ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 227, 2016-07-04 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 4 ביולי 2016 כ"ח בסיון תשע"ו, בנושא מערכת החינוך בג'סר א-זרקא, ביוזמת חבר הכנסת איתן ברושי וחבר הכנסת אחמד טיבי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי ולאחר מכן חבר הכנסת אחמד טיבי יסקרו את העניין.

יעקב מרגי: נמצאים אתנו גם חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין שמכבד אותנו בוועדה ונשמע את האורחים ואת משרד החינוך.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, שותפי להצעה אחמד טיבי וחברי הכנסת.

איתן ברושי: אני מתנצל מראש, כי מתקיים דיון במקביל ואני יודע שזה לא תמיד נוח.

איתן ברושי: ביקרתי ביוזמתי בג'סר א-זרקא, מועצה מקומית על כביש החוף במרכז הארץ ונדהמתי לגלות את המצב של היישוב, המועצה המקומית בכלל והחינוך בפרט, לכן ביקשתי את הדיון הזה ואני מודה ליושב הראש שנענה.

איתן ברושי: אני חושב שיותר מכולנו יפרטו נציגי היישוב את המציאות.

איתן ברושי: ראיתי יישוב במצב סוציו-אקונומי 1, עם הזנחה של הרבה מאוד שנים בהרבה מאוד תחומים, במקום כל כך מרכזי.

יעקב מרגי: מה, הוא לא דומה ליישוב השכן שלו?

איתן ברושי: יש כמה שכנים, אני צריך להיות זהיר.

דב חנין: לשכן מדרום.

יעקב מרגי: אני מוכן גם להתפשר על השכן מצפון.

איתן ברושי: אני חושב, בלי לפגוע באף אחד, הוא גם לא דומה לרוב המגזר הלא יהודי.

איתן ברושי: המציאות שלו היא לא מוצדקת.

איתן ברושי: ודאי, כל אחד עושה כמיטב יכולתו, נדרשת תוכנית רחבה אבל באנו לדבר פה על החינוך.

איתן ברושי: במצב הזה, שהסוציו אקונומי הוא 1 והזכאות של בגרות היא הכי נמוכה בארץ והמיצ"ב והבגרות והתנאים הם לא סבירים, אני חושב, אדוני היושב ראש, שצריך להכריז על טיפול נקודתי לנושא החינוך בג'סר א-זרקא, שייפתח עם פתיחת שנת הלימודים הקרובה ויתבסס על תקציב שמשרד החינוך ייעד לכך 2017, 2018, ואני מבדל את זה מכל היתר.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד משפט עקרוני גם לכם, חבריי מג'סר א-זרקא ולחברים מהכנסת.

איתן ברושי: אין שום סיכוי לקדם את היישוב מהמקום שהוא נמצא בלי לטפל קודם כל בחינוך.

איתן ברושי: החינוך זו נקודת המוצא לשינוי מצב היישוב לשוויון הזדמנויות, להיחלצות מסוציו אקונומי 1, זה לא יכול לקרות גם אם נעשה עוד מדרכות וכבישים, למרות שזה חשוב.

איתן ברושי: קודם כל, הפתרון הוא בחינוך ואי-אפשר לחלץ את היישוב מהמצב שבו הוא נמצא, אם החינוך הוא כמו שהוא היום.

איתן ברושי: אין סיכוי, לכן אני אומר שהמחדל הגדול הוא החינוך.

איתן ברושי: מי שחושב שאפשר להוציא את ג'סר א-זרקא למציאות שקרובה ליישובים בקרבתה של המועצה המקומית ג'סר א-זרקא, זה יכול לקרות דרך החינוך, בהרבה מאוד פעולות שלא אפרט.

איתן ברושי: לכן אני מבקש, אדוני היושב ראש, שזה לא יהיה סתם דיון של חילופי דברים ולא למטרות נימוס, אלא למטרת תוכנית עבודה ולקבוע שעם חידושו של מושב הכנסת הבאה, אחרי אוקטובר, לקבוע ישיבת מעקב שבה יציגו לך את התוכנית שתגובש בימים הקרובים לטיפול נקודתי ואיך זה בא לידי ביטוי בשנת הלימודים שתפתח ובתקציב 2017, 2018.

איתן ברושי: אני מאחל לנו בהצלחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי, שלא הרפה ממני.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב ראש.

אחמד טיבי: לא הרפיתי ממך כי אני מבקר הרבה ביישוב ג'סר א-זרקא ונפגש הרבה עם ראש המועצה חברי, שיושב כאן איתנו ומגיע הרבה לכנסת כדי להציף את הנקודות והקשיים של ג'סר א-זרקא, כמו גם עם ועד ההורים שמוחמד לוטפי נמצא פה.

אחמד טיבי: לפני כמה ימים ביקרתי שם בפעם השלישית או הרביעית בתקופה האחרונה והנושא הכואב ביותר, ויתקן אותי השייח' אם אני טועה, הוא נושא מערכת החינוך, שיש לה השלכות רוחב על כל רובדי החיים בג'סר א-זרקא: אלימות, נוער בסיכון, נחשלות, יש את הרושם שזה כישלון רב מערכתי.

אחמד טיבי: כלומר, משרד החינוך לא משקיע את הנדרש ממנו.

אחמד טיבי: הזכאות בבחינות הבגרות, אדוני, בשנת 2011 – 2012 – 26.4% זכאות לתעודות בגרות.

יעקב מרגי: זה כמעט לא מדיד בכלל.

אחמד טיבי: אתה צודק בהחלט.

אחמד טיבי: 2012, 2013, 34% ו- 2013 – 2014 – 29% וב- 2014 – 2015 – 23.4%.

אחמד טיבי: היעלה על הדעת?

אחמד טיבי: יעלה.

אחמד טיבי: זה מה שיש.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, למשל, הממוצע בערבית בבתי-ספר ערביים הוא 538 או 539, בג'סר א-זרקא הוא 401.

אחמד טיבי: מתמטיקה בכיתה ה' ממוצע 360 לעומת 487 בבתי-ספר ערביים בארץ, כאשר בכלל הארץ הממוצע הוא 529.

אחמד טיבי: הממוצע באנגלית הוא 428 מול 514 כשהממוצע הארצי הוא 535.

אחמד טיבי: המספרים מדברים בעד עצמם, אדוני היושב ראש ולכן אם מישהו שלא ביקר בארץ, למשל טס במטוס מעל האזור שלנו, רואה את ג'סר א-זרקא והיישוב השכן שבנה חומה בינו לבין ג'סר א-זרקא, ליישוב קוראים קיסריה.

אחמד טיבי: אם הוא טס מלמעלה ומסתכל, הוא חושב שזה שני עולמות שונים, נפרדים.

אחמד טיבי: עולם ראשו מול עולם שלישי, עם הזנחה מכוונת, כך שהאפליה היא בים, באוויר וביבשה, תרתי משמע.

באסל גטאס: לא צריך משקפת.

אחמד טיבי: בהחלט, לא צריך משקפת.

אחמד טיבי: גם בעיות הדייגים, אנחנו מטפלים בהן, עמיתי אוסאמה סעדי היה שם, גם בנושא תחבורה ראש המועצה ואנוכי בקשר עם משרד התחבורה, הזזת כבישים וכדומה.

אחמד טיבי: אבל יש רושם שמישהו מתכוון, במדיניות, במודע, להשאיר את ג'סר א-זרקא למטה.

אחמד טיבי: פגשתי תלמידים מג'סר א-זרקא שהם תלמידים מחוננים, הם צריכים כלים יותר טובים.

יעקב מרגי: ודאי.

אחמד טיבי: לכן ג'יסר זרקא, אדוני היושב ראש, חייבת טיפול נקודתי על-ידי משרד החינוך, אבל גם על-ידי הממשלה, בכל תחומי ההתעניינות של משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: אתחיל מסוף של הדברים שלך.

יעקב מרגי: אני רואה מי הגיע מכאן ויש לי את כל הכבוד וההערכה.

יעקב מרגי: במצב של ג'סר א-זרקא, היה צריך להגיע לפה לפחות אם לא מנכ"לית משרד החינוך, לפחות מנהלת המחוז, לפחות.

יעקב מרגי: זה לא עוד יישוב, שאנחנו מתלוננים למה 80% ולא 95%.

יעקב מרגי: זה לא עוד יישוב, שיש לו בעיה ולא קיבל שיפוצי קיץ.

יעקב מרגי: יש פה בעיה שורשית שההערכה שלי היא שגם אם ויכול להיות שתציג לנו נתונים שבחינוך, כל מה שצריך – מושקע, אבל יש משקולות אחרות על היישוב, שלא מאפשרות להביא.

<עורסאן עיאדאת: דווקא לא.

יעקב מרגי: רגע, תן לי.

יעקב מרגי: אני אשמע אותך, תאמין לי אחמד.

יעקב מרגי: אני לא נועל דיונים, לא מבטל, גם כשאני כועס, כי אנשים הגיעו מרחוק.

יעקב מרגי: אם הייתי אחד כזה, הייתי אומר: "הדיון נעול, הדיון הבא יהיה פה בשבוע הבא עם מנכ"לית משרד החינוך ועם מנכ"ל משרד הפנים, כי זה לא טיפול של זרוע אחת".

יעקב מרגי: אבל הגענו ואנחנו נתמקד בחינוך, אבל לפי הנתונים שהצגתם, יש פה בעיה מן היסוד.

יעקב מרגי: אני אופטימיסט מטבעי ואני אומר לכם, דווקא המדינה לגבי יישוב כזה, יכולה רק לקבל החלטה קטנה ויש לו סיכוי אפילו לעקוף יישובים אחרים, כי הכל למטה.

יעקב מרגי: צריך לעשות פה משהו יסודי, שורשי, כי זה לא יכול להיות, לא יכול להיות שיישוב מגיע לרמה כזו.

יעקב מרגי: אני מכיר גם את סוגיית התשתיות ומכיר את הסוגיות האחרות שנוגעות לפיתוח של היישוב והיו רק לאחרונה תוכניות והשקעתי וצפיתי בכל.

יעקב מרגי: נקודת התקווה היא, שאם נשמע דברים שאכן מתכוונים משרדי הממשלה לעשות, אם אתם שואלים אותי, אנחנו צריכים להוביל.

יעקב מרגי: בעבר משרד הפנים ידע לעשות, הממשלה ידעה לעשות את זה, צריך לקחת את ג'סר א-זרקא ולטפל בה נקודתית.

