הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 81, 2016-06-26 10:30

יפעת שאשא ביטון: דברים שאתם לא רוצים אפשר להגיד שאנחנו מבקשים לא לפרוטוקול, אם יש משהו מסוים.

<עדנה רופא: אני אומרת שאני לא מציינת את הדבר הזה כי יש לי איזה שהוא צד בעניין, אני רק אומרת כעובדה, שמרגע שנכנסו לפה אריתריאים משפחות צעירות עזבו את השכונה.

<עדנה רופא: בשנה שעברה אנחנו עמדנו בפני מחשבה שאו סגירה של המעון, כי לא היו לי ילדים, או חשיבה, שתהיה גם כלכלית, שכדאי יהיה להחזיק את המעון הזה, אז איך עושים את זה?

<עדנה רופא: אז התחלנו את השנה עם שתי כיתות, כשהמגמה הייתה שאנחנו נביא מכאן ומשם ילדים.

<עדנה רופא: אני לא רוצה לספר לכם איך אני עושה את זה, זה כמו לקבץ נדבות, אבל עשיתי את זה והשתמשתי בהורים וההורים היו פה חלק נכבד מאוד בתרומה של גיוס הילדים, ואחר כך נדבר על מה זה עבודה עם הורים, איך זה בא לידי ביטוי ואיך זה נותן את פירותיו.

<עדנה רופא: וזה הפרי, הם הצליחו למלא לי כיתה.

<עדנה רופא: פתחנו את הכיתה השלישית.

<עדנה רופא: ולא רק זה, אנחנו פותחים את השנה הזו כבר עם שלוש כיתות.

<עדנה רופא: זאת אומרת שהצלחנו להתגבר על המשבר הזה במידה מסוימת, לעשות שיווק מעבר לשכונה.

<עדנה רופא: יש לי משפחה שמגיעה מרמת גן כל בוקר לכאן, זאת אומרת שלא הייתה לי ברירה, פתחתי כבר את זה לאזור.

<עדנה רופא: זה מעון שרוב האוכלוסייה שמקבלת את השירות היא האוכלוסייה של השכונה, אבל זה נפתח גם לקהל הרחב.

יפעת שאשא ביטון: מה היחס?

יפעת שאשא ביטון: כמה הם מהאזור כאן וכמה - - -

<עדנה רופא: לא, בוא נאמר 85% זה ילדי השכונה, ואם זה לא מהשכונה זה מהאזור, זה מכפר שלם ומיד אליהו ומבחינתי זו שכונה אחת גדולה.

<קריאה: התקווה והסביבה.

<עדנה רופא: כן, כשאנחנו מעון רגיל שעובד כמו מעון רב תכליתי, שכמעט 50% מהאוכלוסייה היא ילדי רווחה.

<עדנה רופא: שזה אומר שאנחנו עובדים עם ילדים על צו בית משפט חלקם, ילדים שאחד מההורים לא נמצא, לא קיים.

<עדנה רופא: יש פה הרבה עבודה טיפולית בלי צוות טיפולי.

<עדנה רופא: פה נכנסת לתמונה העבודה עם הקהילה, שזה שרה, שהיא מנהלת מרכז הורות ומשפחה ואלעד, שהוא המנהל שלה, טלי, שהיא מנהלת הרובע פה בשכונת התקווה ושלמה מסלאווי, שהוא יושב ראש ועד השכונה וגם מתעסק עם גמלאים.

<עדנה רופא: הוא חבר ותיק של המעון, עוד לפני שאני הגעתי לנהל אותו.

<עדנה רופא: אני מנהלת המעון 13 שנה, הוא מכיר את המעון הרבה לפניי.

<ליסה אובליגנהרט: יש את ורדה, שחלק משמעותי של הסיפור הזה של הרווחה לא נמצאים.

<עדנה רופא: יש לנו את ורדה חורש, שהיא מנהלת האחווה של הרווחה, שעוד לא הגיעה, ומנהלת האגף שלנו, שעוד לא הגיעה.

<עדנה רופא: אני רק אעשה סבב פה, נציג את האנשים, נעשה סיור במעון.

<עדנה רופא: לפני כן אני אגיד, אני חושבת שהגדרתי את המטרה, המטרה היא שיתופי פעולה ולהפוך אותך לשגרירה שלנו.

<עדנה רופא: אני מאמינה שתעשי את העבודה טוב ביותר.

<עדנה רופא: נתחיל איתך.

יפעת שאשא ביטון: אני אציג את עצמי בקצרה ואני כן ארצה קודם כל לשמוע עם מי אנחנו יושבים כאן ולשמוע מכם, כל אחד מכם, איך אתם מגדירים את עצמכם ומה הזיקה שלכם למעון, מעבר לתפקיד הפורמלי.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה גם כמה חברים שהם פחות פורמליים ואני אשמח לדעת יותר ממה שהוצג מה באמת התפקיד והמקום שלכם.

יפעת שאשא ביטון: רק בשביל הפתיחה, לי קוראים יפעת, כמו שאתם יודעים אני מגיעה מקרית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: אמרה עדנה, מאותו הכפר, היא לא סיפרה לכם שגם מאותו הבלוק, היינו דלת מול דלת.

יפעת שאשא ביטון: 'היי, את', כשהייתי מאוד מאוד קטנה, היא מכירה אותי פחות או יותר מהגיל של הילדים כאן במעון.

יפעת שאשא ביטון: ממש בתחילת הדרך שלי כחברת כנסת, כשהתחלתי לעסוק בכל הנושא של זכויות הילדים באמצעות הוועדה, וגם ההתעניינות האישית שלי, אני אשת חינוך, אז מאוד קל לי להתחבר למקומות האלה, יצרה איתי עדנה קשר ואמרה 'יש לי מעון מיוחד'.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני יודעת שכל אחד, המעון שלו הוא מיוחד, ומבחינתי כל מסגרת חינוכית היא מסגרת מיוחדת, תמיד אפשר לראות את הניואנסים - - -

<עדנה רופא: נעצור רגע, נעמי, מנהלת האגף לגיל הרך בוויצו.

יפעת שאשא ביטון: וכל אחד נותן איזה שהוא משהו שהוא מביא איתו, ובכל זאת התעניינתי, שאלתי מה באמת מיוחד במעון של עדנה.

יפעת שאשא ביטון: ראשית המיקום שלו והאתגרים וכל ההתמודדויות, ואמרתי, נכון, בתוך כל מה שאני מסיירת ורואה שווה לי להגיע לשכונה כזו ולראות בעיניים איך מתקיים מעון, עם איזה אתגרים מתמודדים, מי הנפשות הפועלות.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם שבכניסה שלי למעון, זו אנטיתזה מוחלטת למה שמצפים כשמגיעים לשכונת התקווה וזה כיף לראות, דווקא כמי שמגיעה מפריפריה ולצורך העניין אנחנו נמצאים בפריפריה חברתית, יש איזה שהיא תחושה, בפרוטוקול סגנן את זה יפה, אבל כאילו של להיכנס ולראות איזה שהם רגשי נחיתות, איזה שהוא משהו ש'אנחנו לא מרגישים מספיק שווים ומספיק טובים', ואני רוצה להגיד לכם שהתחושה הזאת נעלמת מכאן, נכנסים ורואים השקעה ורואים חיוך ורואים צבעים ורואים נקי והמקום מאוד מאוד מואר וזה כיף.

יפעת שאשא ביטון: זה כיף, במיוחד כשאנחנו יודעים שאנחנו יושבים בתוך שכונה שדורשת הרבה מאוד משאבים, גם מבחינת חשיבה, גם מבחינת תשומות כלכליות ובכלל, רווחה שמעורבת וכל האחרים, אז גם לי זה היה אתגר והמון סקרנות להגיע למקום כזה ולראות מה עושים בו.

יפעת שאשא ביטון: וזו הסיבה שאני כאן.

יפעת שאשא ביטון: לקח לנו קצת זמן עד שמימשנו את זה, אבל מהרגע הראשון אמרנו 'יקרה, עכשיו בואו נראה מתי'.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה לשמוע מכל אחד מכם מה המקום שלו, כפי שהוא תופס אותו בתוך המעון הזה ונפתח את זה לדיון.

<שלמה מסלאווי: אני שלמה מסלאווי, אני חבר מועצת עיריית תל אביב והיו לנו הרבה חיבורים עם הבוס שלכם, השר כחלון.

<שלמה מסלאווי: אני חושב, קודם כל, שזה לא מובן מאליו שאת מצאת זמן והגעת לפה, אז כל הכבוד, ועדנה מוכשרת בלהביא את האנשים הכי חשובים לטובת הילדים וההורים כאן.

<שלמה מסלאווי: לא מזמן אפילו עדנה והמעון זכו לאות החינוך מטעמנו, כאן בשכונת התקווה, כהוקרה לפועלה ובכלל כל הצוות.

<שלמה מסלאווי: אני זוכר, כמו שאמרה עדנה, אני המון שנים מכיר את המעון הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: מתוקף התפקיד שלך אתה מכיר אותו?

<שלמה מסלאווי: הייתי יושב ראש ועד שכונת התקווה, הייתי אפילו בוועדה, הייתה אז ועדה לקבל ילדים ואיזה ילדים.

<שלמה מסלאווי: היום כמובן כל ילד שירצה ייכנס.

<שלמה מסלאווי: הזכירה גם עדנה את הנושא של העובדים הזרים והמסתננים ששינו את פני השכונה.

<שלמה מסלאווי: כשמדברים על השכונה אי אפשר שלא לנגוע בעניין הזה, אבל אני לא רוצה להרחיב בשביל לא - - -

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהמרקם, זה ברור.

<שלמה מסלאווי: זו בעיה, אבל לא נדון על זה היום כי בטח לא נפתור את זה.

<שלמה מסלאווי: אבל סך הכול אני חושב שיש כאן צוות מצוין.

<שלמה מסלאווי: יש שיתוף פעולה עם ההורים, עדנה עושה את זה בצורה טובה מאוד, וכמו שאמרתי קודם, היא ידעה להביא את כל הצוות כמעט הכי בכיר כאן בשכונה לטובת המפגש הזה וכמובן איפה שתרצו אותנו אנחנו נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: מתוקף התפקיד שלך כחבר המועצה יש לך זיקה לנושא של החינוך, או פשוט כי אתה מגיע מכאן, מהשכונה?

<שלמה מסלאווי: אני מגיע מהשכונה.

<שלמה מסלאווי: אני יותר מתעסק בנושא הגמלאים ואני יושב ראש ועדת עלייה וקליטה.

<עדנה רופא: אבל מכיוון שהילדים האלה יהיו פעם זקנים אז אני חשבתי שיכיר אותם כבר עכשיו, שיהיה כבר קשר טוב מעכשיו.

<טלי אזולאי: שמי טלי אזולאי, אני מנהלת את רובע דרום מזרח, 17 שנה מנהלת את דרום העיר.

יפעת שאשא ביטון: במסגרת הרשות המקומית?

<טלי אזולאי: כן, עיריית תל אביב.

<טלי אזולאי: בעצם שכונת התקווה היא מתוך 13 שכונות שאני מנהלת אותן ועדנה קראה לי לדגל, היא אמרה לי 'את חייבת להציל אותנו'.

