה זה 95% טופס 17?

עאידה תומא סלימאן: כאילו 95% מגיעות עם טופס ו-5%?

<דב אלבוקרק: נכון.

<דב אלבוקרק: 5% מגיעות באופן אחר.

<אפרת צוק: חיילים למשל לא יכולים לקבל טופס 17, אבל יש לנו גם חיילים.

עאידה תומא סלימאן: למה הם לא יכולים לקבל?

<אפרת צוק: זה משרד הביטחון.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא יצרו להם משהו חלופי?

<ראובן לביא: לא, הם יכולים להיות בטיפול, לא דרך טופס.

<כוכבי גלנטי: הם צריכים אישור של הצבא להיות בטיפול.

עאידה תומא סלימאן: זה כאילו טופס אחר.

<כוכבי גלנטי: והם צריכים לשלם עבור הטיפול באופן פרטי.

<דב אלבוקרק: יש כאן מורכבות.

<דב אלבוקרק: לא ניכנס לזה עכשיו.

<דב אלבוקרק: יש לנו פה את שיטת המנויים, אפשר לראות את הסוגים השונים.

<דב אלבוקרק: בסופו של דבר המנויים הרלוונטיים, בסוף מגיעים למנוי הארוך של ה-30, יש מנוי לילדים ונוער ויש מנוי למבוגרים.

<דב אלבוקרק: בעצם יש פה אימוץ של השיטה שנהוגה בבריאות הנפש.

<דב אלבוקרק: יש פה איזה שהוא היגיון שאומר ניתן לכם עכשיו, לכאורה קחו 30 טיפולים, אם תסתפקו ב-20 הרווחתם 10 טיפולים, זה גם תמריץ לספק לקצר את הטיפול.

<דב אלבוקרק: יש פה מרכיב לכאורה של התייעלות, תקבל קצת פחות, אבל תתייעל.

<דב אלבוקרק: בנושא של הפרעות אכילה זה לא עובד.

<דב אלבוקרק: בגלל הצורך בצוות רב מקצועי, מאוד מקצועי, וצריך לומר, גם יותר יקר מאשר אנשי המקצוע, הם עם כל ההכשרות, עם כל ההשכלה, זה יוצר מצב שבסופו של דבר המנוי הזה לא נותן את המענה, אני חושב שיש פה קונצנזוס אצל כל הספקים בתחום הזה, שזה פשוט לא נותן והמשמעות היא חוסר תמריץ לפתח את השירות במקרה הטוב.

<דב אלבוקרק: צריך לומר שהטיפולים ממושכים, מדובר כאן בטיפולים ממוצעים גם של עשרה חודשים ושנה ויותר ובוודאות צריך מנוי על מנוי על מנוי על מנוי, זאת אומרת להאריך את זה, ואז כל פעם קופת חולים עושים עצירה, רגע בואו נחשוב, מאריכים/לא מאריכים ויש פה מטופל שנמצא בתווך והוא בן ערובה, כשההחלטה שלנו בבית החולים היא לא לתת למטופל להיות בן ערובה, אנחנו נמשיך לטפל ונתחשבן עם הקופה.

<דב אלבוקרק: צריך לומר שלנו אין רשת ביטחון, אנחנו עושים את זה מתוך הבנה של הצורך, אבל אין לנו רשת ביטחון כלכלית בהתנהלות הזאת.

<דוד דביר: עוד היבט אחד שהוא מאוד חשוב זה מה שכתוב כאן בהערות, זה מועד התשלום.

<דוד דביר: שימו לב שמועד התשלום במנויים הארוכים הוא אחרי תשעה חודשים, זאת אומרת השיטה היא כזאת שבטיפול הראשון מקבלים את הרבע הראשון ואחרי תשעה חודשים, כשהבן אדם עצמו יכול להיות כבר במנוי השלישי שלו, אנחנו מקבלים תשלום עבור המנוי הראשון שלו.

<דוד דביר: אנחנו בעצם נותנים פה אשראי לקופות החולים, אשראי מטורף, שאנחנו מתקשים מאוד לספוג אותו.

עאידה תומא סלימאן: אני יכולה לשאול, מבחינת מועדי תשלום.

עאידה תומא סלימאן: התעריף, אני מבינה שזה תעריף של משרד הבריאות, מועד התשלום זה ההסכם שלכם עם הקופות?

<דוד דביר: נכון.

עאידה תומא סלימאן: זה אחיד לכלל הקופות?

<דוד דביר: לא, זה נע בין שוטף פלוס 30, שוטף פלוס 60, שוטף פלוס 85, כל קופה היא בצורה אחרת.

<דוד דביר: ברגע שאני בשוטף פלוס 85, שזה קופה מסוימת, על הדבר הזה יש גם את השיטה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני שאלתי כי בסופו של דבר זה תוצר של משא ומתן שלכם מול הקופות.

<דוד דביר: לא במקרה הזה.

<דוד דביר: זה נכון לגבי תעריפים אחרים ושירותים אחרים, לא במקרה הזה.

<דוד דביר: במקרה הזה מרגע שאנחנו מקבלים את טופס 17, בעצם אחרי תשעה חודשים אנחנו נקבל את התשלום האחרון, שזה רבע מהתשלום עבור אותו טיפול.

<קריאה: זה הכלל של משרד הבריאות או זה מה שהקופות מכתיבות?

<דוד דביר: זה הכלל של משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: זאת השאלה, אם זה עניין של ההסכם שלכם מול קופת חולים, או שזה משרד הבריאות קבע את זה?

<דוד דביר: משרד הבריאות קבע את זה במסגרת הרפורמה.

עאידה תומא סלימאן: שוב, במסגרת הרפורמה.

עאידה תומא סלימאן: חשבתי שנורית קורן תשתתף היום, היא יושבת ראש ועדת המשנה בנושא הרפורמה בבריאות הנפש.

<דב אלבוקרק: זה בסוף, איזה שהיא שקופית מסכמת של המצב הפיננסי שלנו.

<דב אלבוקרק: מה שרואים בגרף זה אך ורק הוצאות בשכר.

<דב אלבוקרק: מדובר בשנה, מתחילת הרפורמה ועד היום מדובר פה על מספר מטופלים בו זמנית, אנחנו מדברים פה בממוצע כ-70 מטופלים במהלך התקופה הזאת.