יעקב מרגי: במשך שלוש או ארבע שנים של טיפול נקודתי, אפשר להרים אותה.

אחמד טיבי: כבר היתה החלטה בממשלה על טיפול נקודתי על לוד, על טייבה, וג'סר א-זרקא ראויה להחלטה דומה.

<מוראד עמאש: אגב, אם יורשה לי, התוכנית של ג'סר א-זרקא מוכנה.

יעקב מרגי: אני אתן לך לדבר.

יעקב מרגי: ראש המועצה, זה אתה?

<מוראד עמאש: כן.

יעקב מרגי: בכבוד.

יעקב מרגי: אתה רואה, יש סדר ויגיע הכל.

<מוראד עמאש: יופי, בסדר גמור.

<מוראד עמאש: אני אקדים ואומר תודה רבה לכבוד היושב ראש, לד"ר אחמד טיבי ולאיתן ברושי, שיזמו את הישיבה החשובה הזו.

יעקב מרגי: אני רק אעזור לך, אנחנו פה שבעה חברי כנסת על ג'סר א-זרקא.

<מוראד עמאש: יפה.

איתן ברושי: זה יוצא דופן.

<מוראד עמאש: באמת חשוב מאוד ותודה רבה לכם שהגעתם, תודה.

<מוראד עמאש: וגם נמצאים לידי גם כל אנשי הצוות של המועצה, מנהל מחלקת חינוך ורווחה והיועץ שלנו ויושב ראש ועדת החינוך, גם הוא חבר מועצה ויושב ראש הוועד, ועד ההורים.

<מוראד עמאש: ג'סר א-זרקא, כפי שתיארתם, הוכרה כמועצה מקומית בשנת 68 ומאז ועד היום, אנחנו מסתכלים ותמיד יושבים במועצה ובודקים את עצמנו – מה קרה, איזה שינוי קרה במועצה הזאת, היישוב הזה.

<מוראד עמאש: אגב, היישוב נמצא במצור, סגור מהצד המזרחי בכביש 2, שיש תוכנית מתאר שהוכנה על-ידי משרד הפנים וזה השנה העשירית, ואין החלטה סופית להסיט את הכביש או להשקיע אותו בתוך האדמה ולתת ליישוב הזה להתפתח לכיוון מזרח.

<מוראד עמאש: היישוב מונה היום 14,000 תושבים ובכל הדיווחים של המוסד לביטוח לאומי, דו"חות אדווה, כל הנתונים מצביעים על מצב של כשל מערכתי גדול והזנחה של המדינה, הזנחה טוטאלית.

<מוראד עמאש: לא מספיק שאנחנו נמצאים במצור ולא רק כביש 2 חוסם אותנו, אלא גם הטבע.

יעקב מרגי: הים.

<מוראד עמאש: אחד מעיקרי החזון שלנו, הוא לפתח את ג'סר א-זרקא על-ידי ניצול מושכל של משאבי הטבע.

<מוראד עמאש: אנחנו יושבים על חוף ים, שפת ים, 800 מטר, עם נחל התנינים, נחל שהוא עדיין נקי ועם אוצרות ארכיאולוגיה.

<מוראד עמאש: כל זה לא נתן מענה ליישוב להתפתח.

<מוראד עמאש: בכלל, ככל שהזמן עובר, היישוב נסוג אחורה.

<מוראד עמאש: כ- 65% מהתושבים הם מתחת לקו העוני, האבטלה לפי הדיווחים והסקרים שאנחנו עושים, מתוך 2,400 בתי אב ביישוב, יש 1,200 תיקים שנמצאים בטיפול הרווחה.

<מוראד עמאש: גם המועצה לא מתנהלת בצורה טובה, בגלל שהיא לא גובה מספיק.

<מוראד עמאש: למה אנחנו לא גובים?

<מוראד עמאש: כי אין לנו איזור תעשייה ולא מסחר.

<מוראד עמאש: בסך-הכל יש לנו כמה חנויות מכולת שמוכרים דברים קטנים, וזה לא מגיע ל- 4%.

<מוראד עמאש: לעניין הנתונים הקשים של החינוך – כל זה השפיע על החינוך בג'סר א-זרקא.

<מוראד עמאש: משנת 70 ועד היום אנחנו בודקים את עצמנו, זה אותם אנשים, בערך 10 אנשים שמסיימים כל שנה עם תעודת בגרות ומתוכם שבעה או שמונה אנשים ששפר גורלם ומאפשר להם להגיע לחוץ לארץ ללמוד.

<מוראד עמאש: חלקם הגדול לא חוזרים ליישוב, כי אין פוטנציאל, אין עתיד ביישוב הזה, הכל סגור, הכל נעול.

<מוראד עמאש: יש תסכול רב בקרב האוכלוסייה.

<מוראד עמאש: היום יש לנו במערכת החינוך כ- 4,300 תלמידים מכיתות גן ועד תיכון.

<מוראד עמאש: כל הילדים האלה, אגב, יש לי נשירה קשה של תלמידים, ההורים שלהם לא מאמינים במערכת החינוך של ג'סר א-זרקא והם יוצאים ללמוד בחו"ל.

<מוראד עמאש: כל אדם שרוצה לפתח את התלמידים שלו להגיע אתם רחוק, הוא לא מאמין במערכת שלי, במערכת החינוך של ג'סר א-זרקא.

<מוראד עמאש: הוא מוציא אותם החוצה לפורדיס, לכפר קרע, לכל אזור שיתאפשר.

יעקב מרגי: אתה מצליח לשלם אגרות חוץ?

<מוראד עמאש: זה קשה לי, אז יש לי חובות גם לאגרות חוץ.

אחמד טיבי: מתי ג'סר א-זרקא מגיעה לתקשורת העברית בדרך-כלל?

אחמד טיבי: כשמישהו חשוב במדינה מבקש ממישהו להזכיר את נושא המואזין, רק אז היא מגיעה לתקשורת.

יעקב מרגי: הוא לא נהנה מהמואזין?

אחמד טיבי: כנראה שלא.

אחמד טיבי: אני נהנה.

אחמד טיבי: תושבי ג'סר א-זרקא נהנים, אנחנו לא חושבים שזו בעיה.

אחמד טיבי: הבעיה שראש המועצה ואני הצגנו, הן הבעיות האמתיות – חינוך, נחשלות, תשתית לקויה, נוער בסיכון.

אחמד טיבי: אלו הן הבעיות.

<מוראד עמאש: לפי התוכנית הלאומית של נוער בסיכון, גם שם עשו מיפוי והמיפוי שלהם מצביע על כ- 70% מהתלמידים, נמצאים תחת סיכון גבוה וצריך לטפל בהם.

<מוראד עמאש: גם המענה של התוכנית הלאומית, עם כל הכבוד.

<מוראד עמאש: באים מציעים מענה, פחות מ- 40% מהתלמידים נהנים.

<מוראד עמאש: אין ראייה מערכתית מקיפה שיכולה לקדם את היישוב קדימה.

<מוראד עמאש: אני אצמצם את דבריי.

<מוראד עמאש: אני רוצה להגיד שאנחנו ישבנו עם מנהלת המחוז, עם צוות גדול ולצערנו הציפיות שלנו לא נענו לרמה טובה.

<מוראד עמאש: אנחנו ציפינו ממנהלת המחוז לנקוט בכמה צעדים לטובת היישוב, אך לצערנו זה לא קרה.

יעקב מרגי: מסמך שגיבשתם ביחד, עזוב את היישום, לגבי המסמך, תואם ציפיות?

<מוראד עמאש: לא.

יעקב מרגי: לא הגעתם להסכמות?

יעקב מרגי: לא הגעתם?

<מוראד עמאש: היא הציעה כמה דברים שאנחנו לא מאמינים שאלו הדברים שנדרשים ביישוב, בכלל לא.

<מוראד עמאש: זה רחוק מלרצות אותנו ומלהרים את המערכת קדימה.

יעקב מרגי: המסמך שהיה על דעתה של מנהלת המחוז, מיושם?

<מוראד עמאש: ההחלטה היתה לפני כשבועיים-שלושה, נכון, אבו פאדי?

<עורסאן עיאדאת: ב- 29 למאי.

<מוראד עמאש: בסוף חודש מאי ישבנו איתה ואנחנו מתכוננים לקראת השנה החדשה.

<מוראד עמאש: ברשותך, אדוני היושב ראש, אני רוצה לבקש כמה דברים ולחדד אותם.

יעקב מרגי: בבקשה, בקצרה.

<מוראד עמאש: אני מבקש לקבל החלטה עקרונית על אחריות שווה.

<מוראד עמאש: כל הזמן מנחיתים עלינו תוכניות מבחוץ והמועצה לא שותפה בכל ההליכים האלה.

<מוראד עמאש: אנחנו רוצים להיות שותפים מלאים.

יעקב מרגי: תן דוגמה, מה מנחיתים עליך?

<מוראד עמאש: יש תוכניות שכביכול בונים אותן כאן בירושלים, מחזירים אותן לחיפה ומנחיתים על ג'סר א-זרקא "יאללה, תקבלו את התוכנית הזו, מגיע לכם סוכרייה.

<עורסאן עיאדאת: כמו נוער בסיכון.

יעקב מרגי: בלי תיאום.

<מוראד עמאש: התוכנית הזו לא תואמת את הצרכים.

<מוראד עמאש: הדבר השני שאנחנו מבקשים, שיוקצה תקציב של מיליון וחצי שקל בשנה למשך ארבע שנים, לשנים הבאות לפיתוח ויישום תוכנית הוליסטית.

יעקב מרגי: לפעמים מתחשק לי לעצור את הדיונים בוועדת הכספים, ועדת חוקה, ועדת כלכלה, להביא אותם לדיונים פה, שישבו כמשקיפים איזה חודש או חודשיים בוועדת החינוך, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: ככה יצאו עם קצת הבנה.

יעקב מרגי: אני דן בשלושה דיונים ביום פה, על מצוקות אמתיות ואחר-כך קורא בעיתון מה היה אצל השכן ואני אומר זה שני עולמות שונים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מוראד עמאש: זה רחוק.

<מוראד עמאש: תכלית התוכנית שאנחנו מבקשים, התערבות בהעלאת התפוקות וההישגים של מערכת החינוך בג'סר א-זרקא, בהיבטים ההישגיים האיכותיים הרגשיים והחברתיים.