<טלי אזולאי: שוב פעם, שזה לא יישמע גזעני, פשוט השכונה מאבדת את הצביון שלה.

<טלי אזולאי: כשאנחנו אומרים שהשכונה מאבדת את הצביון שלה, אם היה כאן את בית ספר 'ירדן' היום כבר אין בית ספר 'ירדן', זה בית ספר שמשרת את כל העובדים הזרים וכל הילדים שגרים פה בשכונת התקווה יוצאים מהשכונה, או האלטרנטיבה היחידה שקיימת להם זה בית ספר דתי ממלכתי בשכונת עזרא, שזה גם לא בשכונה.

<אלעד סלע: או בית ספר 'הגליל'.

<טלי אזולאי: בית ספר 'הגליל' זה גם לא שכונת התקווה.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור הם מוצאים את עצמם בפריפריה של השכונה, במסביב.

<טלי אזולאי: ולא בסביבה הטבעית שלהם.

<טלי אזולאי: מה שקרה, שבעצם אנחנו שונים מכולם, שהנתינים הזרים נמצאים בסביבה הטבעית שלהם ושכחו את תושבי השכונה.

<טלי אזולאי: תושבי השכונה הפכו להיות שקופים וזה מתחיל מהילדים.

<טלי אזולאי: זוגות צעירים אומרים 'רגע, אנחנו לא רוצים להיות כאן' והם בורחים והמעון הזה לאט לאט נשאר בלי ילדים ונמצא בסכנת סגירה.

<טלי אזולאי: אם אנחנו לא נתחיל לטפל כבר מהמעון, שהוא נותן שירות לזוגות הצעירים, אנחנו יכולים למצוא את עצמנו בזמן הקרוב מאבדים את שכונת התקווה לחלוטין.

<טלי אזולאי: אז אפילו כל דבר קטן שאת יכולה לסייע.

<ליסה אובליגנהרט: שמי ליסה, אני מפקחת של המעון, אז גם עדנה מכירה אותי.

<ליסה אובליגנהרט: אני מפקחת אזורית, אני מפקחת על 14 מעונות ומה שחשוב לנו, שכאשר תכנית חינוכית, פיילוט, משהו אזורי ארצי, נכנסת לוויצו, עדנה רוכשת את התכניות והיא דואגת שהתכניות ייכנסו לפה.

<ליסה אובליגנהרט: אז בסיור, אני מקווה, תשמעי קצת על הפרויקטים החינוכיים שהילדים וההורים והצוות זוכים לקבל פה במעון, שזה לא מובן מאליו.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה.

<אלעד סלע: שלום, אני אלעד סלע, מנהל את מנהלת חינוך וקהילה, שכונת התקווה, חלק מעיריית תל אביב-יפו, מחלקה לשיקום ורווחה בחינוך.

<אלעד סלע: מה שאנחנו עושים זה לייצר שיתופי פעולה בין כל הגורמים שפועלים בשטח בנושא של ילדים, נוער וצעירים, מלידה ועד קריירה.

<אלעד סלע: מתעסקים באמת מהשלב שילדים בני חודש פחות או יותר ועד צעירים והשתלבות בהשכלה גבוהה ותעסוקה.

<אלעד סלע: יש לנו משאבים שאנחנו מנהלים אותם בשיתוף פעולה, בניסיון מקסימלי לייצר חיבורים בין כל הגורמים שפועלים וגם יש לנו פורום לגיל הרך, שיושבים בו גם גני ילדים ומעונות יום וכל הגורמים שעוסקים בנושא.

<אלעד סלע: ואנחנו גם מנסים להכניס משאבים לכל המסגרות.

<אלעד סלע: גם פה במעון הזה יש השנה משאב של מרפאה בעיסוק שמגיעה לפה לכמה שעות בשבוע.

<אלעד סלע: אנחנו מנסים להסתכל על התמונה הרחבה של הגיל הרך בשכונה ולנסות לתת כמה שיותר כדי לאפשר לילדים למקסם את הפוטנציאל האישי שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אתה חלק מהוועדה של הגיל הרך?

<אלעד סלע: כן, אני מוביל את הוועדה יחד עם שרה ויחד עם הרווחה, שלא נמצאים פה.

יפעת שאשא ביטון: והזיקה שלך עם המעון היא על בסיס?

<אלעד סלע: היא על בסיס שאנחנו גם מתקצבים משאבים מסוימים וגם יושבים באותו פורום, שעדנה היא חלק ממנו וגם המעון השני של ויצו בשכונת עזרא.

<עדנה רופא: אני חושבת שזה מהמעונות הבודדים ששותפים וחברים גם בפורום של - - -

יפעת שאשא ביטון: כי על פניו זה מעון של ויצו.

<עדנה רופא: כן, אבל אנחנו חברים בפורום ואנחנו מביעים דעה ואנחנו לא שותקים ואנחנו דורשים, כל הזמן דורשים, והם נותנים.

<עדנה רופא: אנחנו כל שנה דורשים יותר - - -

<קריאה: והם נותנים.

<עדנה רופא: לא, הם מבטיחים ואחר כך אנחנו לא מרפים והם נותנים.

<טלי אזולאי: תגידי שהם נותנים אבל זה לא מספיק.

<עדנה רופא: הוא יודע מה אני חושבת.

<אלעד סלע: העוגה בערך באותו גודל ויש כל הזמן עוד אנשים שרוצים לקחת ביס.

<עדנה רופא: הבעתי את דעתי בוועדה ואני חושבת שזה לאוזניים קשובות.

<אלעד סלע: אבל הרעיון המרכזי הוא לייצר שיתוף פעולה בין הגורמים שפועלים בשטח, לדעת להעביר מקל בין מעון לגן ילדים, בין גן ילדים לבית ספר.

<אלעד סלע: זה לא רק משאבים, זה גם הסיפור של לתקשר ול - - -

<עדנה רופא: לעשות שיתופי פעולה בין כל הגורמים.

יפעת שאשא ביטון: יפה, זה לא מובן מאליו, לא רואים את זה בכל מקום.

<שרה שמואלי: אני מנהלת של המרכז הורות ומשפחה לגיל הרך, בשלוש השכונות, התקווה, עזרא וארגזים.

<שרה שמואלי: עקרונות העבודה שלנו זה לראות את הילדים החל מגיל מאוד צעיר, אצלנו זה חודש, עד גיל 6, ברצפים של כל החינוך, המסגרות הפורמליות והבלתי פורמליות, והדגש הוא באמת על שיתופי פעולה כשאנחנו כל הזמן לומדים תוך כדי תנועה.

<שרה שמואלי: אנחנו מחלקים את המשאבים שלנו, חלק למסגרות הפורמליות וחלק למסגרות הבלתי פורמליות וזה על רצף של תכניות מניעה עד טיפול.

<שרה שמואלי: יש לנו גם מרכז טיפולי שכשילדים עם בעיות התפתחות הם מגיעים לשם.

<שרה שמואלי: אני רוצה לציין דבר אחד מרכזי, יש לנו אחוז מאוד גבוה של ילדים בסיכון.

<שרה שמואלי: כשאנחנו מדברים על ילדים בסיכון אני מדברת על פערים של שנתיים בהתפתחות של הילד.

<שרה שמואלי: ככל שאנחנו נקדים לטפל בהם, פה אני רואה את המעון - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם מאתרים כאן בתוך המעון את האוכלוסייה?

<שרה שמואלי: בשנים קודמות אנחנו איתרנו פה ילדים, יש לנו עוד מסננת אחת, של מנהלת המעון בעצמה מאתרת את הילדים, ממלאה טפסים ומעבירה למרכז ואנחנו מטפלים בילדים.

<שרה שמואלי: יש אחוז מאוד גבוה של הורים שהם לא משתפים פעולה כי בגיל הצעיר הם לא מבינים עדיין את החשיבות של המשאבים שצריך לתת לילד בגילאים האלה, אז אנחנו נכנסים למעונות ועושים שם גם עבודה.

<שרה שמואלי: אני מוכרחה לציין שבשנים האחרונות, בגלל משאבים מאוד מאוד מצומצמים, אנחנו עושים פחות ופחות, בשנים קודמות עשינו הרבה יותר בתוך המעונות.

<שרה שמואלי: אני מאוד מקווה שאנחנו נצליח כן להשיג משאבים.

<שרה שמואלי: אלעד ציין דבר מאוד חשוב, זה לא רק משאבים כספיים, זה משאבים של כל אחד ואחד מאיתנו בתוך הוועדות ובשטח.

<שרה שמואלי: אחת המטרות של הפורום לגיל הרך שאנחנו הצבנו לעצמנו זה איך כל אחד מתוך האנשים שאחראים, גם הגורמים המקצועיים וגם ההורים, איך אנחנו ביחד משלבים ידיים ומגיעים לתוצאות טובות יותר.

<אביטל בלומנטל: אני יושבת ראש האגף לגיל הרך בוויצו.

<אביטל בלומנטל: יושבת פה ד"ר נעמי מורנו, מנהלת האגף, היא איש המקצוע, אני חברת ועד מנהל בוויצו.

<אביטל בלומנטל: יש בינינו חלוקה, אני בתור יושבת ראש האגף מביאה את דבר האגף להנהלה ודבר ההנהלה לאגף.

<אביטל בלומנטל: יש לנו 184 מעונות יום מפוזרים בכל הארץ ומסגרות חוץ ביתיות, נעמי בטח תרחיב על כל הצד הזה.

<עידית חסון: אני עידית חסון, אני ממונה מנהלית מחוזית, 70 מעונות של ויצו, ממעלה אדומים עד כפר סבא, המעון הזה הוא חלק מהאזור שלי.

<נעמי מורנו: החלוקה הגיאוגרפית בוויצו מיוחדת.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני רואה שיש אשכולות ובכל אשכול יש עוד חלוקות פנימיות.

<עידית חסון: אני אחראית בעיקר על הצד הלוגיסטי יותר של המעונות.

<עידית חסון: במעון הזה עיקר שיתוף הפעולה שלי מול עדנה זה לממש את החלומות שלה מבחינת בינוי.

<עידית חסון: זאת אומרת היא באה עם איזה רעיון, היא רוצה לעשות כאן דשא, מקבלת תרומות וכו', אז באמת איך לעשות את זה שזה יתאים לפרוגרמה ולדרישות ושזה ייעשה נכון כדי שזה יישאר לאורך זמן.

<עידית חסון: אז אני מתעסקת בעיקר מולה בתחומים האלה.

<עידית חסון: יש עוד הרבה תחומים, אבל התחום הזה.

<עידית חסון: אחד הדברים שאני רוצה לנצל את ההזדמנות כאן לדבר זה הנושא שלמעון הזה אין מקלט ואנחנו היינו בקושי רב בתקופה האחרונה כי אנחנו מפנים כאן ילדים או מונעים מילדים שזקוקים למסגרת הזו להגיע הנה והם נשארים עם ההורים בבית ולא תמיד יש מי - - - גם לאותן משפחות אין מקלט ואנחנו מצאנו לקראת סוף המלחמה איזה פתרון, לפנות חלק מהילדים למבנה אחר של ויצו, למעון אחר, זה היה של ויצו?