<דב אלבוקרק: אפשר לראות את ההכנסות, את ההוצאות ואת הפער רק על כוח אדם.

<דב אלבוקרק: אם מכניסים לפה עוד פרמטרים נוספים אנחנו מגיעים בערך לגירעון שנתי של כמיליון שקל.

<דב אלבוקרק: צריך לומר שמאחר שהגירעון הוא פר מטופל, נכון שיש לכאורה איזה עלות שולית פוחתת, אבל זה פר מטופל.

<דב אלבוקרק: זאת אומרת, יש לנו פוטנציאל להגיע ל-120 מטופלים, ככל שאנחנו נעלה את מספר המטופלים הגירעון יעלה ביחס ישר להיקף המטופלים.

<דב אלבוקרק: אמרתי שאנחנו בית חולים של עמותה, אנחנו לא יודעים לספוג גירעון כזה, כרגע העמותה מכסה את הגירעון ויש פה דיון מאוד נוקב שקיים כרגע בדירקטוריון של העמותה, בוועד המנהל, האם מוצדק, האם אנחנו צריכים להמשיך את זה.

<דב אלבוקרק: יש פה דעות לכאן ולכאן, וכולם מאוד ערכיים.

<דב אלבוקרק: צריך להגיד שכולם למטרות חסד וחמלה, זאת אומרת לא צריך להסביר להם את הדברים האלה, אבל היציבות, האיתנות הכלכלית היא נר לרגלינו, אנחנו לא הולכים להתמוטט, אנחנו הולכים להמשיך לתת שירות וזה משהו מאוד בעייתי שקורה כרגע.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שלחנו מכתב בהול לשר הבריאות ואני הולכת לדבר איתו בשבוע הבא.

<דב אלבוקרק: אז התוצאה הכלכלית של כל זה היא שיש גירעון מובנה, אין לנו אפשרות לכסות אותו על ידי מוקדי רווח אחרים.

<דב אלבוקרק: בתי חולים כלליים, אם נסתכל על תל השומר, לתל השומר יש מרכזי רווח בבית החולים, זה יכול להיות צנתורים, ניתוחים נוירו כירורגיים, ואז פה אתה מפסיד, אין שום בעיה, פה אתה מרוויח, זה מקזז.

<דב אלבוקרק: אנחנו בית חולים, כל השיקומיים, ויש פה נושא חברתי, הרבה מעבר לנושא הרפואי, של שירותים לא סקסיים כאלה, שלא טיפלו בהם, שהם מוזנחים, גם בגריאטריה, גם בשיקום והפסיכיאטריה.

<דב אלבוקרק: שלושה שהם החצר האחורית של הרפואה של מדינת ישראל.

<דב אלבוקרק: כולם עם כשל שוק כזה שבכולם יש בעיות אז אם יש לך שלוש בעיות, אז בעיה אחת - - -

עאידה תומא סלימאן: אתם ריכזתם לעצמכם את כולן.

<דב אלבוקרק: בדיוק, לגמרי.

<דב אלבוקרק: מה שקרה, לאורך השנים - - -

עאידה תומא סלימאן: תעשו איזה מחלקת יולדות.

עאידה תומא סלימאן: זו המחלקה הכי רווחית.

<דב אלבוקרק: בתוך הבדיחה שאמרת זו בדיוק התשובה לעניין.

<דב אלבוקרק: מה שהוביל את העיסוק בתחומים האלה זה בדיוק אותם תחומים שיש פער לאומי, כאילו איפה חסר?

<דב אלבוקרק: זה מה שנעשה.

<דב אלבוקרק: מה שחסר זה גם מה שאתה מפסיד בו, כי אם עוד אנשים היו חושבים שאפשר להרוויח הם היו עושים, היו מפתחים את זה.

<דב אלבוקרק: היזמות הכלכלית הייתה גורמת לזה.

<דב אלבוקרק: אז מה שקורה זה איום כלכלי מיידי מוחשי של מכון אגם.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שההנהלה שלכם תקבל את ההחלטה הנכונה, כי אני אומרת לכם, אני ניהלתי ארגון נשים נגד אלימות, זה ארגון באוכלוסייה הערבית שהקמתי ב-92' וניהלתי אותו.

עאידה תומא סלימאן: הוא הקים מקלטים, מרכזי סיוע, דירות מעבר לנערות וכו' ואני עדיין זוכרת את המאבק שלי מול ההנהלה על קיום דירת המעבר לנערות, כי דירת המעבר לנערות אצלנו הייתה הכי גירעונית בתוך הפרויקטים וכל הזמן ההנהלה, נכון, זה נשים פמיניסטיות שרצו לעשות שינוי, אבל מה לעשות, גם פחדו מהגירעון שכל הזמן סחבנו.

עאידה תומא סלימאן: כל השנים הייתי צריכה להיאבק ולהביא איזה שהוא גיוס תרומות.

עאידה תומא סלימאן: אני למדתי, אמרתי להם בסוף, אחרי 23 שנים, שצריך למכור את הפרויקטים שלנו בקמעונאות כדי להביא כסף, כלומר לקחת איזה קבוצת טיפול באמנות ולמכור את זה לאיזה שהוא תורם.

עאידה תומא סלימאן: זה בילד אִין בתוך התקציב שלכם, אתם עושים את זה ממילא, אבל לא מקבלים עליו כנראה כיסוי מהמשרד.

עאידה תומא סלימאן: אני לא הולכת עכשיו לתת שיעור בגיוס כספים, אני בטוחה שהארגון שלכם עושה את זה בממדים יותר גדולים, אבל רק שלא ייכנעו חברי ההנהלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים לחשוב איך, שלא יגיעו לאיזה שהוא מצב ויגידו 'אנחנו מרימים ידיים'.

<דב אלבוקרק: הדבר האחרון שאנחנו רוצים זה להרים ידיים, אנחנו נמצאים כל הזמן במאבק.

<דב אלבוקרק: אנחנו לא מוותרים כי אנחנו באמת מאמינים במה שאנחנו עושים.

<דב אלבוקרק: הנקודה כאן זה איך לגרום לממשלה לקחת אחריות.

עאידה תומא סלימאן: השר היה פה אצלכם פעם?

<דב אלבוקרק: השר מכיר ומוקיר.

<דב אלבוקרק: הוא היה פה לפני שבועיים, או שלושה שבועות.