<מוראד עמאש: ההקצאה תועבר למועצה המקומית, זו הבקשה שלנו והכסף יהיה צבוע למטרה זו בלבד.

<מוראד עמאש: תוכנית הבראת מערכת החינוך בג'בר אל זרקא תכלול את כל הרצף החינוכי, מגני ילדים ועד התיכון.

<מוראד עמאש: הדבר השלישי שאנחנו מבקשים גם בעניין תקציבי, שני מיליון וחצי לשנה לצורך הרחבה ולהעמקת התוכנית לטיפול בילדים ובני נוער בסיכון, שתקיף לפחות 40% מאוכלוסיית הילדים המאותרת והעונה על הקריטריונים.

<מוראד עמאש: הרי יש מיפוי, קיים המיפוי, אבל המיליון ו- 300,000 לא מספיקים להוציא את הילדים האלה, הנוער, מכלל סיכון.

<מוראד עמאש: הדבר הרביעי זו בקשה שאנחנו תמיד ביקשנו מהמנכ"לית של משרד החינוך וממנהלת המחוז והמפקחים גם שותפים לבקשה הזו, להחריג את ג'סר א-זרקא לפחות למשך שבע שנים, בקשר לגיוס כוח-אדם, גננות, מורים, או מנהלים והדרכתם לניודם ואני רוצה לחדד מה המטרה.

מיכל רוזין: לא הבנתי.

מיכל רוזין: מה זאת אומרת החרגה?

<מוראד עמאש: היום אנחנו מדברים על 16,000 מורים במגזר הערבי וכל מורה שמתקבל, מתקבל לפי שיטת הניקוד.

יעקב מרגי: יש שיטת הניקוד שנקבעה.

<מוראד עמאש: ולצערנו, מביאים לנו גננות ומורים שכפו עליהם להיכנס לג'סר א-זרקא, אבל הם רוצים פרנסה ולא רוצים להישאר בג'אסר.

<מוראד עמאש: פשוט מאוד.

יעקב מרגי: אתה יודע למה נולדה שיטת הניקוד?

יעקב מרגי: מה אתה מעדיף, שיכפו עליך?

יעקב מרגי: שיכפו עליך מתוך היישוב?

<מוראד עמאש: לא.

<מוראד עמאש: הבקשה שלי היא להביא מצוינים בלבד.

יעקב מרגי: זו דרישה לגיטימית.

יעקב מרגי: זה מה שרצתה לשמוע חברת הכנסת רוזין, מה זה החרגה.

<מוראד עמאש: לתת עדיפות להעסקה.

מיכל רוזין: אבל החרגה זו מילה כללית.

יעקב מרגי: אני שמח שביררנו את הנקודה הזאת.

מיכל רוזין: כן.

<מוראד עמאש: אנחנו רוצים להחריג את ג'סר א-זרקא במובן של להביא לג'סר א-זרקא רק מצוינים.

<מוראד עמאש: להתקשר עם כמה מכללות מהמגזר הערבי או מאיזה מגזר אחר ולהביא רק את המצוינים ולשים שם תנאי, לא להכניס כל אחד, אלא מי שירצה להישאר שבע שנים במערכת, אז בבקשה, תיכנס לג'סר א-זרקא.

<מוראד עמאש: פחות משבע שנים, אנחנו לא נרצה להכניס שום אדם אחר.

יעקב מרגי: דרישה לגיטימית.

<מוראד עמאש: הבקשה החמישית שלי, ואני דיברתי על זה, רק המורים המצוינים ייכנסו לג'סר א-זרקא.

<מוראד עמאש: הבקשה השישית, הרחבת הפעילות של החינוך הבלתי פורמאלי וזה חשוב מאוד.

<מוראד עמאש: אנחנו בחינוך הבלתי פורמאלי אפס, ממש לא מקיימים שום פעילויות חינוך, אלא בתקציב קטן של קרן קיסריה שנותנים לנו בשנה 1,400,000 שקל, אנחנו מנצלים את זה לכל מיני חוגים.

אחמד טיבי: אני יכול לתת להם יותר מ- 1,400,000.

יעקב מרגי: למה אתה לא נותן להם?

אחמד טיבי: מה זה?

אחמד טיבי: תן לי תקנה ונעביר להם.

אחמד טיבי: הבעיה שאין טיפול נקודתי.

יעקב מרגי: אנחנו נדבר על זה.

<מוראד עמאש: אני אסכם בקצרה.

<מוראד עמאש: אנחנו מבקשים תקציב משמעותי וסיוע לוגיסטי לפתיחת מתנ"ס ג'סר א-זרקא.

<מוראד עמאש: היה לנו מתנ"ס, בשנת 2008 הוא נסגר.

יעקב מרגי: אין לכם מתנ"ס היום?

אחמד טיבי: סגרו אותו.

<מוראד עמאש: אין לנו מתנ"ס.

<מוראד עמאש: כמובן, בגלל המצב הכלכלי.

יעקב מרגי: כמה תושבים יש בג'סר א-זרקא?

<מוראד עמאש: 14,000 תושבים, יותר מ- 60% נמצאים מתחת לקו העוני והנושא מצריך תקציב מיוחד לחינוך הבלתי פורמאלי ולפתיחת המתנ"ס מחדש.

יעקב מרגי: תודה.

<מוראד עמאש: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: יוסוף ג'בארין, בבקשה.

באסל גטאס: המתנ"ס קיים, רק לא פעיל.

יוסף ג'בארין: אני חושב ששמענו באמת צעקה, צעקה של ראש המועצה ויחד עם הפרטים ששמענו מיוזם הדיון, חבר הכנסת טיבי, אני חושב שבאמת אפשר להבין שיש כאן סוגיה מאוד ייחודית והאמת היא, אני גם שמח שאתה רואה מסביב את כל האנשים שבאמת מעוניינים לקדם את החינוך בעיר וזה לא קורה הרבה.

יוסף ג'בארין: זה לא קורה הרבה שאתה מוצא בתוך דיונים של ועדה, כל האנשים שמעורבים באים אליך ואומרים – אנחנו לא יכולים עוד לקבל את המצב הזה.

יוסף ג'בארין: וכשאנחנו חושבים על 14,000 תושבים, עם כמה אמרת מסיימים בגרות?

<מוראד עמאש: 26%, אפילו לא מגיע לאחוז הזה.

יוסף ג'בארין: 26%, אבל זה זכאות לבגרות.

יוסף ג'בארין: כשאתה מחשיב אם הבגרות היא איכותית, אני חושב שאולי מגיעים ל- 15%.

<מוראד עמאש: הגרוע ביותר זה בחינות המיצ"ב, שהתוצאות לא מגיעות ל- 10%.

יוסף ג'בארין: זה שיש להם זכאות, זה עוד אומר שהם יכולים להתקבל לאוניברסיטה והאמת היא, התמונה כל-כך נראית קיצונית, באמת, כשמסתכלים על היישוב מסביב.

יעקב מרגי: באחוזים כאלה, אני בדרך-כלל לא מתלהם על מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אפשר לזקוף את ה- 26% האלה על יכולות אישיות ויכולות כאלה ואחרות, לאו דווקא על המערכת.

יעקב מרגי: כי הכלל, הכלל מעיד על המערכת.

יעקב מרגי: היוצא מן הכלל לא מעיד על המערכת.

יעקב מרגי: אבל זו אמירה שלי.

יעקב מרגי: בבקשה תמשיך.

יוסף ג'בארין: התמונה הזו כל-כך צועקת כאשר משווים אותה עם מה שקורה ממש ביישוב ליד, שהחליט משום מה גם להקים חומה ולהפריד בין שתי השכונות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, ג'סר א-זרקא נהייתה בשנים האחרונות מעין דוגמה לאפליה, להזנחה, להדרה, לכל מה שאתה רוצה.

יעקב מרגי: אני הייתי קורא לזה יותר קיצוני, זה אות קלון במצחה של החברה הישראלית במדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: ודאי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שתמונת המצב הזו לא יכולה להימשך, אנחנו כאן לא יכולים לפתור את כל הסוגיות בכל התחומים, לא נדבר עכשיו על הצורך לשתף אזורי תעשייה וכדומה, אבל לפחות בכל מה שמתקשר לאנשי חינוך ואני אומר לך, אני מכיר, מרבית האנשים הם אנשים מצוינים, מאוד איכפת להם מהחברה, רוצים לקדם את היישוב, רוצים לקדם את האנשים ונשקול ביחד מה אפשר לעשות.

יוסף ג'בארין: אולי משרד החינוך צריך להקים ועדה, ועדה ציבורית, ועדה שתבדוק את הנושא.

יעקב מרגי: צריך החלטות, אין זמן לוועדות.

יוסף ג'בארין: לא, שתבחר ותחזור אליך עם מסקנות.

יוסף ג'בארין: יש תוכנית עבודה ראשונית שאפשר להתחיל אותה ואני מצטרף גם למחאה שלך, לא ייתכן לקיים דיון כזה עם תמונת מצב כה חמורה, בלי הנהגת המחוז ובלי הנהגת משרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג ולאחריו באסל גטאס.

מנואל טרכטנברג: תודה ליושב ראש.

מנואל טרכטנברג: איכותה, טבעה של חברה ושל מדינה, נמדדים על-פי התייחסותה לחולייה הכי חלשה ואין ספק שג'סר א-זרקא, זה באמת, באמת, כל מי שמתהלך בארץ, זה פצע פעור.

מנואל טרכטנברג: הרי זה כואב לראות את זה.

מנואל טרכטנברג: בתפקידיי הקודמים ביקרתי שם, אני מתבייש.

מנואל טרכטנברג: אמרת אות קלון?

מנואל טרכטנברג: אני מתבייש להיות אזרח במדינה שכך מתנהגות הרשויות, הרי בסוף זה אנחנו, אל מול 14,000 תושבים, יישוב במדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: נשאלת השאלה, למה דווקא חינוך?

מנואל טרכטנברג: הרי אפשר לטפל בתשתיות ויש אלף נושאים שם שהם מוזנחים והתשובה היא מאוד פשוטה: חינוך מייצר כל יום ביומו, את דור העתיד.

מנואל טרכטנברג: ואי-אפשר לרגע להרפות, אי-אפשר.

מנואל טרכטנברג: אתם מבינים?