<עדנה רופא: לא, בסוף זה היה גן על עיריית תל אביב.

<עידית חסון: כן, נכון, זה כל הלוגיסטיקה של האוכל, של המטבח, שאנחנו אמורים לעמוד בסטנדרטים מסוימים של פינוי והובלת אוכל ובישול וכו'.

<עידית חסון: לדבר הזה צריכה איזה תרומה, להעמיד כאן איזה שהוא ממ"ד שגם עומד בפרוגרמה מחייבת, של 50 מטר מינימום.

<טלי אזולאי: סליחה, אני חייבת להגיד משהו.

<טלי אזולאי: במקום הזה יש מקלט - - -

<עידית חסון: אני יודעת, אני אגיד.

<טלי אזולאי: - - - אחרת זה לא תקין ל - - -

<עידית חסון: אני אמשיך ואגיד.

<טלי אזולאי: ועוד דבר נוסף, גם פיקוד העורף אומר, והייתי איתם בקשר גם ב'צוק איתן', לא חייבים מקלט, חייבים למצוא את המקום המוגן ביותר, מרחב מוגן.

<עידית חסון: אני ארחיב על זה.

<עדנה רופא: אני לא רוצה להתעכב על זה.

<עידית חסון: אני גם לא רוצה, אני רוצה בארבעה משפטים לומר, אל"ף, יש מקלט של עיריית תל אביב כאן למטה, שחלקו - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה למטה?

יפעת שאשא ביטון: מתחת לבניין?

<עידית חסון: פה, מתחת לבניין, שצריך להוריד ילדים קטנטנים במעט דקות למטה דרך מדרגות תלולות, לא סימפטיות, אני ירדתי לשם וראיתי, כשהמקום הזה לא מטופל בשוטף.

<עידית חסון: וזה בסדר, כי אנשים מבוגרים שיורדים - - - לנו עם ילדים קשה.

<עידית חסון: אנחנו הבאנו הנה מומחה מפיקוד העורף והוא דיבר בדיוק על מה שאת אומרת, אממה?

<עידית חסון: הכיתות מרושתות כאן בחלונות, אין כאן איזה שהוא קיר פנימי נורמלי שאתה יכול להושיב את כל הילדים.

<עידית חסון: הוא בעצמו, להמלצתו, אמר שאפשר להשאיר במרחב המוגן הזה חצי ממספר הילדים, זאת אומרת אין אפשרות להשאיר כאן את כולם.

<עידית חסון: לירידה לאותו מקלט, זו פרוצדורה, בשתי דקות אתה צריך להגיע - - -

<נעמי מורנו: במצב חירום אנחנו נדרשים על ידי משרד הכלכלה לנהל שגרה, בחלק גדול מהמקרים יש מעונות ספציפיים שלא ואנחנו צריכים למצוא פתרונות.

<נעמי מורנו: גם עידית הזכירה את העניין של תרומות, אם תהיה תרומה או לא.

<נעמי מורנו: זו נקודה שאולי צריך לזכור אותה.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהאחריות של מי שמנהל את המעונות, בחוק הפיקוח זה - - -

<שלמה מסלאווי: יש בתקווה אולי 15,000 תושבים, נראה לכם שלכולם יש מקלטים?

<טלי אזולאי: ממש לא.

<טלי אזולאי: אני יכולה להגיד לכם שבכל הרובע עצמו, כמעט 100,000 תושבים, יש אולי 20 מקלטים.

<עדנה רופא: אנחנו מדברים על שעות היום שהילדים נמצאים וקורה משהו והאחריות פה היא על צוות לא גדול, שזה לא אחד על אחד, זה לאסוף קבוצות של ילדים ולהתחיל להעביר אותם ואלה ילדים שצריך להרים אותם, אלה גם לא ילדים שהולכים, זה תינוקות.

<טלי אזולאי: אבל במצב כזה לא מנהלים שגרה, במצב כזה - - -

<עדנה רופא: אנחנו ניהלנו שגרה.

<עדנה רופא: חויבנו - - -

<עידית חסון: משרד הכלכלה מחייב אותנו לנהל שגרה.

<טלי אזולאי: אם אין סכנה באמת אז אפשר לנהל שגרה, לשמור על שגרה זה חשוב, אבל אם וכאשר יש חשש כלשהו לא שולחים, לא תלמידים, לא גני ילדים ולא מעונות.

<נעמי מורנו: לדעתי אנחנו נכנסים יותר מדי לעומק הסוגיה הזאת, אבל חשוב להבין שמשרד הכלכלה, המדיניות של מדינת ישראל היא לשמור על שגרת חירום כל הזמן, שגרת חירום זה אומר להפעיל את המעונות, אז כל המשק נכנס לאיזה שהיא סחרחורת.

<נעמי מורנו: במקומות שבהם אנחנו, לפי שיקול דעתנו, למרות שאומרים חשבנו שאי אפשר, אנחנו קיבלנו הנחיות חד משמעיות לפתוח ואנחנו העברנו בחלק מהמקומות ממקום למקום, חיפשנו כל מיני מבנים חלופיים שלנו, מבנים של הרשויות המקומיות.

<נעמי מורנו: 'צוק איתן' היה בתקופת חופשת הקיץ אז יכולנו לקבל מבנים חלופיים של הרשות, אבל זו סוגיה שדורשת חשיבה, זה לא טריוויאלי הסיפור הזה.

<נעמי מורנו: צריך להבין שזה ילדים מאוד מאוד קטנים, צריך להרים אותם, זה לא כל כך פשוט.

<עידית חסון: אני רוצה לסכם במשפט שבעצם המעון הזה באמת נראה מאוד יפה ובאמת מאוד מטופח, זה ייאמר לזכותה של עדנה שהיא יצרה מין בית כזה שמשלב גם את היופי של המבנה וגם את כל הפן החינוכי והתכנים והחוגים והפרויקטים שנעשים שם וזה מדבר בעד עצמו, כמו שהיא אומרת, לגבי הרישום לשנה הבאה.

<עידית חסון: (המשך סבב נוכחות).

<מגי מור: אני מגי ואני אמא לתאומים שי ונועם, שנמצאים בכיתת התינוקייה.

<מגי מור: אני ובת הזוג שלי הגענו לפה לפני חמש שנים לשכונת התקווה מהצפון הישן של תל אביב.

<מגי מור: כולם הסתכלו עלינו כאילו 'מה?' ואנחנו מאוד מאוד מאוד שמחות על המעבר הזה.

<מגי מור: דיברו על זה שהרבה משפחות עוזבות את שכונת התקווה, אני חושבת שיש גם תנועה שמתחילה, דווקא של משפחות שמגיעות מהמרכז, מהצפון, דווקא לשכונת התקווה, בגלל האילוצים הכלכליים ואנחנו מוצאים פה המון אנשים.

<מגי מור: אנחנו מוצאות פה המון משפחות חזקות כלכלית שבוחרות במודע להגיע לאזור הזה ולחיות פה.

<מגי מור: יש המון יתרונות לאזור הזה, הוא אזור שלדעתי קצת מתפספס, המון נקודות חוזקה, המון אנשים טובים, אנשים חמים, שכנים נהדרים, שמאוד מחזקים את התחושה שלנו שעשינו החלטה טובה לבוא לפה.

<מגי מור: כשהבאנו את הילדים לכאן חיפשנו להם מסגרת התלבטנו, מה, שכונת התקווה, ולגמרי במקרה, ממש במקרה מצאנו פלייר בתוך תיבת הדואר של המעון.

<מגי מור: אני אחות במקצועי ועשיתי באחת ממשרות הלילה שיחה עם אחת האחיות שעובדת איתי והיא אמרה לי 'תרשמי את הילדים למעון, די, הגיע הזמן לשלוח אותם למעון, שתשני אחרי משמרות' ובאמת יום למחרת מצאתי את הפלייר הזה בתוך תיבת הדואר, הרמתי טלפון לעדנה והיא אמרה לי 'אני לא מדברת איתך, פשוט תבואי'.

<מגי מור: והיא ככה, כמו במטה קסם הפעילה את הקסמים שלה עלינו ונרשמנו באותו היום.

<מגי מור: אנחנו כל פעם נדהמות ומופתעות ונרגשות לראות מה הולך פה.

<מגי מור: יש פה המון סוגים של אנשים, יש פה משפחות גאות.

<מגי מור: אנחנו אמרנו שבשנה הבאה אנחנו מוציאים פה משאית - - -

<עדנה רופא: כיתה בפני עצמה אני פותחת.

<עדנה רופא: עם מצעד הגאווה אנחנו יוצאים.

<מגי מור: המון סוגים של משפחות.

<מגי מור: יש פה פלסטינים ישראלים, יש פה משפחות חד הוריות, משפחות רווחה.

<מגי מור: זה כיף לראות את זה.

<מגי מור: אני אישית מאוד שמחה שהילדים שלי רואים רב תרבותיות ורב גוניות ולא רק אנשים מאוד מסוימים.

<מגי מור: זה מאוד משמח אותי.

<מגי מור: אנחנו עובדים מאוד בשיתוף עם המנהלת, עם המטפלות המקסימות.

<מגי מור: לא פעם ולא פעמיים אני מגיעה למעון לקחת את הקטנים, מציצה מהחלון ופשוט מתרגשת עד דמעות לראות אותם.

<מגי מור: אז באמת כל הכבוד לעדנה ולצוות היוצא מן הכלל שיש לה.

<עדנה רופא: כל הכבוד להורים, שמביעים אמון.

<מגי מור: אנחנו אמרנו בתחילת השנה לעדנה שאנחנו נתגייס והמעון יישאר פתוח.

<עדנה רופא: היא אחת הסיבות לכך שהכיתה השלישית נפתחה, זו אחת האימהות.

<עדנה רופא: אמרתי להם 'אתם רוצים מעון?

<עדנה רופא: צאו לשטח, תביאו הורים'.

יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים יש כאן?

<עדנה רופא: כרגע אנחנו 63, התחלנו עם 47.

<עדנה רופא: 63 זה נחשב וואו.

<עדנה רופא: בשנה החדשה, אנחנו עכשיו נמצאים במצב של 63 ואני אמרתי לוויצו, יהיו לי 75 ילדים ויהיו לי 75 ילדים, אני אביא אותם גם מקרית שמונה.

<עדנה רופא: אני יודעת שהם יהיו.

<מגי מור: אני רוצה לומר, זה לא שיש מחסור במשפחות או בילדים שזקוקים למעונות יום, הרי האלטרנטיבה היא פעוטונים פרטיים וסופר יקרים.

<מגי מור: רוב המשפחות לא עומדות בזה, הן פשוט נאלצות לעשות את זה.

<מגי מור: אז זה לא שיש עודף מקומות במעונות היום, פשוט לאנשים אין אפשרות, אין מספיק מקומות.

<מגי מור: אז אנחנו החלטנו להביא אנשים מחוץ לשכונה.

<מגי מור: יש כאן תאומים שבאים מרמת גן.

<מגי מור: אחרי שחצי שנה הם היו בפעוטון פרטי הם ברחו משם.