<דב אלבוקרק: עשינו פתיחה, אנחנו נמצאים פה בתוך מרפאה אמבולטרית חדשה, אגף אמבולטרי חדש, שוב, בתרומה, והשר היה כאן ואנחנו נמצאים בקשר מתמיד עם המשרד.

<דב אלבוקרק: יש לנו קשר טוב.

<דב אלבוקרק: בסופו של דבר אני מקווה שהתמיכה הזאת גם תתורגם בהיבטים הכלכליים, כי יש פה מצב שבית חולים שהוא בית חולים ממשלתי, שהוא בית חולים של קופה שהם יכולים להיות בגירעון, אבל הם יודעים שהם מוגנים.

<דב אלבוקרק: אנחנו לא יכולים.

<דב אלבוקרק: אנחנו מצד אחד מחויבים לתת שירות, כי יש לנו רישיון ואנחנו צריכים לתת שירות ואת השירות הטוב ביותר, כי אנחנו גם בדנ"א שלנו רוצים לעשות את זה, אבל אנחנו נמצאים בחשש, יש לנו אחריות על האנשים שעובדים כמובן.

עאידה תומא סלימאן: סליחה שאני רצה יותר לכיוון הזה.

עאידה תומא סלימאן: יחסים טובים עם השר זה דבר טוב, תמיד, השאלה אם אתם מרגישים שיכול להיות לזה תרגום.

עאידה תומא סלימאן: התחלתם איזה שהוא שיח בנושא?

עאידה תומא סלימאן: אני כבר התערבתי, אני כבר שלחתי את המכתב, אבל מה שאני עושה זה בדרך כלל לא להסתפק במכתבים, אני מוציאה את המכתב רק כפתיח, כדי שיהיה לו את זה שניגשתי ואחר כך אני אתחיל ללחוץ ולהיפגש ולבדוק את האפשרויות.

עאידה תומא סלימאן: האם אתם מרגישים שיש איזה שהוא כיוון שאתם הולכים איתו?

עאידה תומא סלימאן: הוא אמר משהו?

עאידה תומא סלימאן: אתם העליתם את זה בביקור?

<דוד דביר: היה פה מנכ"ל משרד הבריאות, זה עלה בפניו.

עאידה תומא סלימאן: יש לי ישיבה איתו בעוד שבועיים.

<דוד דביר: זה עלה, אנחנו אמרנו שנסגור, הוא אמר 'בשום פנים ואופן אתם לא יכולים לסגור', זאת אומרת זו הייתה - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי אז?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נסגור ו-?

<דוד דביר: עד כאן.

<דוד דביר: אתה הצגת את זה בפני ועדת המחירים.

<דב אלבוקרק: אין שום דבר אופרטיבי שאנחנו מביאים.

<דב אלבוקרק: יש לנו שיח עם האגף לבריאות הנפש בנושא הזה, הם מכירים את הדברים, הם היו פה.

<דב אלבוקרק: ראש האגף לא הייתה פה, אבל דני היה פה, מתוך האגף, יותר מפעם אחת ואנחנו לא קיבלנו שום מידע קונקרטי מה כן.

<דב אלבוקרק: כל המידע הזה, כולל הפתרונות האפשריים, דיברנו איתם.

עאידה תומא סלימאן: הם יתווכחו איתכם על למה יש לכם את הגירעון הזה ויגידו לכם 'תתייעלו, הרי אנחנו מעבירים לכם את התעריפים'.

עאידה תומא סלימאן: מה אצלכם זה אקסטרה, זה ההוצאות העיקריות?

<דב אלבוקרק: ההוצאות העיקריות זה חצי משרה של מנהל ומזכירה אחת.

<דב אלבוקרק: זהו.

<דב אלבוקרק: כל השאר הם מטפלים.

<אפרת צוק: ועוד חשוב לציין שמשרד הבריאות לא תקצבו את כל הקטע של ישיבות הצוות, שזה חלק אינטגרלי מה - - -

<דב אלבוקרק: על זה אני לא - - -

<אפרת צוק: את זה לא תקצבו בכלל ברפורמה.

<דב אלבוקרק: את צודקת, זה גם נכון.

<דב אלבוקרק: העבודה הרב מקצועית, הם לא תקצבו.

<דב אלבוקרק: הם תקצבו את המפגש עם המטפל וגם כן בהערכת חסר של התעריף, אבל בוודאי לא את עבודת הצוות הרב מקצועי.

<דב אלבוקרק: בעצם זה לעודד עבודה לא מקצועית, בסוף הם לא מכירים במודל ואז זה לא מאפשר לנו - - -

עאידה תומא סלימאן: גם אצלם פעימה זה יכול להיות שיחת טלפון שאתה מרים, לדבר עם הפסיכולוג, מרים טלפון, מטפל בילד ומרים טלפון לבית הספר ושואל.

עאידה תומא סלימאן: זה בשבילם פעימה.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שאתם לא רושמים את זה.

<קריאה: ממש לא.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, זה ממש ללמד את המערכות איך להוציא כסף ואתם, אני מתארת לעצמי, כבר הבנתי את הראש שלכם - - -

<דוד דביר: הקופות עכשיו מאוד נכנסו לקטע של בקרה של הטיפולים, הן מאשרות חלק מהדברים שאנחנו נותנים.

<דוד דביר: צריך להבין שבכל שאר התעריפים, שיקום, הן דורשות ממנו הנחה מאוד משמעותית.

<דוד דביר: זה המקום היחידי שהם מבינים שהם לא יכולים לדרוש הנחה, הם מקבלים את התעריף של משרד הבריאות כתעריף בלי שום הנחה, כי הם מבינים שזה תעריף הפסדי.

<דב אלבוקרק: זאת הראיה הטובה ביותר לזה שהקופות בעצמן מבינות שאי אפשר לצפות ל - - - יש לנו תחומים של 30% ו-40% הנחה שאנחנו נותנים לקופות, אבל פה אנחנו באפס הנחה, הקופות מכירות בזה שהן לא נותנות לנו הנחה מתוך זה שהן מבינות שגם זה הפסדי.

עאידה תומא סלימאן: הם יודעים שזה - - -

<דב אלבוקרק: כן.