מנואל טרכטנברג: פארק תעשייתי יכול לחכות עוד שנה, ביוב צריך לטפל בזה ואתה יודע, הסתדרתם איכשהו, אני לא אומר, אני לא רוצה להפחית כהוא זה משום דבר, אבל אם לא תטפל מיידית, תתחיל לטפל, תתחיל לטפל במיידית בחינוך, אז שום דבר אחר לא יקרה.

מנואל טרכטנברג: רבותיי, יש מספיק יישובים במגזר הערבי, הבדואי, שהוכיחו שגם כשיש נחשלות כלכלית, יש אפשרות להגיע להישגים מאוד משמעותיים בחינוך.

יעקב מרגי: מנואל, חז"ל אמרו: "היזהרו בבני עניים שמהם תצא תורה" ולא סתם הם אמרו את זה.

מנואל טרכטנברג: נכון מאוד.

יעקב מרגי: הדבר היחיד שהם יכולים לעשות בלי כסף, זה להפעיל את המוח.

מנואל טרכטנברג: גם באום אל פחם, שביקרתי שם במרכז לגיל הרך וכו', יש אפשרות לעשות מעשים בחינוך שקשה הרבה יותר לעשות בהקשרים אחרים.

מנואל טרכטנברג: מה צריך?

מנואל טרכטנברג: אני שמח מאוד על הרשימה שאתה הבאת, כי היא תכליתית.

מנואל טרכטנברג: הדבר הראשון, זה תוכנית רב-שנתית ממוקדת.

מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות מה שנקרא More of the same, יותר מאותו דבר.

מנואל טרכטנברג: צריכה להיות תוכנית ייעודית לג'סר א-זרקא, ממוקדת, עם תקציב צבוע לזה, לחמש שנים, תוכנית רב שנתית, עם סכום תקציבי מוגדר שצריך להגדיר אותו היטב.

מנואל טרכטנברג: עצה קטנה, לא לקפוץ מעל הפופיק עם התקציב, כי אז זה לא יהיה.

מנואל טרכטנברג: צריך לבוא עם סכום, שהוא סביר בהחלט לצרכים האלה.

יעקב מרגי: ואין מדידה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לתקן אותך רק במשהו.

<מוראד עמאש: כן, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: לא מהגנים, אלא מלידה.

מנואל טרכטנברג: קורה עם הפעוטות, מגיל לידה ועד שלוש, זה לא פחות חשוב.

מנואל טרכטנברג: כשאתה מקבל אותם בגן, הרבה מאוד פעמים זה מאוחר מדי.

מנואל טרכטנברג: לכן, לא מגיל גן אלא מגיל לידה.

מנואל טרכטנברג: מה שאני הייתי רוצה, אדוני היושב ראש, באמת שתצא החלטה מפה לקרוא למשרד החינוך.

מנואל טרכטנברג: לא יותר תקציב, אלא תוכנית נקודתית עם תקציב ייעודי לדבר הזה.

מיכל רוזין: אני לא לוקחת את זכות הדיבור, ויתרתי עליה מראש, רק רציתי לשאול האם יש יום לימודים ארוך בג'סר א-זרקא ויש מפעל הזנה?

<מוראד עמאש: כן, כן.

מיכל רוזין: וזה מתחיל כבר מהגן?

<מוראד עמאש: זה מתחיל מהגן.

<מוראד עמאש: יש לנו יום חינוך ארוך, כן.

מיכל רוזין: תודה.

יעקב מרגי: באסל גטאס.

באסל גטאס: אני רוצה להגיד על ג'סר א-זרקא, בהפוך על הפוך.

באסל גטאס: המדינה היתה צריכה להשקיע דווקא בג'סר א-זרקא, שזה כאילו בחזית, כולם רואים את זה, עוברים בכביש 2, היו יכולים להפוך אותה למודל כביכול לטיפול טוב במגזר הערבי.

מיכל רוזין: כביש לא רצו לתת לה.

באסל גטאס: מה?

מיכל רוזין: כביש, להגיע לכביש 2.

יעקב מרגי: באסל, אני אעזור לך.

יעקב מרגי: אמרת הפוך על הפוך?

באסל גטאס: כן.

יעקב מרגי: הם פשוט לא רצו לגרום,

באסל גטאס: לשאר הערבים לקנא?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: כביכול, העוולות החברתיות שיש בקיסריה, שיהיו גם בג'סר א-זרקא.

יעקב מרגי: בהפוך על הפוך.

באסל גטאס: לא, באמת, אין ישראלי שלא מכיר את ג'סר א-זרקא.

מיכל רוזין: זה נותן הרחבה למושג פריפריה.

באסל גטאס: מדברים על ג'סר אל זרקא, כי עוברים עשות אלפים, מאות אלפים כל יום על-ידה ורואים שיש פה שכונת עוני, יש פה עיר או יישוב שהוא בעצם דומה למחנה פליטים.

מיכל רוזין: מי רואה?

אחמד טיבי: אמת, באסל?

אחמד טיבי: הם עוברים אבל לא רואים.

מיכל רוזין: לא רואים, ממש לא רואים.

אחמד טיבי: למרות שהם עוברים לידו.

באסל גטאס: הפכו שקופים.

אחמד טיבי: שקופים, בדיוק.

מיכל רוזין: לא רואים.

באסל גטאס: אני מכיר את היישוב כמובן הרבה הרבה שנים.

באסל גטאס: אני חושב שדווקא היישוב הזה היתה בו עוצמה ויש בו - - -

יעקב מרגי: פוטנציאל אדיר.

באסל גטאס: פוטנציאל אדיר.

באסל גטאס: הוא היישוב הערבי הפלסטיני היחידי שנשאר על חוף הים, היחידי.

באסל גטאס: מנקורה עד עזה.

<קריאה: באמת?

באסל גטאס: כן, אין עוד יישוב ערבי.

באסל גטאס: יש את פורדיס, אבל פורדיס הוא לא ממש נושק לים.

באסל גטאס: אני חושב שיש להם רצועת חוף מהיפות.

אחמד טיבי: דייגים, יש חוף.

באסל גטאס: אולי רצועת החוף היפה ביותר.

באסל גטאס: אני אומר לך שהייתי מעורב לפני שנה בלעשות שם בית-ספר לחקלאות ימית, בג'סר א-זרקא ואפשר היה להקים שם בית-ספר ללימוד דיג וללימוד ימאות.

באסל גטאס: יש פוטנציאל כלכלי אדיר שהיה יכול לצמוח ביישוב הזה, מעצם קרבתו לים ומעצם קרבתו למרכז, שהוא על-יד אזורים חזקים שהיו יכולים לתמוך בו.

באסל גטאס: דווקא היישוב הזה, עם הפוטנציאל האדיר, הפך להיות הכי עני, הכי חלש, באוכלוסייה הערבית ובחברה הערבית.

באסל גטאס: איך תסביר את זה?

באסל גטאס: אני חושב שאולי, אולי באמת גם בעזרת חברים מהקואליציה, כמו מירב בן ארי, שאפשר לעבוד בתוכנית טיפול נקודתית, אבל כללית.

מירב בן ארי: אני הולכת לחפש את הריטלין ששלחת אותי בשבוע שעבר.

באסל גטאס: לא, מירב, את יודעת שאנחנו- - -

אחמד טיבי: אז אני מבקש, מירב, זה אני מבקש ממך.

מירב בן ארי: לחפש את הריטלין?

מיכל רוזין: חבר'ה, כולנו צריכים ריטלין.

מיכל רוזין: זה לא עלבון, ריטלין.

אחמד טיבי: תעזור לנו בג'סר א-זרקא.

באסל גטאס: היא הגישה קובלנה נגדי על העניין הזה ואני אומר לך פה קבל עם ועדה, שאני, זה נאמר בדיחות הדעת, מתוך חברות ומתוך ידידות,

מיכל רוזין: אז תתנצל לפרוטוקול.

באסל גטאס: ואני מתנצל אם את נפגעת מזה.

באסל גטאס: אני אכתוב את זה.

אחמד טיבי: נא לראות את התלונה כאילו היא נמשכה.

באסל גטאס: באמת לבוא לג'סר א-זרקא, בעבר ניסו לעשות עם טייבה ועם ג'סר א-זרקא באמת תוכנית חומש על תוכנית חינוך, תשתיות, ניצול תיירות ימית וכו' וכו' ואז לקחת וכמובן את עניין התכנון והבנייה, שבלי זה לא עשינו כלום, ולהציל את היישוב הזה ולהפוך אותו למטרה ציונית מובהקת, להראות לעולם שהנה דווקא יש יישוב ערבי שהוא - - -

מירב בן ארי: שהוא בתנופה.

יעקב מרגי: תדעו לכם, אני אופטימי.

יעקב מרגי: בגלל שהוא נמצא למטה למטה, אפשר להשקיע, אפשר לעשות.

מירב בן ארי: אפשר לראות אותו.

יעקב מרגי: דב חנין, בבקשה אדוני, לפני שניגש לדיון התכליתי.

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני לגמרי רוצה להצטרף לדברי חברי, חבר הכנסת גטאס, לגבי הפוטנציאל המדהים של ג'סר א-זרקא, באמת אני מגיע לשם מדי פעם לחוף הים, אדוני היושב ראש, זה באמת מקום נפלא.

דב חנין: אבל צריך קצת השקעה וקצת ההשקעה הזו לגמרי לא קיימת.

דב חנין: מטילים את האחריות על המועצה המקומית, אולי הכי ענייה בארץ ואומרים "יאללה תטפלו".

דב חנין: ככה זה לא יזוז.

דב חנין: בענייני החינוך, אדוני היושב ראש, אני חושב שיש לנו נייר מאוד ממוקד שהמועצה המקומית גיבשה ואני רוצה, אדוני היושב ראש, להציע לך לאמץ אותו.

דב חנין: גם הנושא של ועדת ההיגוי, גם הנושא של שני התקציבים הייעודיים – תקציב ייעודי אחד, התקציב של 1.5 מיליון שקל, ממוקד שנתי, לשיפור הישגים ותקציב שני, 2.5 מיליון שקל, לטיפול בנוער בסיכון.

דב חנין: גברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי, אנחנו מדברים פה על שיעורי נוער בסיכון, אני אומר לחברת הכנסת בן ארי, כי היא עוסקת רבות בנושא הזה, שיעור אדיר.

דב חנין: מתוך 5,500 נערים וילדים במערכת החינוך, 4,000 הם בני נוער בסיכון, זה נתון לדעתי מזעזע.

דב חנין: ובאמת הוא מחייב תקציב ייעודי נקודתי.