<מגי מור: הם שילמו מעל 6,000 שקל בחודש לפעוטון הפרטי, המשפחתון הפרטי, והן ממש מברכות אותנו.

<עדנה רופא: היא תמיד מפתה אותם, היא אומרת 'תתחילו, אני אעביר אתכם אחרי חצי שנה', היא יודעת שהם לא יעברו.

יפעת שאשא ביטון: האמת שזה נכון, צריך לבוא ולראות - - -

<עידית חסון: גם אם הם משלמים מלא הם חסכו 2,000.

<מגי מור: אז זה לא שיש פה עודף של מקומות, יש פה מצוקה עצומה וגם אני חושבת שוויצו וגם ההורים שהתגייסו, ויצו ונעמת וכל הארגונים שיצאו לקרב ואנחנו ההורים התגייסנו איתכם בנושא, יש כאן מצוקה עצומה של מקומות במעונות יום מסובסדים על ידי המדינה - - -

יפעת שאשא ביטון: מוכרת הנקודה הזו.

<מגי מור: אנחנו פשוט מוציאים את הבשורה מכאן, שיש כאן משהו מיוחד ואנשים מגיעים מבחוץ.

<מגי מור: אולי היה מקום לחזק את המקומות האלה, להעצים אותם, להעצים את המשפחות, לחזק את המשפחות, שלא ייבהלו.

<מגי מור: המשפחות פה, פשוט מחוסר ידע, בורחות מכאן.

<מגי מור: אנחנו גרנו כמעט עשור ברחוב בזל היוקרתי.

<מגי מור: את השכנים שלי אני לא הכרתי, כי כל פעם החליפו, אף אחד לא אמר שלום לאף אחד, וכשחשבנו לעבור לשכונת התקווה אני לא ישנתי בלילות.

<מגי מור: וכשהגענו לכאן אז השכנה הנחמדה, שגם הנכדים שלה היו פה במעון, קידמה את פנינו עם עוגה ותה, עוד לפני שעברנו לבית, רק באנו לנקות אותו.

<מגי מור: ובאמת יש פה יחסי שכנות מיוחדים ואני חושבת שזה העוול שנעשה פה לשכונה, כמו הרבה מקומות פריפריים, יש פה הון אנושי מיוחד ואדיר שחבל שהוא מתפספס.

<מגי מור: כן חשוב להעצים את המקום הזה, להעצים את השכונה ולחזק אותה.

<טלי אזולאי: באיזה רחוב את גרה?

<מגי מור: ברחוב קהילת מקסיקו.

<אלעד סלע: כמה זמן?

<מגי מור: חמש שנים.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד משפט שאמרתי לליאור בדרך, יש פה משהו באותנטיות שגורם להתרפק על מה שהיה פעם, אצלנו, היום אנחנו כולנו רודפים אחרי משהו לא ברור כזה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה בשבילך, שמחה בשביל המעון.

<מגי מור: תודה.

<שלמה מסלאווי: יש עוד חברי כנסת בוועדה הזו.

יפעת שאשא ביטון: יש עוד חברי כנסת, כן.

יפעת שאשא ביטון: הם לא תמיד מגיעים לסיורים והאמת שאנחנו ועדה שיורדת המון לשטח.

<תמי ברנע: מסיירת הרבה, מעייפת אותנו.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה קצת לא לעניין שרק מדברים על הדברים ולא יורדים ורואים ומרגישים אותם.

יפעת שאשא ביטון: יש גם שותפות מדהימה, מצד הצוות של הוועדה והמנהלת, אז למה לא בעצם?

<נעמי מורנו: אני רוצה באמת לספר שוויצו, האגף לגיל הרך בוויצו, מפעילים, כמו שטל אמרה, 184 מעונות ברחבי הארץ, 15,000 ילדים כל שנה.

<נעמי מורנו: אנחנו פועלים בכל מיני מקומות בארץ, מאילת ועד קרית שמונה.

<נעמי מורנו: רק בתל אביב יש לנו 22 מעונות, זאת אומרת יש באמת בכל מיני שכונות.

<נעמי מורנו: עלתה פה באמת הנקודה, יש לנו מעונות בחלקים של העיר שיש רשימות המתנה של 400 ילדים ויש מעונות בטווח נסיעה של רבע שעה, אני מדברת גם ממקום העבודה של הורים, ובאמת יש פה סוג של מה שאת מתארת פה, אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו פועלים בתבניות, חברים.

<נעמי מורנו: נכון, אנחנו מכירים.

<נעמי מורנו: אני חושבת שמאוד מאוד חשוב שכשמדברים על המחסור, המחסור הגדול במעונות, גם אם יש עוד כל מיני תהליכים שנכנסים לתוך הסיפור הזה, אז מוצאים במקום מסוים, גם אם צריך לנסוע אליו אגב, לא במקומות אחרים.

<נעמי מורנו: לא יודעים באמת מה יש ומה ניתן ואיזה רמה של שירות ניתנת דווקא במקומות כאלה ובוודאי לא פחות מאשר במקומות אחרים.

<נעמי מורנו: אנחנו מפעילים מרכזים לגיל הרך, עם יחידות התפתחותיות, תכניות הורים-ילדים, יש לנו קו ייעוץ להורים לילדים בגיל הרך, תכניות הדרכה להורים ומסגרות חוץ ביתיות, לילדים שמוצאים מהבית.

<נעמי מורנו: זאת אומרת יש לנו רצף של שירותים להרבה מאוד לקוחות כל שנה.

<נעמי מורנו: ויצו פועלת שנים, באנגליה במהלך השנים היא הלכה והתפתחה והתמקדה, מעונות היום והגיל הרך הוא באמת מחצית מהיקף הפעילות של ויצו, מחזור מאוד גדול של כוח אדם ואנחנו באמת פועלים בכל מקום.

<נעמי מורנו: צריך לציין שיש לנו 20 מעונות רב תכליתיים שפועלים משבע עד שבע, ילדים בסיכון ובסכנה ולמשפחות, תכניות בשילוב ילדים עם צרכים מיוחדים במעונות.

<נעמי מורנו: מגוון מאוד רחב של תכניות לכלל האוכלוסייה.

<נעמי מורנו: אנחנו לא גוף סקטוריאלי כזה או אחר, יש לנו אוכלוסייה בכל מיני שכונות, בכל מיני ערים בארץ, דתיים, חילוניים, יהודים, ערבים, באמת כל מיני משפחות, כל מי שגר ליד מעון או מוכן לנסוע טיפה, או שמקום העבודה שלו ליד מעון מוזמן.

<נעמי מורנו: אנחנו פתחנו לאחרונה בירושלים מעונות לאוכלוסייה החרדית, כי זה הקהל שלנו.

<נעמי מורנו: אז התאמנו כשרות וכל מה שצריך, כי זה הקהל ואנחנו נלך איתו.

<נעמי מורנו: אז באמת אנחנו שם.

<נעמי מורנו: אנחנו ארגון חברתי.

<נעמי מורנו: בשנים האחרונות ביחד עם ארגונים אחרים אנחנו מתמודדים עם מחסור במקומות מסוימים במעונות בצורה מטורפת, זה לפעמים 1 על 4.

יפעת שאשא ביטון: אבל רק 23% מסך כל הפעוטות שנמצאים במסגרת הם במעונות שמוכרים על ידי המדינה.

יפעת שאשא ביטון: מ-75%, היה 75%, שנמצאים במסגרות פרטיות.

<נעמי מורנו: או שהם לא נמצאים במסגרות.

יפעת שאשא ביטון: לא, ה-75% נמצאים במסגרות פרטיות.

יפעת שאשא ביטון: כל האחרים, שאנחנו לצורך העניין לא אמדנו אותם במספר, נמצאים עם ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אבל מי שכבר נמצא בתוך מסגרת החלוקה היא 23%-77%, שתבינו.

<נעמי מורנו: אז תמיד כשמדברים על הגיל הרך לא מדברים רק על הפתרונות הקיימים אלא על המחסור הגדול שיש במסגרות בכלל, על המחסור בכוח אדם.

<נעמי מורנו: אני לא יודעת אם דיברנו על זה כבר, אבל יש מחסור מאוד מאוד חמור בכוח אדם.

יפעת שאשא ביטון: קיימנו על זה דיון בוועדה, מאוד קשה - - -

<נעמי מורנו: מאוד קשה לגייס, זה לכל המסגרות בגיל הרך.

<נעמי מורנו: יש משהו שקשור לתכנון, לאורך זמן, לתהליך הלמידה בתחום של כוח אדם בגיל הרך.

<נעמי מורנו: יש מחסור שכולם חווים אותו, אז אני לא יכולה להגיד שזה קורה פה או קורה שם, כולם חווים אותו.

<נעמי מורנו: נכון שזה שכיח יותר במקומות שבהם המטפלות לא מתגוררות ליד המעון, במיוחד במקומות, לצערי אני אומרת את זה בצורה הכי ישירה, שעלות המחיה שם מאוד מאוד גבוהה, אבל זה קיים בכל המקומות.

<נעמי מורנו: אנחנו יודעים שבסופו של דבר אנחנו גם מסייעים מהמטה והאגף, גם המנהלת, יכולה יותר או פחות, זה גם תלוי באישיות שלה, אנחנו רואים כמה זה משמעותי, אבל זו בעיה מאוד חמורה, בעיה ארוכת טווח.

<נעמי מורנו: יש פה משהו שלא פיצחנו אותו, לא אנחנו, ודאי לא משרד הכלכלה.

<נעמי מורנו: אני רואה את זה, לא כל כך מבינים את מהות הבעיה.

<נעמי מורנו: זה על השולחן.

<נעמי מורנו: אם רוצים לתכנן ענף לטווח הרחוק צריך לחשוב על כוח האדם, על ההשכלה שלו, על ההתמחות שלו - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך לשנות את התפיסה.

<נעמי מורנו: לשנות את התפיסה מקצה לקצה.

יפעת שאשא ביטון: התפיסה היום, וכל עוד שזה נמצא במשרד הכלכלה, עדיין, זה השיח שמתקיים היום, השיח הוא שיח של תעסוקת נשים, הוא שיח תעסוקתי, הוא לא שיח חינוכי.

יפעת שאשא ביטון: השיח חייב להשתנות כדי שאפשר יהיה לבנות איזה שהיא עתודה לטווח הארוך.

יפעת שאשא ביטון: יש מקומות שבהם התחילו, היום אנחנו יודעים שיש כבר קורסים מתקדמים למטפלות סוג 1 וסוג 2 והם הכניסו כל מיני ייחודיות בחלק מהקורסים כדי שזה יהיה גם למעונות וגם יתאים לסייעות שעובדות במסגרת 3 עד 6.

יפעת שאשא ביטון: בשיח שהיה בוועדה אצלנו דיברנו שגם המעונות צריכים להיות בתהליך, אפילו שהוא עדיין לא בחקיקה לצורך העניין, אבל כבר מקבלים מישהי אז להשתדל שהיא תהיה עם ההכשרה המתאימה וכך לבנות את הסגל החדש.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מערך שבו כולם צריכים לשלב כוחות ולראות איך אנחנו בונים פה משהו, בדיוק כמו שאת אומרת, עם ראייה ארוכת טווח כדי שיהיה פה מנגנון שהוא אחר ממה שיש היום.