<דב אלבוקרק: אנחנו מוכנים, אגב, לעבור עם כל גורם או כל נציג, או איש כלכלה וכספים, שיבוא ויבדוק את הפעילות וינסה להציע לנו איך אפשר להתייעל, אני חושב שבית החולים הזה מתקיים הודות ליעילות שלו.

<דב אלבוקרק: יש לנו תקורות מינימליות, הנהלה רזה, אין לנו מזכירות בבית החולים, שאגב זה רע, אין כמעט מזכירות כי - - -

עאידה תומא סלימאן: או מזכירים.

<דב אלבוקרק: או מזכירים, נכון, גם מזכירים אין לנו.

עאידה תומא סלימאן: בכל זאת, זו הוועדה לקידום מעמד האישה.

<דב אלבוקרק: את צודקת, אבל את יודעת, זה שגור.

<דב אלבוקרק: אם יחליטו, אם ירצו לבוא לעשות בקרה ולהסתכל מה שנקרא על הספרים ועל זה, הכול פתוח.

<דב אלבוקרק: מבחינת הפתרונות האפשריים, הנושא של תעריף ייעודי של הפרעות אכילה, להפרידה אותו מתעריף של בריאות הנפש או מטיפולים אחרים.

<דב אלבוקרק: בית החולים עד היום לא מקבל תמיכה ייעודית כלשהי מהממשלה, אך ורק מהתעריפים.

<דב אלבוקרק: אז יכול להיות שיהיה צורך במקרה הזה כן לחשוב על תמיכה כזאת בתחום הזה.

<דב אלבוקרק: כל זה יאפשר לנו להרחיב את הטיפול ולתת מענה למי שצריך לקבל מאיתנו מענה.

<דב אלבוקרק: מה שמופיע פה באדום זה סוג של - - - לכאורה, משרד האוצר מאוד אוהב את הנושא של מבחני תמיכה, זה סוג של תמריץ לקופות גם להיות יעילות ולתת שירות, ולי אין שום בעיה עם זה ובלבד שיינתן מענה.

<דב אלבוקרק: בפועל מה שקורה בדרך כלל, למשל בתחום השיקום זה מאוד בולט, יש מבחני תמיכה בתחום השיקום, יוצא מצב של שיקום בית.

<דב אלבוקרק: שיקום בית זה יכול להיות פיזיותרפיה פעמיים בשבוע 20 דקות, והנה יש לך שיקום בבית, והטיפול הרב מקצועי והטיפול האיכותי, כולל ציוד, כולל טכנולוגיה, לא ניתן.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא מקבלים ועדת תמיכות?

<דב אלבוקרק: לא.

עאידה תומא סלימאן: למה?

<דב אלבוקרק: שאלה טובה.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא ניגשתם?

<אילן מלכאי: מעולם לא קיבלנו, אנחנו לא - - -

עאידה תומא סלימאן: אתם ניגשתם?

עאידה תומא סלימאן: אתם הגשתם בקשות לוועדת תמיכות?

<אילן מלכאי: צר לי שאני שואל, אני לא יודע מה זה ועדת תמיכה.

עאידה תומא סלימאן: בכל משרד יש תקציבים שהם מחולקים לפי ועדת תמיכות, כלומר אם גופים מסוימים לא נמצאים, לא מתוקצבים, מגוף התקציב העיקרי של המשרד, יש דרך אחרת לפנות, לפעמים באופן חד פעמי, לפעמים זה הולך לפי שנים.

עאידה תומא סלימאן: למשל, מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית, הם הולכים לפי ועדת תמיכות, הם מקבלים תקצוב שנתי כבר שנים מוועדות תמיכות, ולאו דווקא כנותני שירות.

עאידה תומא סלימאן: בחלק שלכם, של לקבל את התעריף של המשרד, אתם כאילו באופן עקיף, כקבלן שנותן שירות למשרד.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להגיש בקשות לוועדת תמיכות, אני יודעת למשל בנצרת, בתי החולים נתמכו על ידי ועדת תמיכות.

עאידה תומא סלימאן: צריך לבדוק את כל הנושא של ועדת תמיכות במשרד הבריאות ואם הם נותנים מימון.

עאידה תומא סלימאן: בטוח יגידו 'אנחנו לא נוכל לתת על הדברים שהם בבסיס התעריף שאנחנו משלמים עליו, אלא משהו מסביב', ואז אתם צריכים להסתכל על מה שאתם נותנים, שהוא לא קיים במקומות אחרים ואתם כוללים אותו עכשיו ומשייכים אותנו כהוצאה מול התעריף ודווקא להגיש אותו כפרויקט לתמיכות.

<אילן מלכאי: לא בית החולים ישירות, אולי העמותה.

עאידה תומא סלימאן: העמותה, כמובן יגישו כעמותה, יכולים להגיש כעמותה.

<דב אלבוקרק: אנחנו ישבנו עם שר, מנכ"ל, ראשי המנהלים, כולל יאיר אסרף, שהוא ראש מינהל תקצוב ותמחור.

<דב אלבוקרק: לא דיברנו על תמיכה, לא הוצע לנו מעולם חלופה או אופציה להגיש, או איזה קול קורא.

<דב אלבוקרק: יכול להיות שצריך לחפש עוד, אבל כולם מכירים את זה ולא הוצע לנו איזה שהוא - - -

<אילן מלכאי: בעבר היינו ספק של משרד הבריאות, לפני הרפורמה.

עאידה תומא סלימאן: זה תשלום עבור מתן שירות, אתם הייתם חותמים כל שנה חוזה כמתן שירותים.

עאידה תומא סלימאן: אז אולי אנחנו נבדוק מול המשרד, דלית, אם יש להם, אני בטוחה שיש להם, בכל משרד יש ועדת תמיכות.

עאידה תומא סלימאן: צריך להיכנס לאתר ולראות מתי יש להם קול קורא.

<דב אלבוקרק: אנחנו נרצה להזמין את א'.

<דב אלבוקרק: אם תרצי לשבת פה.

<א': איזה כבוד, מזמן לא נתנו לי כזה.

<א': שווה.

<א': לי אין מצגת, המצגת שלי זה מהחיים, אני לא צריכה מצגות.

<א': אני חושבת שהפרעת האכילה שלי התחילה בצבא, לא הייתי מודעת לזה.

<א': זה התחיל לעלות, לרדת, עליתי במשקל, ירדתי, הלכתי לכל גורם אפשרי בשוק, משומרי משקל עד - - - כולם מכירים את כל המוסדות שנותנים תמיכה לירידה במשקל.