דב חנין: שתי הנקודות הבאות שנוגעות לגיוס מורים.

דב חנין: קודם כל, לשחרר אותם ממיטות סדום שהיום המערכת עובדת בנושא של גיוס מורים ולהפך, לתעדף אותם בנושא של מורים מצוינים מהציבור הערבי.

דב חנין: אם שולחים לשם את המורים הכי טובים, מורים טובים זה המפתח הכי טוב, לפני כל דבר אחר.

דב חנין: לשלוח לשם את המורים הכי טובים זה דבר שמשרד החינוך יודע לעשות אותו, אפשר לתת עדיפות, אפשר לתת אפילו איזה שהוא סוג של תוספת למורים שמגיעים ללמד שם.

<מוראד עמאש: לשחרר את השחוקים, המורים שכבר נתנו את מה שיכולים לתת.

דב חנין: נכון.

דב חנין: נקודה אחרונה זה החינוך הלא פורמאלי.

דב חנין: זה פשוט מאוד מאוד כואב, שבמקום כזה יש מתנ"ס, קיים המבנה, אבל אין כסף לתפעל אותו.

דב חנין: זה לא הגיוני, בלתי אפשרי וצריך לשנות את זה.

דב חנין: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, לפני שניגש לשני הדוברים הבאים.

יעקב מרגי: מנהל מחלקת החינוך בג'סר א-זרקא, בבקשה.

<עלי עמאש: קוראים לי עלי עמאש, מנהל המחלקה לחינוך, ואני מברך על הישיבה הזאת.

<עלי עמאש: רציתי להתייחס באופן ממוקד, היישוב ג'סר א-זרקא, צריך טיפול נקודתי ואני אתייחס לכמה נקודות.

<עלי עמאש: המועצה המקומית שמה בעדיפות ראשונה את נושא החינוך כי אנחנו מאמינים שדרך החינוך, החברה יכולה להתקדם מבחינת אינטגרציה חברתית, כלכלית ובכל התחומים.

<עלי עמאש: רציתי להתייחס לנקודה שלא הועלתה כאן.

<עלי עמאש: ביישוב ג'סר א-זרקא יש כ- 450 מורים וזה אחד האסונות שנמצאים בתוך המורים, 450 מורים, מתוכם פחות מ- 50 מורים הם בני היישוב.

<עלי עמאש: 95% באים מחוץ ליישוב.

<עלי עמאש: רוב המורים האלה, הם מורים שחוקים, מסתכלים על היישוב כתחנת מעבר.

<עלי עמאש: זה אחד האסונות.

<עלי עמאש: אני העליתי את הנושא, יחד עם ראש המועצה, אצל מנהלת המחוז ואמרתי למנהלת המחוז – מערכת החינוך, רמת ההישגים הלימודיים יכולה לפגוע במחוז חיפה.

יעקב מרגי: אל תדאג.

יעקב מרגי: היום משרד החינוך למד שיטה איך מקומות נחשלים ונכשלים, לא משפיעים על המדדים.

יעקב מרגי: פשוט לא מכניסים אותם למדידה.

יעקב מרגי: כך שהם לא מוטרדים מזה.

<עלי עמאש: חברת הכנסת אמרה, אם יש יום חינוך ארוך ביישוב ג'סר א-זרקא, זה 20 שנה, 25 שנה יש לנו יום לימודים ארוך.

<עלי עמאש: הכנסנו את נושא ההזנה, יש לנו הרבה פרויקטים שנתמכים על-ידי קרן רוטשילד קיסריה ואנחנו מתגאים בהם ולצערי הרב, לא מצאנו אוזן קשבת אצל מנהלת המחוז.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה פרקטית.

<עלי עמאש: כן, בבקשה.

יעקב מרגי: אתה מנהל מחלקת החינוך בעיר?

<עלי עמאש: כן.

יעקב מרגי: לו אתה יושב עכשיו עם שר החינוך לפגישה, מה אתה היית אומר עכשיו, מה הוא צריך לעשות עכשיו במיידי, כדי לתת חמצן, לדחוף את מערכת החינוך של ג'סר א-זרקא קדימה?

<עלי עמאש: קודם כל תקציב לבניית תוכנית אב, ממוקדת לחמש עד שבע שנים, תקציב לבניית תוכנית ועל-פי התוכנית הזאת צריך לצאת ולהמריא.

יעקב מרגי: אבל מה התוכנית הזאת תכלול?

יעקב מרגי: תהיה אופרטיבי, תיגע בנקודות.

יעקב מרגי: יש לך תקציב, מה תעשה בו?

<עלי עמאש: תקצוב דיפרנציאלי, בחירת מורים הכי טובים מהמכללות.

יעקב מרגי: הלאה.

<עלי עמאש: זה נדרש על-מנת לחולל שינוי, במיוחד בבתי-הספר היסודיים, כי הם מגיעים לחטיבת ביניים, 70% מהתלמידים מגיעים.

<עלי עמאש: העלאת הישגים לימודיים.

יעקב מרגי: אתה בא ומצביע לי על הרעה החולה המרכזית, שזה איכות המורים.

<עלי עמאש: כן.

<עלי עמאש: איכות המורים ולקיחת אחריות.

<עלי עמאש: משרד החינוך, לצערי הרב, לא רוצה לקחת אחריות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נשאת דמלחי, בבקשה.

<נשאת דמלחי: נשאת דמלחי, נציג התאחדות הסטודנטים לענייני חינוך ואני במקרה גם מכפר ג'סר א-זרקא, אז הדיון חשוב כפליים עבורי.

<נשאת דמלחי: אני אתחיל ואגיד שאני אתחיל להיות אופטימי בהתחלה, כך שמשנה לשנה אני רואה שיש יותר סטודנטים שהולכים לאקדמיה מהכפר ג'סר א-זרקא, זה טוב, אבל זה לא מספיק.

יעקב מרגי: לא מספיק.

<נשאת דמלחי: בכלל לא.

<נשאת דמלחי: מה שטוב, שרובם הולכים להוראה שהם באים בסוף ומלמדים בכפר, זה מאוד טוב, כי משם הכל מתחיל.

<נשאת דמלחי: בכיתה ט' הייתי צריך לבחור בין ללמוד תיכון בכפר או ללכת לפרדיס, תשעה קילומטר צפונה ופחדתי ללמוד בפורדיס ולצערי אני לא מתחרט על ההחלטה הזאת.

<נשאת דמלחי: סיימתי תיכון עם אחוז הצלחה בפורדיס 86%, לעומת בכפר שלי, זה לא הגיע אפילו ל- 20%, בשנת 2009.

<נשאת דמלחי: ואני מכיר את האנשים, אני מכיר את המחזור הזה, הם אנשים חכמים, זה לא הגיוני.

<נשאת דמלחי: אני חוזר ואומר שהבעיה המרכזית זה איכות המורים מכיתה א' עד כיתה י"ב.

מיכל רוזין: זה לא גם תשתיות וענייני רווחה?

מיכל רוזין: סליחה שאני מקלקלת, אבל הדברים קשורים.

מיכל רוזין: כשילד בא לבית ספר והכיתה מפורקת ואני ראיתי חלק מהדברים, הם נוראיים.

מיכל רוזין: אז זה חלק מתנאי הלימוד, גם למורה.

מיכל רוזין: גם עם המורה הכי מוצלח, אבל אם הילדים לומדים למעלה מ- 40 ילדים בכיתה והכיתה מפורקת ואין כיסא.

יעקב מרגי: אין מתנ"ס והמצב בבית לא טוב.

מיכל רוזין: בדיוק, אז איך אפשר?

<נשאת דמלחי: כמובן מה שאת אומרת זה נכון.

מיכל רוזין: לא הכל זה רק המורה.

מיכל רוזין: עם כל זה שצריך להשקיע בחינוך.

מיכל רוזין: סליחה.

<נשאת דמלחי: כן, אז מה שאת אומרת זה נכון במאה אחוז, אבל אני יכול ללמוד עכשיו בגינה עם מורה טוב, אבל לא ללמוד בכיתה עם מזגנים עם מורה שאני יודע יותר ממנו ואני לא יודע כלום עדיין.

<נשאת דמלחי: אז זה ההיגיון.

<נשאת דמלחי: להתחיל עם מורים מאיכות טובה.

<נשאת דמלחי: עם מורים שבאים באמת ללמד, לדאוג לכפר הזה.

<נשאת דמלחי: לא סתם איזה תחנת מעבר או שזרקו אותם.

<נשאת דמלחי: אני הרגשתי פח בכפר, שזורקים לשם את כל המורים הלא איכותיים.

<נשאת דמלחי: אני רוצה שתיבנה תוכנית רב שנתית שלא תתחלף כל שנתיים עם חילופי האנשים, שתהיה לשבע שנים, עם ביקורת ממשרד החינוך, עם אנשים עם ייצוג ציבורי בתוכנית הזאת שתדאג באמת שהכפר הזה יקבל את המורים הכי טובים ואת התוכנית הכי טובה ואת התקצוב לעניין הכי משמעותי בדבר הזה וזה איכות המורים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עורסאן עיאדאת, בבקשה.

<עורסאן עיאדאת: אני עורסאן עיאדאת ואני נציג מחוז חיפה.

יעקב מרגי: מה תפקידך במחוז?

<עורסאן עיאדאת: כיום אני המפקח הישיר של היישוב, במשך שנים רבות הייתי גם מרכז הפיקוח וחבר הנהלת המחוז.

<עורסאן עיאדאת: אני כיום נציג מנהלת המחוז בדיון הזה.

<עורסאן עיאדאת: אני רוצה להגיד שאין ויכוח לגבי המצב הכלליב בג'סר א-זרקא ואני דווקא אתחיל מהסוף.

<עורסאן עיאדאת: הוזכרו פה כל מיני תוכניות שהושקעו במערכת החינוך בג'סר א-זרקא, אבל נדמה לי שחבר הכנסת אחמד טיבי הזכיר את זה, כשאמר ש- More of the same, זה לא יעזור הרבה וזה נכון, More of the same זה לא יעזור הרבה.

<עורסאן עיאדאת: גם אם משרד החינוך היום יבוא עם תוכניות של העיר תל-אביב וישקיע אותן בג'סר א-זרקא, מערכת החינוך לבד או משרד החינוך לבד, בשום פנים ואופן לא יוכלו לקדם את ג'סר א-זרקא, כיישוב.