<מגי מור: אני אומרת שזה גם בריא יותר לילדים.

יפעת שאשא ביטון: כן, ברור.

<נעמי מורנו: הדבר שהכי משפיע על איכות הטיפול במעון זה האינטראקציה עם המטפלת ואיכות הצוות המקצועי.

<נעמי מורנו: יש לנו צוותים מקצועיים מצוינים, אבל עדיין אנחנו מסתכלים על התהליך לאורך שנים ויש כבר במה להשקיע.

<נעמי מורנו: אנחנו פיתחנו לאחרונה ביחד עם הג'וינט מודל שנקרא מסלול לקריירה למטפלות למעונות, עם תכניות רוחב ותכניות אורך, אבל את יודעת, כל אחד עושה כמה שהוא יכול בגזרה שלו ואנחנו באמת חושבים שאם יש מקום לחשוב להרחיב תהליכים כאלה ולהטמיע אותם ולקדם את הענף כענף, כי הענף הוא באיזה שהוא משבר מאוד גדול.

<נעמי מורנו: אז בתקופה האחרונה זה יותר עלה לכותרות, מדברים על זה, אנחנו כבר חווים את זה, לקח לנו זמן להגדיר לעצמנו את זה בצורה כזאת שזה ענף שנמצא במשבר, לקח לנו זמן להגדיר את זה כי קשה ככה לראות את עצמך, כי בסוף מסתדרים.

<נעמי מורנו: עושים את זה, עושים את זה, בסוף מסתדרים, אבל אי אפשר ככה לאורך זמן לקדם את התהליך במיוחד, כמו שאת אומרת, ש-75% בכלל לא נמצאים במסגרות.

יפעת שאשא ביטון: הם נמצאים במסגרות, במסגרות פרטיות.

<נעמי מורנו: במסגרות לא מפוקחות.

יפעת שאשא ביטון: חוק הפיקוח שאני מקדמת מתייחס לכלל המסגרות והוא דורש גם סטנדרטים של בטיחות וסטנדרטים של כוח אדם שהם אחרים ממה שיש היום כחלק מהרצון בעצם ליצור איזה שהיא הסדרה של הענף הזה.

יפעת שאשא ביטון: מספיק לי לעבור את המשוכה הראשונה כדי שאנשים יתחילו לחשוב אחרת, גם אם לא נצליח להשלים את כל התהליך, אבל זה מתבקש.

<נעמי מורנו: אני רוצה להעיר לגבי החוק.

<נעמי מורנו: אני פחות מכירה את ההיסטוריה של החקיקה, מן הסתם את מכירה הרבה יותר טוב ממני, אחד הדברים הכי חשובים זה באמת העניין של המשאבים שמבקשים ליישום החוק.

<נעמי מורנו: בלי משאבים זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: החוק הוא דרקוני מבחינת התקציב שנדרש, ברור לי שנצטרך לעשות אותו בשלבים, אבל כן, אנחנו בהחלט מודעים לזה.

<עדנה רופא: בשלב הזה של הביקור אנחנו נעשה סיור במעון, נראה פעילות של הילדים, אבל נחזור לסכם את זה.

<ליסה אובליגנהרט: אולי להגיד מילה על צילומים בכיתות.

<עדנה רופא: לצלם, רק אני מצלמת, בבקשה, כי יש לי אישור מההורים לילדים מסוימים.

<עדנה רופא: אחר כך אני אוציא מה שאפשר יהיה.

<עדנה רופא: אנחנו נבקר לפי הסדר פה.

<עדנה רופא: הכיתה שאנחנו נמצאים בה זו כיתת הפעוטות.

<עדנה רופא: לכל כיתה יש חצר נפרדת משלה ובהתאם המתקנים לגיל הילדים.

<עדנה רופא: (ישיבת סיכום)

<תמי ברנע: כשהייתה לנו ישיבה על המעונות בכלל, לא רק על ויצו, אמרו שהולכים לסגור שמונה מעונות של ויצו, זה גם הופיע בתקשורת, ואז איזה אבא צעק, 'שיספרו איזה מעונות סוגרים.

<תמי ברנע: לא סוגרים סתם, במקומות אחרים פותחים, הם סוגרים בלא רווחיים'.

<תמי ברנע: מה?

<נעמי מורנו: כן, זה לא משהו שאני שמחה לדבר עליו אבל זה בהחלט חלק מהמציאות שלנו.

<תמי ברנע: אמרתי שאני מתנצלת, אבל הייתי שמחה להבין מה עומד מאחורי האמירה הזו.

<נעמי מורנו: בפירוש, מכיוון שיש לנו בעיה גדולה בכל מה שקשור לענף, גם בארגונים אחרים, הייתה החלטה של הנהלת ויצו לסגור תשעה מעונות במקומות שונים בארץ, בנחלת יצחק בתל אביב, במעלות, בנתיבות.

<נעמי מורנו: אני מסכימה שזה לא משהו שאני גאה בו במיוחד, אני יכולה לומר שזו הייתה החלטת הנהלה.

<נעמי מורנו: תסתכלו על המעונות, יש לנו קושי גדול לתפעל אותם.

<נעמי מורנו: במעלות זה מעון שלא מתמלא כבר הרבה זמן, זאת אומרת יש פה גם עניין מספרי - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא לא מתמלא כי יש בעיה במעון הספציפי?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הילדים מוצאים את עצמם במעונות אחרים ולא רוצים להגיע לוויצו?

<נעמי מורנו: במעון הספציפי הזה הייתה בעיה של תפוסה כבר כמה שנים, יש לנו מעון נוסף במעלות עם רשימות המתנה, כך שהיה משהו ספציפי בניהול.

יפעת שאשא ביטון: אז למה לא עושים איזונים, בודקים בעצם מה הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: אם זה במעלות, מעלות זה אותה שכונה, זה כמו להגיד שיהיו פה שני מעונות באותה שכונה.

יפעת שאשא ביטון: לא עושים שיקום של המעון?

<נעמי מורנו: אז בתהליך העבודה של העירייה, נעשתה ישיבה משותפת, תהליך של עבודה, לנסות למצוא פתרונות, המיקום של המעון בשכונה ותיקה, ההורים, מבחינתם, זה כאילו לנסוע מחוץ לעיר למרחקים, הם רגילים מתחת לבית, ופתחו משפחתונים קטנים שזה גם יותר זול להם.

<נעמי מורנו: צריך לעשות חשבון שהמעונות המפוקחים, גם אלה שמקבלים, לפעמים במקומות מסוימים יקרים יותר מהמסגרות הפרטיות.

<נעמי מורנו: כנראה שברמה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל את אומרת 'יש לי מעון אחד של ויצו עם רשימת המתנה ויש לי מעון אחר שלא מגיעים אליו'.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לווסת.

<נעמי מורנו: בוא ניקח את העניין של הוויסות, כמו בעיר תל אביב.

<נעמי מורנו: יש לנו 22 מעונות בתל אביב, מעבר לפינה פה מבחינתנו, מעבר לפינה פה, יש רשימת המתנה של פי ארבעה ממספר הילדים ומקומות אחרים נאבקים על כל ילד כדי לשרוד את המעון.

יפעת שאשא ביטון: אבל מעלות זה מעלות.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה באיזה שכונה במעלות זה מעלות.

<נעמי מורנו: אז ההורים, חלקם, לא בטוח שיש להם רכב לכל בני המשפחה - - -

יפעת שאשא ביטון: או שמשהו לא בסדר במעון.

<נעמי מורנו: הכול יכול להיות.

<נעמי מורנו: נעשתה בדיקה ביחד עם העירייה תקופה ארוכה, העירייה רצתה שנמלא, אמרנו שאי אפשר למלא כרגע, לא חשוב כרגע מה הסיבה, התוצאה הייתה שהמעון לא היה מלא.

יפעת שאשא ביטון: סגרו אותו?

<נעמי מורנו: סגרו.

<נעמי מורנו: מה זאת אומרת סגרו?

<נעמי מורנו: ויצו מחזירה את המבנה לעירייה ואומרת 'אנחנו בקונסטלציה הזו לא יכולים להמשיך לנהל את המעון'.

<נעמי מורנו: העירייה מעבירה את זה למפעיל אחר.

<נעמי מורנו: העניין הוא שמבחינתנו, זה לא עניין שסוגרים את המעון, בכל מקום, אם יש ביקוש ויש מבנה והמבנה מיועד להיות מעון אז המבנה הזה עובר - - -

יפעת שאשא ביטון: עוד מעט יש לכם גם מתחרים שהם לא פחות טובים, שנכנסים לשוק, לצפון וכאלה, במיוחד בפריפריה מתלבשים על מעונות כאלה.

<נעמי מורנו: אני יודעת.

<נעמי מורנו: אני אומרת שוב, אני לא שמחה עם ההחלטה הזאת, אני לא גאה בהחלטה הזו, אבל בנסיבות שנוצרו - - - מעונות שמחליטים לסגור אותם אלה מעונות שחסר - - -

<טלי אזולאי: לאו דווקא.

<טלי אזולאי: פה נגיד הייתה סכנה, בגלל שהשכונה שינתה את האופי.

<נעמי מורנו: היה לי הרבה יותר נוח לדבר על מקרה כמו מעלות, שיש שם סיבה אובייקטיבית של אי תפוסה סבירה כדי להחזיק מעון והעירייה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא אובייקטיבי מבחינתי, אני אגיד לך למה, כי אם יש במעון השני של ויצו, ואני יודעת, זה לא אישי, אני יודעת שלא את מטפלת בזה וזו החלטת הנהלה, אבל את יודעת, את יכולה להעביר רשמים למעלה, אני לא ידעתי על המקרה של מעלות, אולי אחרת הייתי מתערבת, אבל אם יש למעון של ויצו באותו יישוב, ואנחנו יודעים מה זה מעלות, הכול זה באותה שכונה, שיש בו רשימת המתנה ולידו יש מעון של ויצו שאין בו ילדים סימן שמשהו במעון של ויצו הזה לא מתקתק כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הייתי עושה איזה שהוא, כשאני אמרתי ויסות, זה בדיקה מה קורה שם, אולי צריך לעשות איזה שהוא חידוש, או תהליך של התאמה ואז את גם יכולה להרוויח את הילדים שמחכים כבר.

<נעמי מורנו: אני מסכימה.

<נעמי מורנו: בשלב הזה כבר היינו, בדקנו, אנחנו כבר שנתיים-שלוש באותו מקום, עם העירייה.

<נעמי מורנו: עד לפני ההחלטה הסופית עוד היינו במאמצים אחרונים מול הרשות המקומית, כדי להגיע לאיזה שהוא פתרון - - -

יפעת שאשא ביטון: את צריכה שהמעון יהיה טוב כדי שירצו להגיע אליו.

<נעמי מורנו: אני צריכה שהמעון יהיה טוב כדי שירצו להגיע ואני צריכה באיזה שהוא מקום שיהיה גם קהל נגיש וזמין.

<נעמי מורנו: אני צריכה שהחלופות האחרות תהיינה פחות רלוונטיות, כי מבחינת ההורה בשורה התחתונה מה שהוא מסתכל זה הזמינות שלו.