<א': זה לא הפריע לי להתחתן, ללדת, לעשות תואר ראשון, תואר שני, להתקדם בעבודה, לעשות קריירה, עד שבגיל 45 החלטתי לתת לעצמי מתנה.

<א': מאוד אהבתי את החיים כמובן, אני אופטימית, אהבתי את עצמי ואת המראה שלי, גם במשקלי הגבוה, ואז בגיל 45 - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זה גבוה?

<א': הגעתי ל-108 קילו בגובה של 1.60 מטר.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שאני אסיים את דרכי אצלכם?

<א': אני חושבת שזו פעם ראשונה אני אומרת את המשקל, בשיא החופשיות, זה גם משהו שהיה לי קשה.

<א': החלטתי בגיל 45 לתת לעצמי מתנה, לעשות ניתוח שרוול.

<א': התאמתי, כי גם הייתה לי בעיה של יתר לחץ דם, מבחינת כל הקריטריונים, והלכתי לעשות באופן פרטי ניתוח שרוול.

<א': לימים הוא הסתבך, טיילתי לי בין חיים ומוות בטיפול נמרץ בבית חולים איכילוב, הייתי 40 יום בטיפול נמרץ, 100 ימים סך הכול בבית חולים והתמזל מזלי והגעתי לשיקום בבית חולים רעות.

<א': בדיוק סיפרתי, כשהגעתי לפה, כשנכנסתי לרעות, אחרי איכילוב, שזה בית חולים שטיפלו בי מקסים שם, בלי קשר, הגעתי על אלונקה, לא זזה, רק הראש, אני חושבת, זז, קצת הידיים.

<א': הרגשתי שהגעתי לקיבוץ, מבחינתי זה היה כמו קיבוץ, מבחינת המראה ומבחינת המחלקה.

<א': העלו אותי למחלקה, לי"ב, לשיקום צעירים, ואני חושבת שהסרטון הזה שראינו מקודם מאוד ריגש אותי, אפילו דמעתי, כי זה לא סרטון תדמית, זה אמיתי.

<א': זאת אומרת כל מה שראו שם עם הגברת הנחמדה שהגיעה אחרי לידה לפה זה אמיתי.

<א': הצוות אמיתי, היחס, רואים באמת שהמטופל הוא במרכז, המטופל ומשפחתו, מאוד חשוב להגיד.

<א': מהאחים וכוחות העזר, דרך הרופאים, דרך הפסיכולוגים, אחר כך נגיע לאגם, אבל הפיזיותרפיסטים, פשוט טיפול מופלא.

<א': כשהשתחררתי מרעות השתחררתי הביתה אבל לטיפול יום, לאשפוז יום.

<א': במסגרת אשפוז היום התוודעתי לאחד והיחיד, לאמיר, שטיפל בי בזמנו.

<א': אז הבנתי לראשונה שאני בכלל סובלת מהפרעת אכילה.

<א': אני לא הבנתי שיש לי הפרעת אכילה.

<א': האקורדיון של למעלה, למטה, לרדת במשקל, להשמין חזרה, באמת לא הפריע לי בחיים, אני הלכתי לניתוח שרוול סתם, כדי קצת לרדת במשקל, לעשות הוקוס פוקוס.

<א': מה שזה לא ואני נגד, לדעתי צריך להוציא את זה, אבל זה דיון בנפרד, להוציא את זה מסל הבריאות.

<א': אני עדות ל-30 יום מורדמת מונשמת, באמת טיילתי בין חיים למוות, שלא לדבר על המשפחה שסובלת תוך כדי.

<א': ואז תוך כדי טיפול עם אמיר במסגרת אשפוז היום הבנתי לראשונה שבכלל יש לי הפרעת אכילה.

<א': תוך כדי טיפול במה שאני עברתי, במקרה המטלטל שלי, הרי מה שמביא אותי לעשות ניתוח שרוול, הייתי הרי בעודף משקל, ואז התחלנו לטפל בנושא הזה ביחד.

<א': לקראת סוף אשפוז יום אמיר הפנה את תשומת לבי למחקר.

<א': היה פה מחקר במסגרת מכון אגם שלקח כל מיני אנשים עם הפרעות אכילה, אולי אתם תרחיבו אחרי זה, ועברנו פה תהליך מדהים של שנה, באמת עם צוות רב מקצועי, עם הליווי הפסיכיאטרי ועם דיאטנית ורופא וטיפול קבוצתי.

<א': היה טיפול מדהים, התגבשה קבוצה מדהימה.

<א': זה היה אמור להיות כשנתיים, אבל אחרי שנה נפסק המחקר בגלל שהלכו ונעלמו המטופלים, ואני חושבת שיש איזה שהיא תקנה, איזה חוק בוועדת הלסינקי, שאם כמות המטופלים יורדת למספר מאוד קטן, אז אי אפשר להמשיך במחקר.

<א': אז הוצעה לנו האופציה להמשיך בטיפול פרטני.

<א': אני לקחתי את האופציה הזו בשתי ידיים והמשכתי כמטופלת פרטנית במכון אגם.

<א': אני חושבת שעברתי פה טיפול אינטנסיבי ומדהים שנה וחודשיים, שוב, עם דיאטנית ועם ד"ר לביא, לא אפרת במקרה הזה, הייתה לי דיאטנית אחרת, עם אמיר, צוות שעוטף, עוזר, משקם, מדהים.

<א': כל מה שנאמר פה אמיתי, השעות שלי תמיד היו אחרי עבודה.

<א': חזרתי, אחרי שלא עבדתי כמעט כשנה, אחרי מה שקרה וכשחזרתי למעגל העבודה אז כמובן ששעות הטיפול היו אחר הצהריים, בשעות שנוח למטופל.

<א': אני חושבת שזה הטיפול המשמעותי, זאת המתנה האמיתית שנתתי לעצמי באמת ולא ניתוח השרוול.

<א': פה הבנתי באמת, פה קיבלתי כלים להתמודד, פה ירדו האסימונים ככה, כל טיפול ירדו אסימונים.

<א': וזה היה קשה, זה לא היה טיפול קל.