<עורסאן עיאדאת: ואני מכיר את ג'סר א-זרקא לא מעט שנים.

<עורסאן עיאדאת: אני מכיר את ג'סר א-זרקא הרבה מאוד שנים, אני עובד במחוז חיפה לא מעט שנים.

<עורסאן עיאדאת: אני רוצה רק להעלות פה נקודה שנראה לי שחלק מהאנשים שיושבים פה לא מכירים אותה.

<עורסאן עיאדאת: הוזכרה כאן לוד לגבי החלטת ממשלה וטייבה לגבי החלטת ממשלה.

<עורסאן עיאדאת: אני רוצה להגיד לכם שלפני שנתיים שר הפנים דאז הטיל על הממונה על המחוז במשרד הפנים לגבש תוכנית כוללת לג'סר א-זרקא, כדי להביא אותה להחלטת ממשלה על ג'סר א-זרקא.

<עורסאן עיאדאת: בצוות הזה ישבו בהובלת הממונה על המחוז גם מנהלי המחוז של משרדי הממשלה השונים, גם מנהלת המחוז שלי ישבה בתוכנית, משרד השיכון, איכות הסביבה, בריאות, רווחה, ועוד ועוד ועוד, כולל מינהל מקרקעי ישראל, כולל הרשות לפיתוח חופים וכו' וכו'.

<עורסאן עיאדאת: אני יודע, כי ייצגתי את מנהלת המחוז לפחות פעמיים בדיונים האלה, אני יודע שהוכנה תוכנית טובה, לדעתי, כדי לקדם את ג'סר א-זרקא, כי ילדי ג'סר א-זרקא מגיעים היום כבר לגני הילדים בחסכים מאוד מאוד גדולים.

<עורסאן עיאדאת: כפי שאמרתי, גם אם נשקיע את כל התוכניות ומושקעות תוכניות, אני יכול להגיד לכם ש- more of the same, בשנות ה- 90 היתה תוכנית של משרד החינוך שנקראה 30 היישובים, ג'סר א-זרקא היתה חלק ממנה ותוכנית הוליסטית והושקעו בג'סר א-זרקא מיליונים.

<עורסאן עיאדאת: אחרי זה היתה תוכנית מפנה של משרד ראש הממשלה, הושקעו בג'סר א-זרקא.

יוסף ג'בארין: מה אתה מציע, שלא יהיו תוכניות?

<עורסאן עיאדאת: רק שנייה, תנו לי להוביל רק עוד משפט.

יוסף ג'בארין: לא הבנו מה קרה עם התוכנית.

יעקב מרגי: תמשיך.

יעקב מרגי: יוסף, אני אתן לך, תסתכל עלי.

יעקב מרגי: אם תסתכל עליהם, הם יענו לך.

יעקב מרגי: אתה פונה אליהם.

<עורסאן עיאדאת: תנו לי רק להשלים את ההיגיון שאני מדבר עליו.

<עורסאן עיאדאת: ואחרי זה, וקרן קיסריה פועלת שם.

<עורסאן עיאדאת: זה לא הביא לשינוי גדול ולכן אני מאמין שלא צריך עוד אותו דבר.

יעקב מרגי: ביושר, במסמך שהוגש לנו אתה כותב יודגש על אף השקעות וכו', לא הביא תוצאות.

<עורסאן עיאדאת: בגלל זה אני בשנה האחרונה המפקח הישיר של ג'סר א-זרקא, לפחות בחינוך העל יסודי, אבל אני גם מתכלל את היישוב בכלל ולכן בחודש פברואר או מרץ, ביקשתי ממנהלת המחוז לקיים דיון ארוך ומעמיק על ג'סר א-זרקא.

<עורסאן עיאדאת: הדיון התקיים ב- 29 במאי השתתפו בו אנשי הרשות המקומית שחלקם נמצאים פה וזו היתה הפעם הראשונה שאני זוכר שהתקיים בחיפה דיון כל-כך עמוק וכל-כך רציני והתקבלו כמה החלטות אופרטיביות.

<עורסאן עיאדאת: אחת ההחלטות היתה להקים צוות היגוי משותף, סעיף 1 שאתה כותב אותו פה, אדוני ראש המועצה, להקים צוות היגוי משותף כאשר בבסיס צוות ההיגוי התוכנית הלאומית לנוער בסיכון.

<עורסאן עיאדאת: כאשר אנחנו לוקחים מתקציבי התוכנית הזו, משדרגים אותם ופונים לאיגום תקציבי חדש, לגבי התוכניות המופעלות בג'סר א-זרקא.

<עורסאן עיאדאת: אני באופן אישי ואתם מסכימים אתי, חושבים שחלק מהתוכניות שמופעלות היום בג'סר א-זרקא, אינן תואמות לג'סר א-זרקא ולכן החלטנו להקים צוות משותף כדי להתאים את התוכניות למערכת החינוך בג'סר א-זרקא.

<עורסאן עיאדאת: למשל, תהיה עובדת סוציאלית בחינוך העל יסודי בג'סר א-זרקא.

<עורסאן עיאדאת: אני רק נותן דוגמה.

<עורסאן עיאדאת: הוחלט שג'סר א-זרקא כמערכת חינוך תיכנס לתוכנית שנקראת תוכנית מרום, זה העצמת הצוותים המובילים בתוך בתי-הספר עצמם.

<עורסאן עיאדאת: אין עדיין, אני לא רוצה להתנגח פה, חס וחלילה, עם מישהו אחר.

<עורסאן עיאדאת: אבל אין עדיין מסמך משותף של הרשות המקומית ומשרד החינוך.

<עורסאן עיאדאת: המסמך הזה אמור להיבנות עכשיו, ב- 24 ליולי, אחרי החג שלנו, מתוכנן דיון פנימי שלנו בתוך המחוז, על מה הולך להיות, מה אנחנו חושבים שצריך להיות.

<עורסאן עיאדאת: בשלב יותר מאוחר אתם תוזמנו לדיון הזה.

<עורסאן עיאדאת: כך שבאופן פרקטי אופרטיבי, אנחנו לא שומרים על שקט ואנחנו לא שוקטים על השמרים.

יעקב מרגי: רגע, פרקטיקה, אין לי הרבה ערכים מוספים, אחד מהם זה הפרקטיקה, אף אחד לא יכול לקחת לי אותם.

יעקב מרגי: כשאתה אומר ישיבה אצלכם פנימית ב- 24 ליולי, בשלב יותר מאוחר שזה באוגוסט, עם המועצה המקומית ואנחנו פותחים את שנת הלימודים ב- 1 לספטמבר, תסכים אתי שזה כמעט ויהיה נכון, אם בכלל, לתשע"ח.

יעקב מרגי: לכן אני בא ואומר, אני מברך על הכוונות ועל התוכניות.

יעקב מרגי: אני חושב שהישיבה הפנימית שלכם צריכה להיות סמוכה לישיבה בתיאום.

יעקב מרגי: כי אתה רואה שמבחינה אחת, הם אומרים שנעשה, הוא אומר ביושר יש מסמך, היתה ישיבה.

יעקב מרגי: אבל זה לא תואם ציפיות, זה גם לא יהיה.

יעקב מרגי: יש פתגם במרוקאית, ערבית מרוקאית, כשהולכים לערום ואומרים לו "אני רוצה לעזור לך, מה חסר לך?" הוא אומר "אם יש לך טבעת" לפעמים יש כוונות טובות ויש רצון.

יעקב מרגי: איך הוא אמר?

יעקב מרגי: הוא הקצין ואמר "התוכניות נכתבו בירושלים" - - -

<עורסאן עיאדאת: האדם הרטוב כבר לא מפחד מהגשם.

יעקב מרגי: הוא בא אומר, התוכניות נכתבות בירושלים.

יעקב מרגי: יכול להיות שהן תוכניות טובות, אבל זה לא מה שאני צריך.

<עורסאן עיאדאת: לכן אני מדבר על צוות משותף, אנחנו שותפים וזה יהיה.

יוסף ג'בארין: זה בעיקר עידוד - - -

<מוראד עמאש: פרשנו בפניכם את הצרכים של היישוב - - -

<עורסאן עיאדאת: אני עכשיו בשלב הסקירה.

<מוראד עמאש: צריך להתאים תוכנית לצרכים.

יעקב מרגי: אני הולך לאתגר אותך עם הקטע הזה.

יוסף ג'בארין: יש תקציבים חדשים, אבל, או שזה רק איגום תקציבים?

<עורסאן עיאדאת: יהיה תקציב.

<עורסאן עיאדאת: לא יהיה תקציב לכל דבר, לכל, אלא אם תהיה החלטת ממשלה.

<עורסאן עיאדאת: אני אומר את זה.

יוסף ג'בארין: למשל, נוער בסיכון.

<עורסאן עיאדאת: יהיה תקציב נוסף מעבר לתקציב שהוקצה עד עכשיו לג'סר א-זרקא, בוועדה המחוזית של תוכנית שמידט מה שנקרא, תוכנית של נוער בסיכון.

יוסף ג'בארין: כן, הם היו כאן לפני שבועיים ואמרו כל מי שרוצה יקבל.

מירב בן ארי: זה לא בעיה, יש ערימות של כסף.

מירב בן ארי: יש 250 מיליון שקל בתוכנית 360 לצעירים בסיכון.

מירב בן ארי: זה לא בעיה, זה בגלל הרשות.

מירב בן ארי: אז אתה מגדיל את זה?

<עורסאן עיאדאת: לא רק זה.

<עורסאן עיאדאת: אני חושב ואתה חושב שלא כל התוכניות שהושקעו בג'סר א-זרקא הן בתיאום עם הרשות המקומית.

<עורסאן עיאדאת: לא יודע אם זה בתקופתך או לא, אבל הן לא מתאימות לג'סר א-זרקא.

<עורסאן עיאדאת: אני אומר שאני צריך לאכול לחם לפני שאני יכול לאכול עוגה.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק הפתגם שהוא נתן לך עכשיו במרוקאית.

<עורסאן עיאדאת: אי-אפשר שתוכניות שלא מתאימות לג'סר א-זרקא, יכולות להיות מתאימות לאור עקיבא וקיסריה ליד, יהיו גם בג'סר א-זרקא ולכן אנחנו מבקשים לאכול לחם ואפילו לחם יבש, כדי להתקדם קצת.

<עורסאן עיאדאת: ואני אופטימי.