<נעמי מורנו: לפעמים הורה עובד חצי יום והוא לא רוצה יום מלא ולשלם על יום מלא.

<נעמי מורנו: אם יש לו בבית משפחתון, חלופה שהיא הרבה יותר זול מבחינתו, ופה משלמים פחות, אבל עדיין משלמים, אז יכול להיות שהוא יבחר במשהו אחר.

<נעמי מורנו: כאשר יש אזורי מגורים שיש שם הרבה בתים, הרבה קומות, עם משפחות צעירות, באופן טבעי יש ביקוש הרבה יותר גבוה.

<נעמי מורנו: כאשר מדובר על שכונה שהיא יותר ותיקה, שהאוכלוסייה הצעירה יושבת במקום אחר, או אוכלוסייה שיכולה לקנות את השירות בכסף, שזה יותר מפוקח, קטנה יותר, אז הבעיה גדולה יותר.

<נעמי מורנו: אנחנו נותנים בשני המעונות את אותו שירות, עם אותה הדרכה, עם אותם משאבים, העירייה משקיעה משאבים מבחינתה בתכניות באותה צורה ולא העירייה ולא אנחנו הצלחנו לעבור את המשוכה.

<נעמי מורנו: אז באנו לעירייה אחרי איזה שהוא פרק, אחרי שהייתה החלטת הנהלה, ואמרנו בואו נראה איך אפשר להגיע.

<נעמי מורנו: העירייה הביאה את המנהלת אליי למשרד, ניסינו לדבר בצורה משולשת על מה ואיך והיא עזבה את הרעיון, כי זה כנראה לא היה מספיק ברור מבחינתה מה ואיך וזה המצב.

<נעמי מורנו: אז אנחנו העברנו לעירייה את המבנה בחזרה והעירייה אמרה בדיוק מה שאת אומרת 'זו בעיה שלכם, אתם המפעיל'.

<נעמי מורנו: לא הצלחנו להתמודד עם - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא אומרת שזו הבעיה שלכם, אני אומרת שזה משהו שצריך לעשות שם בדק בית.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לי שני מעונות שלי שלאחד יש ביקוש שיא והאחר לא, ואגב הייתי בפוזיציה כזו, הייתי במינהל החינוך במשך כמה שנים בקרית שמונה, היו כמה גנים מיוחדים, אחד מהם היה להיט, לא משנה אם בצדק או לא בצדק, בשני אף אחד לא רצה לדרוך בו.

<תמי ברנע: מוציאים שם למקום ו - - -

יפעת שאשא ביטון: לפעמים בצדק ולפעמים לא ואת צריכה להתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו פשוט הפכנו את הגן מחדש, פיזרנו את הצוות שהיה שם, בנינו צוות חדש כדי שההורים יבינו, שיפצנו קצת כדי שגם ויזואלית יבינו שיש שם משהו חדש ואני גם עשיתי ורשמתי את הבת שלי לאותו גן.

יפעת שאשא ביטון: היום זה הגן, תשאלי על גן נרקיס בקרית שמונה, שפעם זה היה גן גולן, כולם נלחמים עליו שם.

יפעת שאשא ביטון: אנשים לא הסכימו לדרוך שם, הוציאו את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: לפעמים צריך פשוט לראות איך אנחנו ממציאים את זה מחדש כדי - - -

<נעמי מורנו: אני מסכימה לחלוטין שאין מעון שבאיזה שהוא סוג של מלחמה עליו, על המשך הקיום שלו, אי אפשר למצוא לו פתרון.

<נעמי מורנו: גם אם לא מאה אחוז, אפשר לקדם אותו מהמקום שבו הוא נמצא, אנחנו רק באיזה שהיא מגבלה של זמן, אנחנו נדרשים במסגרת תכנית התייעלות כזו או אחרת לתת תוצאה בלוח זמנים.

יפעת שאשא ביטון: הייתם בתוך תהליך של התייעלות?

יפעת שאשא ביטון: זה סיפור אחר.

<קריאה: גם בנחלת יצחק, והתוצאה אותו דבר.

<קריאה: תשעת המעונות האלה - - -

<תמי ברנע: פחות אנשים, פחות נרשמים?

<תמי ברנע: אז על מה דיבר האבא הזה?

<נעמי מורנו: אני אגיד.

<נעמי מורנו: קודם כל האבא הזה דיבר על תופעה כואבת, זאת אומרת המעון נסגר מהסיבה הפשוטה, כל המעונות שנסגרו זו לא הסיבה היחידה, השורה התחתונה היא שהמעון לא מצליח להחזיק את עצמו ובמשך שנים - - -

<תמי ברנע: כלכלית.

<נעמי מורנו: כן, כלכלית.

<נעמי מורנו: במשך שנים הנהלת ויצו משקיעה מאות אלפי שקלים כדי לאפשר לו לשרוד, מזרימה לו חמצן כלכלי, כשאין לה את המקורות האלה.

<נעמי מורנו: אומרת ההנהלה, תסתכלי, יש לך מעונות כאלה, מעונות כאלה, זה נכון, זה בתוך העיר, בין ערים, המעונות האלה לא מחזיקים את עצמם, מסיבות כאלה ואחרות.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה יש מערך של מעונות ואז עושים סבסוד צולב בדרך כלל, כשמדובר על רשת.

<תמי ברנע: במה זה תלוי?

<תמי ברנע: אם יש במעון אחד, נגיד, הרבה חד הוריות שמשלמות פחות וזה מעון - - -

<עידית חסון: לא, לא, לא.

<תמי ברנע: עלות ההשכרה של המבנה?

<תמי ברנע: התקן על ילדים הוא הרי אותו תקן.

<נעמי מורנו: אני אסביר מה משפיע על היכולת של מעון.

<נעמי מורנו: קודם כל צריך להסתכל ברמה הכללית, הייתה בשנה האחרונה הרבה מאוד עליות במשק, מבורכות, של שכר מינימום, שלא באה לידי ביטוי בתעריף של המעונות, ואז אומרים שאי אפשר להעלות את התעריף, כי מה?

<נעמי מורנו: הורים ישלמו יותר?

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה מה תמי אומרת, היא אומרת שנוצר מצב, מבחינת מה שאתם אומרים, שיש מעון אחד שכן מסוגל להחזיק את עצמו ומעון אחר שלא מסוגל להחזיק את עצמו, מה הסיבה שמעון מסוים לא יכול להחזיק את עצמו?

<עידית חסון: אני אנסה להסביר לך.

<עידית חסון: בגדול, התעריף שההורים משלמים מול תקינת כוח האדם של משרד הכלכלה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה נכון לגבי כל מעון.

<עידית חסון: אני כבר עונה לך.

<עידית חסון: שניהם בעצם יוצרים מצב שכל מעון, שהוותק הממוצע של הצוות הוא מעל תשע שנים וחצי, הוא הופך להיות מעון גירעוני.

<תמי ברנע: דיברו על זה, על המשכורות של המטפלות הוותיקות.

<עידית חסון: עכשיו מה קורה?

<עידית חסון: המדינה בעצם, אם היא תעלה את שכר הלימוד, נניח שהיא תחליט שהוא ישלם 4,000 שקל, אבל הורה שאמור לשלם רק 1,000 ימשיך לשלם 1,000, המדינה תיתן את ההפרש הזה לארגונים, בעצם הכול יהיה בסדר.

<עידית חסון: רק מה קורה?

<עידית חסון: אזור כמו מעלות, אני לא מכירה, זה לא אזור שלי, אבל אני יכולה להבין, אם הצוות שם הוא מאוד מאוד ותיק והניוד שלו, זה לא ירושלים שאני יכולה בירושלים לנייד מטפלת ל-30 מעונות סביב, מטפלת ותיקה ולהביא חדשה כדי להוריד את ממוצע הוותק, במעלות לצורך העניין - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא משנה, לא צריך לעשות את זה, כי יש מה שנקרא סבסוד צולב, אז בירושלים את מרוויחה, במעלות את מפסידה וזה - - -

<עידית חסון: לא, זה לא הולך ככה.

<עידית חסון: כל מעון היום - - -

יפעת שאשא ביטון: ככה זה ברשתות.

<עידית חסון: יכול להיות, אבל בוויצו - - -

<אביטל בלומנטל: בשנים עברו זה מה שהיה, היום המצב השתנה.

<אביטל בלומנטל: יש לנו פחות תרומות מהפדרציות, יש לנו פחות שיפוי ממשרד הכלכלה, יש רגולציות הרבה יותר מחמירות, אז כשיש לך מצב כלכלי שאת צריכה להצטמצם בו אז מצטמצמים בכל הפרמטרים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל עובדה שחלק מהמעונות נסגרים וחלק לא.

יפעת שאשא ביטון: חלק מחזיקים את עצמם וחלק לא ואז נוצר איזה שהוא - - -

<נעמי מורנו: אני רוצה לחדד.

יפעת שאשא ביטון: לי יש עניין עם הארגונים, שאולי הוא לא רלוונטי למעון הספציפי הזה אלא בכלל, שאני אומרת בתפיסה שלי, אם שקיפות אז עד הסוף, אני אמרתי את זה גם בדיון שהיה בוועדת העבודה והרווחה והוא דיון שלא היה פשוט, אמרתי 'אתם רוצים שקיפות?

יפעת שאשא ביטון: בואו תפתחו את הכול, אני רוצה לראות את החשבונות שלכם, את המחזורים שלכם, אני רוצה לראות מה אתם מסבסדים מתוך הפעילות של המעונות', ואני יודעת מארגונים אחרים שזה קורה, אני יודעת להצביע באצבע איזה פעילויות נוספות, ואז כשבאים 'אנחנו סוגרים מעון כי הוא לא היה רווחי', אני אומרת להם 'סליחה, אתם מממנים פה פעילויות של נשים כאן, של נשים שם, ועושים כל מיני' ואז אני - - -

<נעמי מורנו: אני רוצה להגיד דבר אחד.

<נעמי מורנו: זה נכון שיש הבדל בין יכולת התמרון של ארגון שמפעיל רק מעונות ויכול לייצר מצב של סבסוד צולב, כמו שאת מתארת, כי מערך המעונות וניהול מושכל יכול לייצר גם בתקופות קשות יותר איזה שהוא מערך של סבסוד צולב פנימי, וזה דבר שהוא נכון לעשות, אני מסכימה לחלוטין.

<נעמי מורנו: כשנותנים שירותים נוספים לאוכלוסיות ברווחה, שאין להן מקורות מימון והתרומות יורדות, אז במערכת הכללית אכן ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל המדינה משלמת את ההפרש.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שמשפחת רווחה, לצורך העניין - - -

<נעמי מורנו: אבל אני מדברת לא במעונות, אני אומרת שיש תכניות נוספות שהמנגנון הוא כזה שמראש זה נבנה על תרומות ואלה תכניות לא פחות חשובות, אז העמותה כעמותה מתמודדת עם אתגרים נוספים.

<נעמי מורנו: והראיה, כשמסתכלים על חשבונות, ובמשרד האוצר עכשיו הם מבקשים את הנתונים, אנחנו ניתן להם את כל הנתונים הנדרשים וצריך להבין מה קרה בשנה האחרונה.