<א': אני חושבת שבאמת צריך להוציא את ניתוח השרוול הזה מסל הבריאות, בטח למשקלים כמו שאני הייתי, כי ממילא אתה מבין שאתה צריך להתמודד עם זה, אתה צריך להתמודד עם הפרעת האכילה שלך, אז ממילא אתה בא לעשות פה את הטיפול, אז חבל על כל מה שעברת בדרך.

<אפרת צוק: תגידי כמה שנים את כבר שומרת.

<א': אני ארבע שנים אחרי הניתוח, שומרת על המשקל.

<א': כמובן שקיבלתי המלצה להמשיך לטפל בסמגרת הקהילה אז אני הולכת למפגשים עם דיאטנית מטעם קופת חולים.

<א': במקרה היא דיאטנית שגם עבדה באיכילוב וגם הכירה את הנושא הבריאטרי וטיפלה בי שם.

<א': אז דרך קופת חולים כאחת לחודש.

<א': לשמחתי קופת החולים לא מגבילה מטופלים שעברו ניתוח בריאטרי, כי ככה מגבילים את מספר המפגשים, שישה, שבעה, לא יודעת, אז לי יש for ever טיפולים, אנחנו נצא לפנסיה ביחד, הדיאטנית ואני, כי הבנתי שיש לי הפרעה וככה מטפלים בהפרעה.

<א': הקיבוץ הזה, שהגעתי אליו לפני ארבע שנים, עשה לי מאוד טוב.

<א': רק מילים טובות יש לי להגיד, גם על המרכז השיקומי וגם על מרכז אגם.

<א': זו המתנה האמיתית.

<א': אם יש למישהו שאלות, אני אשמח לענות.

עאידה תומא סלימאן: אני פשוט שמחה לשמוע, להבדיל מהסיפורים ששמעתי בכנסת, סיפור מוצלח של התגברות.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, קודם כל את נראית מצוין, ודווקא ראיתי המון נשים שעברו את הניתוחים האלה והן לא נראות - - - אני כל הזמן אמרתי שמי שעוברת את הניתוח הזה, ואני ראיתי המון נשים סביבי שלא נראו, הולך לאיבוד משהו בהבעות הנשים של הפנים.

עאידה תומא סלימאן: יש שמחת חיים שפתאום נעלמת אצל רבים מאלה שעוברים את הניתוח.

<א': הם לא היו באגם.

עאידה תומא סלימאן: כנראה.

<א': הם לא טיפלו באמת בדבר האמיתי.

עאידה תומא סלימאן: את רוצה להגיד משהו, יארה?

עאידה תומא סלימאן: רוצה לשתף אותנו?

<א': לפני זה אני רק רוצה להגיד עוד משהו.

<א': אני חושבת שזה המקום שלכם, בוועדה.

<א': אני לא מקרה קלאסי של - - - אני זוכרת שהגעתי לאגם ונתנו לי שאלון למלא ושאלו כל הזמן על הקאות הקאות הקאות, ובהתחלה גם שאלו אותי 'הקאת?' 'לא הקאת?' ולא הבנתי מה רוצים ממני כי כל החיים שלי פחדתי מהקאות, מה פתאום להקיא?

<א': אני לא המקרה הקלאסי של בולימיה או אנורקסיה, הדברים שהיו פה במצגת.

<א': ויש הרבה נשים, אני מניחה שגם גברים, שלא מודעים בכלל להפרעת האכילה שלהם או לבעיה, וזה, אני חושבת, עניין של חינוך ועניין של בריאות.

<א': יש פה כל כך הרבה עניינים שפה אני חושבת שמעבר לתקציבים שאני חושבת שזה חובה למצוא תקציבים, אני גם בנקאית ואני מכירה את השקפים שראו שם, אז אני גם מבינה בשקפים האלה, אז חוץ מהתקציב שצריך לדאוג, צריך לדאוג דרך הוועדה שלכם לחינוך מגיל אפס.

<ראובן לביא: אני חייב להתערב פה שנייה, משהו קטן.

<ראובן לביא: א', קודם כל ריגשת בצורה בלתי רגילה.

<ראובן לביא: בשבוע שעבר אמיר ואני היינו בפגישה לא מאוד נעימה עם העו"סים של קופת חולים כללית, מחוז תל אביב, שהם המחוז המוביל שלנו, לגבי זה שמפסיקים לנו מנויים וזה יותר מדי ארוך ועוד מנוי ועוד מנוי וכו'.

<ראובן לביא: אחד המסרים המדכאים ביותר היו שהם לא הפנו אלינו יותר בכלל מקרים שאינם אנורקסיה או בולימיה קלאסית.

<ראובן לביא: לצורך העניין, היום מקרה כמו של א', שיפנה לקופת חולים כללית, לא יוכל להגיע אלינו כי זה לא הפרעת אכילה לפי DSM וזה 'אנחנו יכולים לטפל'.

<ראובן לביא: מה זאת אומרת אתם?

<ראובן לביא: 'את זה תשאירו לנו', אמרתי, 'אבל ברור שגם השמנת יתר חולנית', במקור, כמו שתיארה א', ברור שיש שם הפרעת אכילה, אבל זה לא עונה לקריטריונים המדויקים ואנחנו נפנה בולימיות ואנורקטיות קלאסית.

<ראובן לביא: זה קופת חולים כללית שהיא קופת החולים היותר - - -

עאידה תומא סלימאן: דווקא עם מחוז תל אביב אני באמצע מלחמה איתם על משהו אפילו יותר אלמנטרי ובסיסי.

עאידה תומא סלימאן: יש להם שלוש תחנות או מרפאות ביפו, שיש בהן רק רופאי משפחה וכל שאר ההתמחויות וכל שאר הרופאים המומחים, דיאטנית אפילו, צריך שהם יסתובבו בין המרכזים הגדולים והם לא רואים את החשיבות, הם לא מבינים מה הבקשה שלי שאני אומרת שצריך.

עאידה תומא סלימאן: הכיוון הזה של כאילו התייעלות, כאילו רפורמות, זה מקצץ בשירותים ובהנגשת השירותים לציבור והרפואה מאוד בסיסית כאשר משהו מעל הבסיסי אנחנו נתחיל לשלם על זה ואנחנו נצטרך לקנות את זה מעבר לתשלומים של קופות החולים.

עאידה תומא סלימאן: כך זה כשהמדינה מרימה ידיים מאחריות או נסוגה לאט לאט מהשירותים הבסיסיים שהיא אמורה לתת.