<עורסאן עיאדאת: אני אופטימי עכשיו כמו שמעולם לא הייתי, לגבי ג'סר א-זרקא, שאפשר לעשות משהו.

<עורסאן עיאדאת: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, זאב.

<זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים קורא למשרד החינוך להכריז על ג'סר א-זרקא כיישוב במצב חירום, חירום לאומי, לרכז שם את המשאבים הפיסיים, אבל עיקר לטייב את כוח האדם ואת מערכת החינוך, אם זה במנהלים, מורים ומפקחים.

<זאב גולדבלט: לא יעלה על הדעת שלפחות פעם בשבועיים אני מקבל טלפון מיושב-ראש ועד ההורים היישובי שיושב לצידי, על כל מיני סוגיות שמהן עולה לפחות לכאורה, שמנהלים ומורים בבתי-הספר בג'סר א-זרקא, פועלים בניגוד להנחיות חוזר מנכ"ל, תוך פגיעה ממשית, לפחות בחלק מהתלמידים.

<זאב גולדבלט: מדובר כאן ב- 4,600 תלמידים.

<זאב גולדבלט: אי-אפשר להתעלם מהמספר הזה, זה כמעט שליש מהיישוב, זה ילדים.

<זאב גולדבלט: זה מספר עצום, במושגים כלל ארציים, אני מדבר ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שיהיה מין כתם כזה או מין פצע פעור, אצלנו בחברה הישראלית.

<זאב גולדבלט: יושב-ראש הוועדה כבר מכיר אותנו, את פורום ועדי ההורים וגם ראש המועצה וגם מנהל אגף החינוך כבר מכיר גם אותי אישית, כמי שהדריך את ועדי ההורים המוסדיים ביישוב, ואנחנו מלווים את ועדי ההורים ביישוב כבר הרבה זמן.

<זאב גולדבלט: נכון?

<זאב גולדבלט: כבר כמעט שנה.

<זאב גולדבלט: שנה וחצי.

<זאב גולדבלט: אני מצפה בפירוש שמשרד החינוך יפעל לשיפור דרמטי של מערכת החינוך ביישוב ויצמצם את הפערים הבלתי נסבלים.

<זאב גולדבלט: זה הופך לפער בלתי נסבל בעיקר על רקע השונות האדירה לעומת כל היישובים מסביב לו.

<זאב גולדבלט: החינוך זה בעצם הסולם לשינוי המצב הסוציו אקונומי והדרך להיכרות וצמצום הפערים.

<זאב גולדבלט: הדבר האחרון שאני מבקש רק אם אפשר לתת שלוש-ארבע דקות למי שיושב לצידי, זה יו"ר ועד ההורים היישובי של ג'סר א-זרקא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סמי עלי, אני אתן לו.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<סמי עלי: אני יושב ראש הוועד העממי למען ג'סר א-זרקא וחבר מועצה מכהן.

<סמי עלי: אומרים שמרוב מדרגות לא רואים את הדלת.

<סמי עלי: מה שקורה עם ג'סר א-זרקא, זה מרוב תוכניות, לא רואים את התלמיד ואז לא מניבים תוצאות.

<סמי עלי: כל הדברים והנתונים שהועלו כאן מעידים על מציאות עגומה ומצב חינוך מחפיר ביותר ואני עומד על כל מילה ותיאור, וזה קודם כל מצריך אותנו כאחראים, כנבחרי ציבור וגם חובתו של משרד החינוך, להקים כבר היום ולא מחר, ועדת בדיקה.

<סמי עלי: בנוסף לכל הדרישות שהועלו כאן, הרי ועדת בדיקה מצריכה, כדי לעמוד על כל הכשלים והפגמים שהצבעתם עליהם, שהם באו אחרי הערכה ומדידה של חוקרים שהעידו על כשלים וכשלונן של תוכניות.

<סמי עלי: בכל שנה מביאים יועץ, מביאים מכון לחינוך או לאקדמיה, מייעצים, מכינים תוכניות, מגבשים תוכנית למינוף או שיפור מצב החינוך ואנחנו רק עושים מיפוי, תיאור למצב, אבל תוצאות – אין, לצערנו.

מיכל רוזין: לכן לא צריך עוד בדיקה.

<סמי עלי: קודם כל בדיקה, למה?

<סמי עלי: כי בדיקה תביא את כל האחראים לעמוד על המצב.

יעקב מרגי: תן לי רגע.

יעקב מרגי: אני אעזור לך במשפט.

יעקב מרגי: אתה יודע מתי שואלים למה?

יעקב מרגי: כשזה מצב שעוד אדם צולע אבל עדיין יכול לשקם.

יעקב מרגי: פה אין, זה כשל טוטאלי והנתונים, לא שואלים למה.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו קודם כל צריכים להחיות את המצב.

יעקב מרגי: 23%, 24%, זה לא קיים.

יעקב מרגי: המערכת לא קיימת, ה- 24% באו למרות המערכת.

<סמי עלי: נכון.

<סמי עלי: זה הצלחות.

יעקב מרגי: אז אני עכשיו, כוועדת חינוך, אומר לך שאין לי את הפריבילגיה לשאול למה.

יעקב מרגי: אני רוצה עכשיו תוכנית חדשה.

יעקב מרגי: נתעלם מהישן ודורש שמשרד החינוך יתפור חליפה ייעודית לפי המידות של המצב ושל היישוב הזה.

יעקב מרגי: זאת הנקודה.

<קריאה: בהשתתפות המועצה.

<סמי עלי: כאן דרישתי.

<סמי עלי: חרף המצב המחפיר שלנו, כי אנחנו חיים במצור, הן פוליטי והן פיסי והן תדמיתי ונפשי וחברתי, והמציאות מעידה על זה, לדעתי התוכנית ההוליסטית שכמעט כולם הזכירו וציינו אותה במונחים שונים והועלו כאן בתכנים שונים כל התוכנית הזו, הדרישה הכי חשובה לדעתי, שצריכה להיות, תוכנית כוללנית הוליסטית, היא חייבת להיות בהלימה, הלימה טוטאלית עם שאר התחומים.

<סמי עלי: הרי מה שקורה – מביאים תוכנית, מקימים תוכנית עצמאית לחינוך ואז מתעלמים משאר התחומים, זה החברתי, הכלכלי, וגם הקהילתי ושאר הדברים.

<סמי עלי: בלי תוכנית כוללנית והלימה, זה לא יציל את היישוב בכלל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

< גאנם יעקובי: שמי גאנם יעקובי, ואני היועץ הפדגוגי ארגוני החדש של המועצה המקומית ג'סר א-זרקא.

< גאנם יעקובי: אני מבקש לציין שני דברים.

< גאנם יעקובי: הנתונים המחפירים שכולכם התייחסתם אליהם, אגב, אינם מתיישבים עם אף תיאוריה חינוכית או פסיכולוגית קיימת.

< גאנם יעקובי: הנתונים האלה של 70% כישלון במיומנויות יסוד, אין להם הסבר מדעי ועל כן צריך להתחיל לחפש את ההסברים במקומות אחרים.

< גאנם יעקובי: ילדי ג'סר א-זרקא, מבחינת אינטליגנציה מולדת, הם שווים לכל ילד אחר שנמצא בעולם ואם יש פער כזה גדול בהישגים שלהם, צריך לחפש את הסיבות במקומות אחרים.

< גאנם יעקובי: תרשו לי, ככה בשנייה, אני רוצה למקם את כולנו לשפה אחת משותפת.

יעקב מרגי: אנחנו אתך.

< גאנם יעקובי: על ילדים ובני נוער בסיכון, ואני לוקח את זה ממרכז המחקר של הכנסת, מזכיר לכם שזה ועדת שמידט 2006, כתבו "ילדים ובני נוער בסיכון הם ילדים ובני נוער החיים במצבים המסכנים אותם במשפחתם או בסביבתם וכתוצאה ממצבים אלה, נפגעת יכולתם לממש את זכויותיהם, על-פי האמנה הבינלאומית לזכויות הילד, בתחומים האלה: קיום פיסי, בריאות והתפתחות, השתייכות למשפחה, למידה ורכישת מיומנויות, רווחה ובריאות רגשית, השתייכות והשתתפות חברתית, הגנה מפני אחרים ומפני התנהגויות מסכנות שלהם עצמם".

< גאנם יעקובי: המצבים שתוארו כאן הם בעצם תואמים אחד לאחד, את מצב הסכנה והסיכון של ילדי ג'סר א-זרקא.

< גאנם יעקובי: הגרוע והמסוכן ביותר מכך, שבכישלונה המתמשך של מערכת החינוך בג'סר א-זרקא, למשך שנים רבות, היא למעשה מערכת החינוך מתחילה להוות גורם הפוגע ביכולתם של הילדים, לא גורם שמוציא אותם ממצוקה, לא גורם שמוציא אותם מסכנה.

< גאנם יעקובי: זה התפקיד העיקרי של מערכת החינוך.

< גאנם יעקובי: מי שמע על מדינות, מי שמע על פינלנד לפני 30 שנה?

< גאנם יעקובי: מערכת החינוך הרימה אותה.

< גאנם יעקובי: היום אנחנו הולכים ללמוד כל מיני דברים ממדינות אסיאתיות, מערכת החינוך הרימה אותן.

< גאנם יעקובי: צריך להבין את זה.

< גאנם יעקובי: לכן, מערכת החינוך היום באמת חייבת לעבור איזה שהוא מהפך, איזו שהיא מהפכה.

< גאנם יעקובי: ואני מסכים אתך, חברי עוסאם לא More of the same.

< גאנם יעקובי: אין תוכניות מוכתבות.

< גאנם יעקובי: אתה אומר נביא תוכניות מתל-אביב.

< גאנם יעקובי: אף אחד לא מבקש להביא תוכנית משום דבר, גם לא מסינגפור.

<עורסאן עיאדאת: לא אמרתי.

< גאנם יעקובי: סליחה, שנייה.

יעקב מרגי: עורסאן, זה לא דו-שיח.

< גאנם יעקובי: אני אומר, לא צריך להביא שום תוכנית משום מקום, אלא אני מסכים שצריך לבנות תוכנית ייחודית, על-פי מידותיה וצרכיה של ג'סר א-זרקא.

יעקב מרגי: תודה.

< גאנם יעקובי: אני כן מבקש, עורסאן.