<נעמי מורנו: בשנה האחרונה היה את שכר המינימום והפעימות שלו, כשהעדכון של התעריף הוא לפי השכר הממוצע במשק, זה לא עובד ביחד, זה לא עובד, אנחנו ענף אחר שעובד על בסיס שכר מינימום בעיקרו ולכן צריך להצמיד אותו למשהו אחר ולא לשכר הממוצע במשק.

<נעמי מורנו: יש דברים נוספים שבמהלך השנים ירדו.

<נעמי מורנו: בסוף 2012 היה עדכון של סל התשומות בשיטה מסוימת, ואנחנו באמת התנגדנו, כל הארגונים, בצורה מאוד ברורה לעדכון, העדכון הזה לא היה ריאלי מבחינת ההוצאות שיש בפועל ורואים ירידה מ-2013 ביכולת ההתמודדות של ארגונים, הן הקטנים והן הגדולים, יכולת התמרון שלך כגוף קטן היא קטנה יותר מאשר כשאתה גוף גדול ונושא על גבך עוד תכניות.

יפעת שאשא ביטון: כן, כי יש שם תכניות נוספות שממומנות על ידי ה - - - אגב, אני מברכת על הצעד הזה.

יפעת שאשא ביטון: לי היה שיח באוצר ואני אמרתי, הארגונים רוצים לבוא, פעם אחת צריך לפתוח את הכול, לשים את זה על השולחן, תפתחו, אם מגיע להם יותר, אנחנו לפחות יודעים שמגיע להם באמת ואנחנו יודעים כמה מגיע להם ואנחנו יודעים איך אנחנו רוצים להתנהל לעתיד לבוא, בהנחה שאנחנו בונים תכנית שהיא ארוכת טווח.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו נמצאים כל הזמן באיזה שהוא ערפל, שכולם מרגישים שהם - - -

<נעמי מורנו: אני מסכימה שיש פה איזה שהיא חוויה של חוסר אמון מתמשך.

<נעמי מורנו: יש רגולציה שחלקה היא רגולציה בלתי סבירה מבחינתנו, מהרגע להרגע, התחלנו לעשות דבר אחד ומיד מתחיל דבר אחר.

<נעמי מורנו: היכולת שלנו להתמודד עם רגולציה, שאנחנו לא רואים את ההיגיון שבה ולדעתי גם מי שלפעמים מעביר לנו את ההנחיות לא עד הסוף בירר את הדברים, גם היא בעיה, ולכן אנחנו עובדים היום בשלוש קבוצות עבודה מול משרד האוצר והכלכלה.

<נעמי מורנו: אחת זה הנושא של סל התשומות, לפתוח בדיוק ולראות מה ומו.

<נעמי מורנו: אני אומרת את זה גם לצורך הידיעה.

<נעמי מורנו: אחת זה הנושא של תקצוב של הרבה מאוד דברים שחסרים בכלל והנושא השלישי זה כל מה שקשור לנושא של רגולציה, שהיא בעיה חמורה במיוחד מכיוון שרגולציה זה כסף, אם היום מבקשים מאיתנו דבר ולמחרת דבר אחר, ברמה של רשת זה עשרות מיליונים כל הזמן, ואם רוצים שהעסק הזה יעמוד על הרגליים - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך גם לזכור שמלכתחילה, לפחות בהקמה החדשה של מוסדות לילדים, חייבים לקחת בחשבון 100% בטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אלה מקומות שקשה לי להתפשר עליהם, כי זה לא משנה, כי בסוף החיים של הילדים שלנו יקרים יותר מכל דבר אחר.

<נעמי מורנו: בטיחות זה דבר ראשון לכולם.

<נעמי מורנו: זה ברור.

<נעמי מורנו: אם אנחנו כרגע בונים מעון חדש, על פי סטנדרט של המדינה וזה הסטנדרט שהמדינה קבעה אנחנו לא יכולים אחרי חצי שנה להיות משהו אחר ואחרי עוד עשדרה חודשים עם משהו שלישי, וזה בדיוק הקושי הגדול - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אין ספק שצריך להיות שכל בדברים האלה, אני מסכימה איתך לגמרי.

<נעמי מורנו: צריך להיות שכל, אנחנו כולנו מדברים על אותו דבר ובסופו של דבר אנחנו לכודים באיזה שהוא סוג של משהו שהחריף מאוד בשנים האחרונות, אגב.

<נעמי מורנו: זו לא הייתה ההתנהלות לפני כמה שנים.

<נעמי מורנו: משהו קרה במשרד הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק משרד הכלכלה - - -

<ליסה אובליגנהרט: יפעת, אנחנו כולנו מסכימים שילדים צריכים להיות במקום מפוקח, מסודר ומסובסד וצריך לשמור על המקומות האלה.

<ליסה אובליגנהרט: אנחנו נלחמים על זה בוויצו.

<ליסה אובליגנהרט: גם על מה שקורה, שמאוד כואב, הסגירה של המעונות, אני ממש מעריכה את העבודה של נעמי עם עוד ראשי הארגונים, להגיע למשרד הכלכלה ולבקש ולדרוש עוד דברים, אני מקווה מאוד שאנחנו נצליח כי צריך ממש לשמור על קיום הארגונים, ויצו, נעמת, אמונה, מקומות מפוקחים, אבל זה צריך להיות עם שכל, מה שמבקשים מאיתנו, שנוכל לקיים את זה לטובת הילדים.

יפעת שאשא ביטון: עם שכל ועם שקיפות והוגנות מכל הצדדים.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש מתעקשת על זה, כי לא תמיד אנחנו שם.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת, אני מאוד מעריכה את השיח המאוד כן הזה שהתקיים כאן עכשיו.

<עידית חסון: אני רוצה לחדד משפט שדיברה עליו נעמי, מכורח תפקידי כממונה מנהלית, על הרגולטורים ועל כל הדרישות.

<עידית חסון: אני יכולה לומר לך שאני כל היום מתעסקת בדרישות של משרד הכלכלה ומשרד הבריאות על דברים הזויים, שכל יום שני וחמישי הם משנים את דעתם, את החלטתם, דוח מנובמבר לא דומה לדוח דצמבר.

<עידית חסון: הם נכנסים לנישות שאני לא יודעת מאיפה הם הביאו את כל זה, אין לנו תקציבים לדברים האלה, אנחנו מוציאים את זה, אני שומעת כל הזמן, דרך אגב, אני אומרת את זה ליד נעמי, גם מהמנהלות, שהמפקחות במשרד הכלכלה והבריאות אומרות, וגם לי לפעמים ברמה האישית, שוויצו הוא הארגון היחיד שעושה הכול, כי אנחנו באמת לא לוקחים אחריות.

<עידית חסון: יש לזה מחיר כספי.

<עידית חסון: אני לא לוקחת אחריות, אני מניחה שגם - - -

יפעת שאשא ביטון: כל כמה זמן יוצא חוזר חדש?

יפעת שאשא ביטון: כל חודש אתם מקבלים הנחתות חדשות?

<עידית חסון: לא.

<נעמי מורנו: אם היינו מקבלים כל חודש היינו במצב טוב, אנחנו לא יודעים מתי זה - - -

<עידית חסון: הם באים פתאום ומחליטים לקבע טייפים.

<נעמי מורנו: הם נותנים הנחיות.

יפעת שאשא ביטון: ברור, הטייפים היו צריכים להיות מקובעים מלפני כן, אנחנו הולכים להיכנס לבתים של האנשים, שיבינו שאם הם לא מקבעים את - - -

<עידית חסון: אין לי בעיה, את לא הבנת אותי.

<עידית חסון: הם הגיעו בתאריך מסוים, לא רשמו כלום.

<עידית חסון: אתה מביא איש אחזקה, אתה משלם לו על יום עבודה והאנשים פרילנסרים, אני לא צריכה להגיד לך כמה הם מרוויחים, עושים כל מה שהם ביקשו והלכו.

<עידית חסון: חוזרים לביקורת, לראות שביצענו, ואז היא מתחילה, 'אה, עכשיו הטייפים, עכשיו החוט, אה, עכשיו זה', מתחילה להוציא עוד רשימת מכולת חדשה.

<עידית חסון: אוקיי, את מביאה עוד פעם את איש האחזקה הזה, מתקנת כל מה שהם ביקשו, היא חוזרת לביקורת, ואז היא מתחילה, 'אה, את זה שכחתי, את זה לא ראיתי', וזו אותה אחת.

<עידית חסון: כל הזמן אנחנו רק מתעסקים עם דוחות, ערימות ערימות של דברים ש - - - צריכים גם להבין, אל"ף, יש עלות כספית, ובי"ת, אנחנו חיים, עם כל הכבוד, גם לי יש נכדים ואני גם דואגת להם, וכמו שאת אמרת, את רוצה שגם בבתים, כי מן הסתם ראינו שיש המון תאונות בית היום - - -

יפעת שאשא ביטון: ילדה מתה מטלוויזיה שנפלה עליה.

יפעת שאשא ביטון: באמת, זה מוות כל כך מיותר וברור לי שההורים שלה לא רצו שזה יקרה.

<עידית חסון: ברור שאין דבר כזה, אבל אי אפשר לרפד כל שפיץ וכל דבר, אנחנו נמצאים במסגרת - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה לרפד?

יפעת שאשא ביטון: אבל דברים שאנחנו יכולים לנהוג בבטיחות וזה אחד הנושאים שאני מאוד רגישה לגביהם, ואגב, בתהליך החקיקה, בחוק הפיקוח של המעונות הכנסנו את הנושא של סטנדרטים של בטיחות, אז מלכתחילה תדעו בכל גן מה צריך שיהיה שם.

<עידית חסון: אנחנו יודעים, אבל זה לא עוזר, העניין שזה עלות כספית, עלות מאוד מאוד כבדה, והם נכנסים, אני אומרת לך שוב פעם, גם לנישות שהם לא אמורים.

<עידית חסון: זאת אומרת אם אנחנו מדברים על בטיחות אז בטיחות, אבל היא לא יכולה, לטעמי, לבוא ולהגיד לי 'את הקיר הזה צבעת כאן בירוק, זה לא תואם חינוך'.

<עידית חסון: כי אני צריכה אחרי זה לתרץ לה איזה תשובה, בעדינות, שזה לא עניינה, אבל תביני שהעלויות הן פשוט - - - ויתרה מזאת, שאם אנחנו, וכולנו חיים באותה מדינה, וגם המדינה בונה תקציב, גם אני יושבת מול איש בינוי שלי ובונה תקציב לשנה ומבקשת מההנהלה את הכסף, ואם אני מבקשת סכום מסוים אני מוצאת את עצמי חורגת בעשרות אלפים כל שנה בגלל שהם באים עם כל מיני דברים שהם מחוץ לדברים שאנחנו יודעים.

<עידית חסון: יש לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: על דברים הזויים אפשר להתווכח איתם, כמו צבע וקשקושים - - -

<עידית חסון: אבל אי אפשר, הם לא עונים.