עאידה תומא סלימאן: לצערי זאת הגישה, עד שלא נקום ונעשה משהו.

<אמיר צנדקוביץ: ציינת קודם את ההבדל בין הסיפור של א' לבין הסיפורים ששמענו בוועדה.

<אמיר צנדקוביץ: היה לי חשוב, גם כי הבנתי את המצב הנפשי שלך אחרי הוועדה, שאם את באה לפה - - -

עאידה תומא סלימאן: עוד אחת שניתח את המצב - - -

<אמיר צנדקוביץ: לפחות סתמתי.

<אמיר צנדקוביץ: אבל היה באמת קשה, כי זה נורא קשה לשמוע את הסיפורים של הבנות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך, זה לא רק היה לי קשה, אני לא נרדמתי באותו לילה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, לא נרדמתי באותו לילה.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שהאישה שהייתה מולי אמרה לי 'אבל מה זאת אומרת את נועלת את הישיבה?

עאידה תומא סלימאן: מה הפתרון בשביל המקרים?' זה הרג אותי לגמרי.

<אמיר צנדקוביץ: תסכול נוראי.

עאידה תומא סלימאן: הנשים הגיעו וכנראה טיפחו אצלן תקוות יתר, או לא יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת מהציבור, כשהייתי מגיעה לכנסת, עוד לפני שהייתי חברת כנסת, אני יודעת שאנשים מגיעים לכנסת וחושבים, הכנסת, בטח ייתנו לנו עכשיו את הפתרונות.

<אמיר צנדקוביץ: הדבר הקשה המתסכל, בטח בתחום הזה, אבל גם באחרים, שכולם יודעים מה לא בסדר, כולם יודעים מה צריך לעשות ובסופו של דבר לא קורה, זה לא קורה, זה נכנס לאיזה שהוא צינור ובתהליכי עבודת מטה, בזה ובדברים אחרים.

<אמיר צנדקוביץ: מה שצריך לעשות, אין זמן, בינתיים אנשים נופלים בדרך ואנשים בתחום שלנו שנופלים, אנחנו יודעים בדיוק למה הכוונה, אנשים סובלים, אנשים מתים, אין לי מושג מה, ואי אפשר להרשות לעצמנו.

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם זה לא חס וחלילה שהן מתות, אפילו אם זה לא מוות, זה הידרדרות במצב שמחייבת טיפול יותר קשה ותהליך יותר קשה וזה - - -

<אמיר צנדקוביץ: ויחד איתם זה המשפחה שלהם, זה ההורים, זה האחים, האחיות.

<אפרת צוק: וחלקם גם ילדים.

עאידה תומא סלימאן: אני רק אספר לכם בדיחה, כדי לשבור קצת את המתח הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני הכרתי את יארה מהפעילות המפלגתית שלנו ואז כשחיפשתי יועצת אמרו לי 'יש בחורה מצוינת', טה טה טה , אמרתי 'כן, אוקיי'.

עאידה תומא סלימאן: כשהיא הגיעה לפגישה איתי אני חשבתי שהיא האחות של זאת שאני מכירה והיא התחילה לעבוד איתי ואחרי חודש אני מגלה שהבחורה בינתיים עברה את הניתוח, רזתה ואני לא הכרתי אותה, ואז אמרתי 'אוי, חשבתי שבכלל העסקתי את אחות של זאת שאני מכירה'.

<אמיר צנדקוביץ: בהקשר של הסיפור שלך, אני רוצה להגיד את החשיבות של ההגעה של א' בעניין הזה.

<אמיר צנדקוביץ: התהליך השיקומי של א' זה התהליך של בית החולים, זה ההקשר גם של הפגישה שלנו.

<אמיר צנדקוביץ: התהליך בבית החולים כאן הוא תהליך שיקומי שהיו מעורבים בו לא רק הצוות הרב מקצועי של אגם, אלא הצוות הרב מקצועי של כל בית החולים.

<אמיר צנדקוביץ: זה הדבר שהיה חשוב לי להראות, מעבר לזה שזה סיפור שנגמר באופן טוב.

עאידה תומא סלימאן: כלומר עצם העובדה שאגם נמצא בתוך בית החולים זה נותן לו - - -

<אמיר צנדקוביץ: כן, זה העניין, זה ההקשר.

<אמיר צנדקוביץ: זה שיכולנו לקחת אותה ביד ולהיות איתה לאורך דרך כל כך ארוכה שהיא כל כך משמעותית.

<אמיר צנדקוביץ: אני שמח מאוד שאת פה היום, אני גם יודע גם ההישגים והדברים שא' עשתה לאורך כל הדרך, אני גם שמח שהסכמת לבוא, זה לא מובן מאליו.

<א': אם אני יכולה לעזור, אמרתי, לנפש אחת בישראל כבר - - -

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<דב אלבוקרק: רציתי שנעשה עשר דקות סיור.

עאידה תומא סלימאן: יש עוד משהו?

<דב אלבוקרק: לא, יש נושא של סיכום, אני ארצה כמה מילות סיכום ואז אולי נעשה סיור ומשם נתפזר.

עאידה תומא סלימאן: כן, בואו נסכם ואז נצא לסיור.

<דב אלבוקרק: אני קודם כל רוצה להתחיל בלהודות על הביקור.

<דב אלבוקרק: הוא חשוב לנו, קודם כל בהכרה.

<דב אלבוקרק: בהכרה באיכות של השירות, בהכרה של הצורך בו וגם בהיענות ובעובדה שאת מוכנה לרתום את היכולות ואת הכוחות ואת הוועדה כדי לקדם את הנושא ולקדם בעצם את השירות אצלנו ולאפשר אותו.

<דב אלבוקרק: אני מאוד מעריך את זה.

<דב אלבוקרק: אני צריך לומר שיש לנו קשר עבודה מאוד טוב ופורה עם משרד הבריאות, מה שלא תמיד בא לידי ביטוי בצדדים האופרטיביים.

<דב אלבוקרק: אנחנו צריכים בסוף את התמיכה, אנחנו צריכים את ההחלטה ולפעמים זה יותר קשה, אבל בטח בהיבט של ההפקרות וההיענות.

<דב אלבוקרק: גם הנגישות, יש לנו נגישות מיידית למשרד הבריאות, אין שום בעיה של נגישות.