< גאנם יעקובי: התוכנית שתיבנה, היא לא תוכנית שתידון קודם כל במחוז ולא יודע איפה ואחר-כך תובא למועצה המקומית, אלא אם באמת רוצים לפעול בצורה נכונה מהנקודה הזאת והלאה, כל צעד וצעד הוא צעד משותף של המועצה המקומית ושל משרד החינוך.

< גאנם יעקובי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו אורחים שלנו, אחד מכם, מאיפה אתם, שנציג אתכם?

<אורח מהקהל: אנחנו שנת שירות של החלוץ, אנחנו שלוש קומונות בכל הארץ, אחת בניר עוז, אחת בניצנים ואחת בדגניה א'.

<אורח מהקהל: בעוד שבוע וחצי אנחנו מסיימים.

<אורח מהקהל: אנחנו עוסקים בעבודה חקלאית, למידה חווייתית והתנדבות.

יעקב מרגי: מאחל לכם הצלחה ושתיהנו במה שאתם עושים.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

<קריאה: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: ועד ההורים היישובי, ג'סר א-זרקא, נציג, בבקשה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: שלום לכולם.

<מוחמד לוטפי גורבאן: שמי ג'ורבאן מוחמד לוטפי, יושב-ראש ועד הורים יישובי.

<מוחמד לוטפי גורבאן: אני כבר שש שנים יושב-ראש ועד ההורים.

<מוחמד לוטפי גורבאן: אנחנו צועקים כל הזמן באותו סגנון על משרד החינוך בחיפה, לא מספיק מנהלים - - -

יעקב מרגי: אני זוכר אותך, כמה פעמים היית בדיונים אצלי, מתחילת הקדנציה?

<מוחמד לוטפי גורבאן: ארבע פעמים.

יעקב מרגי: למה אף פעם לא פנית אלי?

יוסף ג'בארין: עכשיו אתה פונה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: עכשיו אני פונה.

אחמד טיבי: אני רוצה לעזור לו.

אחמד טיבי: מי שפנה אלי זה הוא, אחר-כך ראש המועצה.

אחמד טיבי: יש לו נציג בכנסת.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לו ולומר לאזרחים, הדיון הזה הוא בשידור.

יעקב מרגי: לא צריך לחכות להצעות לסדר של חברי הכנסת, לבקשות דיון, זה טוב, זה כפי פרלמנטארי.

יעקב מרגי: הכנסת כולה זה כלי של האזרחים.

יעקב מרגי: עכשיו אני נואם לאומה, תן לי, בפאתוס, לא אופייני לי ואני אומר.

יעקב מרגי: תקשיבו – זה כלי לשירות האזרחים, זה לא רק כדי לעשות כמה הצגות במסכים, באולם ההוא הגדול ולהיכנס לתודעה הציבורית.

יעקב מרגי: פה ביום-יום, אנחנו בשליחות של האזרחים.

יעקב מרגי: יש פה, סליחה, מורסה.

יעקב מרגי: מערכת החינוך בג'סר א-זרקא, זה מוגלה.

יעקב מרגי: מוגלה של החברה הישראלית, זה היה צריך לזעוק לנו.

יעקב מרגי: כשאני אומר לך – למה לא פנית אלי, זה אומר שלא רק אתה, הרבה אנשים פונים אלי בדרך אגב בשיחות סלון או במפגש אקראי, מה – אפשר לפנות?

יעקב מרגי: כן, אפשר לפנות.

יעקב מרגי: אפשר לחוקק גם ביוזמה של אזרחים.

יעקב מרגי: אפשר להעלות נושאים לסדר היום ביוזמה של אזרחים.

יעקב מרגי: אתה מגיע לפה בשביל כל מערכת החינוך?

<מוחמד לוטפי גורבאן: כן.

יעקב מרגי: הופעת פה בוועדה.

יעקב מרגי: כואב לך, תזעק.

יעקב מרגי: זה מה שאני אומר לאזרחים: כואב לכם, תזעקו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: לצערי אני צעקתי וישבתי עם שר החינוך, נפתלי בנט, והוא גם הבטיח הבטחות ועד היום לא קיים.

<זאב גולדבלט: הוא הופיע בתוכנית שר בהפתעה.

<זאב גולדבלט: זה הוא זה שקם וזעק את זעקת ג'סר א-זרקא, השר בהפתעה.

יעקב מרגי: בסוף כנראה פירגנת לו קצת בגלל זה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: נתת לו 2 ואחרי זה נתת לו 3.

<מוחמד לוטפי גורבאן: ואני נשאר על 3.

<מוחמד לוטפי גורבאן: לצערי, יש לנו משרד חינוך, סליחה שאני אומר מילה גסה על משרד החינוך.

יעקב מרגי: אל תגיד מילה גסה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: לא, אני אומר.

יעקב מרגי: לא לא, אל תאמר.

<מוחמד לוטפי גורבאן: לא, אני אומר.

אחמד טיבי: תגיד קשה, לא גסה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: קשה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: זה לא משרד חינוך, זה משרד לכלוך, סליחה שאני אומר את זה.

יעקב מרגי: או, זה היה גסה.

יעקב מרגי: לא שייך, לא שייך.

<מוחמד לוטפי גורבאן: אנחנו צועקים ולא שומעים אותנו, לא המנכ"לית, לא רחל מתוקי, לא סאלח זאהר, לא אף אחד.

<מוחמד לוטפי גורבאן: שולחים להם מכתבים, אין מענה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: המענה שלהם זה "המכתב שלך הגיע, הנושא בטיפול".

<מוחמד לוטפי גורבאן: הטיפול הזה, מתי יגיע?

<מוחמד לוטפי גורבאן: עוד 20 שנה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: אנחנו יש לנו מנהלים שחוקים, מורים שהם לא יודעים את השפה, שפת האם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שעכשיו נגעו בדברים ואני אומר לך, בוא תקשיב.

יעקב מרגי: אני אומר לכם – אמר לי בכיר במשרד החינוך, שבא לישיבת עבודה כאן לפני דיון, הוא אמר לי – תקשיב, כשאתה פונה לאלו, ההמוגלובין יורד ל- 3.

יעקב מרגי: אין שום סיבה שאני, שקיימתי את הדיון, אתה יודע מה מספר הדיון?

יעקב מרגי: במהלך שנה, כמעט שנה וחצי, לשלושה ימי עבודה בשבוע ועם פגרות ארוכות, זה דיון מספר 227 ואנחנו יורדים לרזולוציות.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם – זה שאני לא ידעתי על עוצמת הכישלון והמחדל של מערכת החינוך בג'סר א-זרקא, זה כשל.

יעקב מרגי: כשל של כל הנוגעים בדבר.

יעקב מרגי: ושוב, אני לא מנקה את עצמי, אני יו"ר ועדה, לכאורה אני מנהל דיונים שצפים.

יעקב מרגי: אבל זה אומר דרשני ואני חוזר על הדברים – רבותיי, ממוצע זכאות של 23.4%, זה לא בזכות המערכת, זה למרות המערכת.

יעקב מרגי: מה שבזכות המערכת זה ה- 76.6 שלא נמצאים בזכאות.

יעקב מרגי: זה בזכות המערכת.

יעקב מרגי: זו מסקנה ברורה וחד-משמעית.

יעקב מרגי: צריך להפוך את הנוסחה.

<מוחמד לוטפי גורבאן: משפט אחרון אני אומר, לצערי, עשיתי סיור עם המפקח של בית הספר היסודי בבית הספר שלנו, לפני שלושה-ארבעה חודשים, על המורים, על המורים שהם לא מגיעים לבית הספר.

<מוחמד לוטפי גורבאן: בכל בית הספר היסודי יש לנו ארבעה בתי ספר יסודיים, בכל יום יש לנו חיסורים של בין עשרה ל- 12 מורים, בכל בית ספר אנחנו מגיעים ל- 70 – 80 מורים, שלא מגיעים שבוע ימים וזה גרוע מאוד.

<מוחמד לוטפי גורבאן: המפקח זאהר הבטיח שהוא ישפר את זה, אבל עד היום לא נעשה שום דבר.

<מוחמד לוטפי גורבאן: רק הבטחות אנחנו מקבלים.

יעקב מרגי: רבותיי, אני רוצה לסכם.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים ולחברי הכנסת הרבים שהשתתפו בדיון מתחילתו.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה בצער על הנתונים בחינוך של היישוב ג'סר א-זרקא, זכאות לבגרות 23%, ממוצע נמוך לעומת בתי ספר מרקע דומה בכל המקצועות הנלמדים.

יעקב מרגי: שיעור הילדים בסיכון ביישוב ג'סר א-זרקא הוא מן הגבוהים בארץ.

יעקב מרגי: האקלים הבית ספרי והסביבה הפדגוגית נמוכים בכל הפרמטרים, פרט לפרמטר מעורבות באלימות שהוא הפרמטר הגבוה ביותר לעומת יישובים דומים ורקע דומה.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה גם מה מצב התשתיות ביישוב בתחום החינוך והחינוך הבלתי פורמאלי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית נקודתית לג'סר א-זרקא, תוכנית אשר תציב יעדים בחינוך.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להעדיף את ג'סר א-זרקא בהזרמת כוחות הוראה חדשים ומוערכים שיזרימו דם חדש במערכת.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת באותה הזדמנות למשרד הרווחה להיכנס ליישוב ולטפל בסוגיית הנוער בסיכון ביישוב ולפחות לצמצום המספרים על-ידי עבודה נקודתית.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה לקראת סוף חודש יולי את נייר העבודה של המחוז שמיועד לטיפול ביישוב ג'סר א-זרקא.

יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מעקב בנושא.

יוסף ג'בארין: אני מבקש להוסיף, שהוועדה תשקול בחיוב לבקר ולעשות סיור בג'סר א-זרקא, בהזדמנות מתאימה.

יעקב מרגי: הוועדה תקיים ישיבת מעקב על הטיפול ביישוב ג'סר א-זרקא, מיד בתחילת שנת הלימודים הקרובה.

יעקב מרגי: אם לא הייתי מחויב לפתיחת שנת הלימודים, ביישובים אחרים, אחד מהם זה יישוב ערבי והשני זה מוסד לילדים עם צרכים מיוחדים, הייתי מוסיף את היישוב ג'סר א-זרקא.

יוסף ג'בארין: אז אחרי שבוע-שבועיים.

יעקב מרגי: אז אנחנו מבקשים את המסמך לקראת סוף חודש יולי ותתקיים ישיבת מעקב במהלך חודש ספטמבר, אחרי פתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.