<דב אלבוקרק: אני תקווה שהפעילות שלך והפעילות של הוועדה, ביחד עם משרד הבריאות, כי זה יד ביד, אנחנו ממשיכים לעבוד ביחד, באמת יביא לשינוי בתחום הזה.

<דב אלבוקרק: בכלל, בפער של בית החולים כבית חולים, שהוא עומד לבד, של עמותה, שנותן שירות לאזרחי ישראל ובעצם לא נתמך בדברים הקיומיים היומיומיים.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל כמובן תודה על זה שקיבלתם אותי, על הביקור הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמאז שישבנו בוועדה ושמעתי על המקרים - - - אני חייבת להגיד, אני באה מאוכלוסייה שהמודעות להפרעות אכילה, ואני יודעת שהן קיטימות וקיימות בגדול בתוך האוכלוסייה, המודעות להפרעות אכילה לא קיימת בצורה נכונה, אני חושבת שהיא אפילו פחות ממה שקיים בחברה היהודית בתוך המדינה, חלק מזה גם בגלל שאנחנו נמצאים לא רק בפריפריה של המדינה במובן הגיאוגרפי, אלא גם מבחינת השירותים ומה שמונגש.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה חשיבות לטפל בנושאים האלה.

עאידה תומא סלימאן: גם הנושא של הפרעות אכילה כמובן בולט יותר, אפילו בסטטיסטיקה שהיה בולט יותר אצל נשים, ורווחת נשים ובריאות נשים זה חלק מהאחריות של הוועדה הזו, שאני רואה גם עד כמה יש נושאים שאנחנו צריכים לטפל בהם.

עאידה תומא סלימאן: אפילו בישיבה הראשונה של הוועדה, שעסקה בנושא בריאות, אמרתי בחצי בדיחה שאני הכי רחוקה מנושאים של בריאות, אף פעם לא הייתי, אפילו בחיים האישיים שלי כל כך אוריינטד לנושא של בריאות ואוכל בריא, אבל מגיעים לאיזה שהוא שלב בחיים ומבינים, זהו, צריך להתחיל לדאוג לזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל כמות הנושאים שקשורים בבריאות וכמה בריאות הנפש שלנו כל כך קשורה בבריאות הפיזית ווייס ורסה, זה מדהים.

עאידה תומא סלימאן: אני מגלה את זה תוך כדי למידה.

עאידה תומא סלימאן: לפני כל ישיבה כזו יש לי, כמו סטודנטית טובה, הרבה חומר לקרוא ולהכין את עצמי.

עאידה תומא סלימאן: גם הקשר עם הסבל שאני רואה זה מדהים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהבעיה שלכם שאתם נפלתם לכל מיני סיבוכים.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שיש לכם קשר טוב עם משרד הבריאות ואני שמחה שיש לי קשר טוב, בינתיים, עם משרד הבריאות, ואנחנו ננסה לשלב את שני הדברים כדי לקדם את הנושא, אבל אני חושבת שנפלתם גם לנושא שהוא הפרעות אכילה, שהוא לא מהרפואה הקונבנציונלית המיינסטרימית בישראל, להיפך, הקונבנציונלי אומר 'יאללה, תעשו שרוול, תכרתו חצי קיבה ותלכו עם זה' יותר מאשר לטפל לעומק בבעיה.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים יש לי הרגשה שכל פעם שמדברים על ייעול מדברים על סוג של רפואה כזה, כלומר לחסוך את כל הישיבות ולחסוך את כל הטיפולים ארוכי הטווח ויאללה, תלכו על זה.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה השנייה היא שגם נפלתם לכל הנושא של הרפורמה בבריאות הנפש.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שעדיין אנשים לא מעכלים את ההשלכות מרחיקות הלכת של הרפורמה הזו.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק עכשיו זה שנה, זה התחיל בתחילת יולי, עכשיו זה שנה ואנחנו כבר מתחילים לראות את התוצאות.

עאידה תומא סלימאן: תראו אתכם, תראו גם ארגונים ומרפאות אחרים שגם מדברים על בעיה רצינית, המצב של הפסיכיאטרים, המשכורות, כל הבעיה הזו, אני חושבת שהיא תיפתר, אבל אנחנו ננסה להתגבר על זה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת איפה עומדת ועדת המשנה לרפורמה בבריאות הנפש, אני חושבת שכבר הרבה זמן לא היו דיונים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך לברר גם ואולי נגייס את חברת הכנסת נורית קורן.

עאידה תומא סלימאן: היא הגיעה לישיבה שהייתה - - -

<אמיר צנדקוביץ: זאת ועדת משנה של הוועדה שלך?

עאידה תומא סלימאן: לא, של ועדת עבודה, רווחה ובריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני אנסה שהיא תירתם איתנו לנושא הזה, היא גם חברת קואליציה, שזה עוזר לפעמים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ננסה לרתום אותה לנושא.

עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרתי, שלחתי את המכתב, יש לי פגישה בחודש הבא עם מנכ"ל משרד הבריאות על כמה נושאים שעומדים על הפרק בקשר בין הוועדה לבינם, אני אשים גם את הנושא של אגם, אבל לפני זה אני אנסה ליצור קשר ולראות עם השר אם הוא מתכוון לעשות משהו.

עאידה תומא סלימאן: כי אני אומרת לכם, עכשיו סוגרים את התקציבים לשנה הבאה ואם לא נדע מה הם מתכננים מבחינת תעריפים לבריאות הנפש, אם יהיו תוספות, שינויים בתעריפים, אנחנו ננסה לבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: זה חשוב ברגע זה לנסות לבדוק.

עאידה תומא סלימאן: הדבר האחרון, כדאי שתבדקו את הנושא של ועדת התמיכות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם הם כבר חילקו או לא את התקציבים שיש להם.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל יש יותר מקול קורא אחד בשנה.

עאידה תומא סלימאן: כדאי שתבדקו, אנחנו גם נבדוק ואם יהיה לנו מידע נשלח אותו אליכם ספציפית.

<כוכבי גלנטי: זה תמיכה לגופים רפואיים או תמיכה לגופי רווחה?

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: רווחה משרד הרווחה נותן, בריאות זה לבריאות.

עאידה תומא סלימאן: לכל משרד יש ועדת תמיכות לתחום העבודה שלו.

<דב אלבוקרק: מצוין, תודה רבה.