<עידית חסון: זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל דברים שהם בטיחות, וזה גם בשבילכם, אחר כך זה יכול להיות - - -

<נעמי מורנו: אנחנו לא רוצים להיות במקום שאנחנו עושים דבר לא נכון, בוודאי אנחנו רוצים שכל המסגרות שאנחנו מנהלים אותן, יש לנו גם אחריות, אחריות שילוחית, אם נרצה או לא, אין ברירה, זה לגמרי באחריותנו, אבל מה שעידית מתארת זה חוסר שיטתיות בהעברת ההנחיות ואז את לא יכולה לתכנן את עצמך.

<נעמי מורנו: זה לא משהו שהוא מספיק ברור, יש גם דברים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: יש שינוי באזורים.

יפעת שאשא ביטון: באזור הצפון, על דברים שבדרום מבקשים בכלל הם לא מדברים.

<נעמי מורנו: יש דברים של הניהול הפנימי שלהם - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך שהדברים צריכים להיות מאורגנים מראש ועניינים של בטיחות, אנחנו יודעים אותם מהיום, הם לא נולדים לנו כל יום והדברים צריכים להיות קצת יותר - - -

<נעמי מורנו: וצריך להביא עוד דבר בחשבון, שיש מבנים ישנים יותר וותיקים יותר, שנקודת הפתיחה שלהם היא אחרת.

<נעמי מורנו: גם אם זה נראה מצוין, פתאום את מסתכלת ואת רואה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל האוצר תקצב עכשיו, בסל הזה של השינויים ותיקונים, 100 או 130 מיליון.

<נעמי מורנו: האוצר תקצב עכשיו 110 מיליון שקל בשתי פעימות, 60 אמור להגיע עכשיו לכל הארגונים, על פי מספר הילדים.

<נעמי מורנו: לצורך ההחזר מביאים התאמות שעשינו על דברים - - - נכון, עוד לא קיבלנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתם תקבלו, אל תדאגו, כי אני כל הזמן על - - -

<נעמי מורנו: בסדר גמור.

<עדנה רופא: את מפה, את שגרירה שלנו.

<עדנה רופא: אין ספק, את שגרירה של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: תמיד.

<תמי ברנע: יש גם מעון שפותחים או רק - - -

<נעמי מורנו: אנחנו גם פותחים.

<נעמי מורנו: אנחנו עכשיו בונים מעון בפלורנטין.

<נעמי מורנו: תביאו בחשבון שכשבונים מעון חדש המדינה מתקצבת, מתקצבת בחסר, את מכירה את זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, יש מצ'ינג.

<נעמי מורנו: יש מצ'ינג והארגונים צריכים לגייס תרומות, גם זה מאוד מוגבל.

<נעמי מורנו: עכשיו הרבה יותר קשה כשהסיטואציה היא כזאת שכל הזמן יש - - - אז זה גם הרבה יותר מוגבל וכשבונים על מצ'ינג אז איפה יש מצ'ינג?

<נעמי מורנו: כשיש עיריות חזקות, כשיש אולי פוטנציאל גדול יותר.

<נעמי מורנו: זה לא מייצר פריסה נכונה וראייה ממלכתית של איפה צריך.

יפעת שאשא ביטון: לא, המצ'ינג, דווקא במקרה הזה המצ'ינג שונה ממקום למקום.

<נעמי מורנו: ההשתתפות של המדינה כביכול שונה אז המצ'ינג כביכול שונה, אבל בפרקטיקה ההשתתפות של המדינה, היא לא נותנת 95%, זה 60% מכיוון שעלות הבנייה - - - הרבה יותר גבוהה, והם יודעים את זה.

<נעמי מורנו: וגם המרכז לשלטון מקומי, שהיה מעורב בתכנית יודע שלמשל האומדנים שלהם לא כוללים פיתוח ועוד מרכיבים.

<נעמי מורנו: הם יודעים שזה אומדני חסר.

<נעמי מורנו: זה משהו שהוא בנוי בצורה כזאת.

<נעמי מורנו: לעומת מערכת של חינוך חובה, של גני עירייה, שבונים, מתכננים ובונים.

<נעמי מורנו: צריך, בונים.

<נעמי מורנו: אני לא מכירה את מאחורי הקלעים שלהם, זה נכון, אבל זה הרבה יותר ברור שכשהמדינה מתקצבת את זה מול מקום ש - - - פה זה תלוי בתרומות, יהיה, טוב, לא יהיה לא יהיה.

יפעת שאשא ביטון: יש גוף מפעיל שמוכן או לא מוכן לקחת על עצמו.

<נעמי מורנו: נכון, אבל יש פחות ופחות גופים שמוכנים.

<נעמי מורנו: יכולים, לא מוכנים.

<נעמי מורנו: הם רוצים.

<נעמי מורנו: זו שיטה שתלויה מה שנקרא על חסדי תרומות לאורך שנים.

<נעמי מורנו: מזמן לא קמה המדינה שלנו ו - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב, אני כן רוצה לסיים בנימה חיובית, למרות שאני חושבת שכל השיחה הייתה חיובית, גם השיח על האתגרים והקשיים, הוא לא היה מתגונן ומתחבא, מסוג השיח שאני מכירה - - - אלא מאוד פתוח ומאוד עוזר להבין את הדברים בצורה קצת יותר מעמיקה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר, שוב, אנחנו יושבים פה כאילו באיזה שהוא אי של שפיות, בתוך איזה שהיא בועה, כשאנחנו יודעים עם איזה אתגרים אנחנו מתמודדים בחוץ, גם אתם כמעון, גם עיריית תל אביב כעירייה וגם בכלל אנחנו כחברה, איזה שהוא מיקרוקוסמוס של הכול ואתם עושים את זה באמת בצורה יוצאת מן הכלל.

יפעת שאשא ביטון: זה מעון בסוף, עם תפיסה של משרד הכלכלה ואנחנו רואים פה חינוך, רואים חינוך על הקירות, רואים חינוך בשיח עם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: הניקיון פה הוא בעיניי לא יסולא בפז.

יפעת שאשא ביטון: נכנסתי למטבח, בחטטנות, אמרתי, היא כבר מכירה אותי, אז לא נורא אם אני אציץ למטבח.

<עדנה רופא: ואני אומרת לה, היום אין לי טבחית ואין לי עוזרת טבחית ואני לא רוצה שייכנסו.

יפעת שאשא ביטון: המטבח מצוחצח וזה מראה בעצם באיזה נשמה ענקית מטפלים פה בילדים, לא מזלזלים ולא מזניחים פה שום פרט וזה מחמם את הלב.

יפעת שאשא ביטון: אני הסתובבתי בהרבה מאוד מקומות, מוצלחים וטובים, אפילו שזה מובן מאליו שזה יהיה ככה זה הולך ו - - -

<עדנה רופא: כי פה זה חשוב יותר מכל מקום אחר שזה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: רואים את הנשמה בכל - - -

<עדנה רופא: אני אגיד לך למה.

<עדנה רופא: בוויצו מכירים את האני מאמין שלי.

<עדנה רופא: אני במקצועי מורה לחינוך מיוחד, אני באה מהתפיסה הזו שאני נמצאת איפה שצריכים אותי, לא איפה שיכולים להיות בלעדיי.

<עדנה רופא: אני חושבת שהמקום הזה, שחלק גדול מהילדים, כשהתחלתי לפחות רוב המשפחות היו רווחה, אין להם מודל בבית, לא של הורות, לא של חדר, לא של מטבח, לא של אוכל.

<עדנה רופא: אני קיבלתי ילדים עם הפיג'מה בבוקר, אני שלחתי ילדים עם אוכל הביתה מפה.

<ליסה אובליגנהרט: הורים עם פיג'מה, לא רק ילדים.

<עדנה רופא: גם הורים עם פיג'מה.

<עדנה רופא: זאת אומרת עשיתי איזה שהוא מהפך ב-13 השנים שאני פה, גם אצל ההורים, הם יודעים בדיוק - - - הם קראו לי שוטר בהתחלה, הקפדתי בימים הראשונים שלי להגיד שאני עבדתי בכלא שאטה, שיידעו שעבדתי עם אסירים, כי אמרתי, אני אתחיל לדבר בשפה קודם כל שהם מבינים ואחר כך אני אדבר בשפה שלי והם באמת הבינו את זה מהר מאוד.

<עדנה רופא: הם יודעים שלא נכנסים עם עגלות למעון ולא נכנסים עם בעלי חיים ולא נכנסים עם אוכל מהבית למעון ולא יוצאים עם אוכל של המעון לבית, כי יושבים סביב שולחן.

<עדנה רופא: כל ההרגלים האלה, של מאיפה זה מתחיל, לפעמים אני אומרת שהמוסד החינוכי הראשון של הילד זה פה ואם פה אנחנו לא מתחילים עם זה - - - כשילד פה, ואלעד ושרה, בדיוק ישבנו בישיבה לפני שבועיים ודיברנו על זה, אתם זוכרים?

<עדנה רופא: שאמרתי להם שצריכים את המשאבים של אבחונים, צריך להתחיל, לא בגן, צריך להתחיל את זה פה, כי פה אני רואה כבר איפה הבעיה של הילד.

<עדנה רופא: אם נטפל פה הוא יגיע כבר לגן מוכן יותר, עם פחות בעיות.

<עדנה רופא: לכן הילדים שפה צריכים לראות מודלינג של בית, בגלל זה המעון נראה כמו בית, בגלל זה אני תופסת את זה כמשפחה אחת גדולה, בגלל זה אני מרגישה כמו אמא ולא כמו מנהלת וזו האחריות שלי, האחריות של אמא, איך אני מוציאה את הילדים שלי כל יום מהמעון.

<עדנה רופא: אני תמיד אומרת שפה, לא יודעת מה מקומות אחרים, אבל פה זה יהיה יותר טוב מכל מקום אחר, כי מגיע להם.

יפעת שאשא ביטון: ילד שנכנס לשירותים ורואה שירותים כאלה - - -

<עדנה רופא: הוא לא מפספס.

<עדנה רופא: אין, לא מחזירים תחתונים רטובים, הוא לא מפספס.

יפעת שאשא ביטון: לא, יש בזה משהו, לא יעזור.

<עדנה רופא: יש אמירה.

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד, באמת.

יפעת שאשא ביטון: יישר כוח לכולם.

יפעת שאשא ביטון: וגם מדהים לראות את השותפות שיש, אם זה הרשות ואם זה הקהילה כאן, באמת יישר כוח.

<עדנה רופא: יש שותפות.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה כבר את אורך הדף שיישלח.

<עדנה רופא: אני קרצייה לא קטנה, כן, ושום חומר עוד לא נמצא כדי להוריד אותי מעל אף אחד.

<עדנה רופא: נעמי יודעת, חצי שנה אני מחזרת אחריה.

<נעמי מורנו: אנחנו מחפשים את החומר שאת משתמשת בו.

<עדנה רופא: אני חושבת שזה חשוב, כן.

<עדנה רופא: אם אתה רוצה שהמקום שאתה מנהל אותו ישמש דוגמה, לא לאחרים, לילדים שגדלים פה.

<עדנה רופא: השנה את כל המשכורת שלי אני מבזבזת על בר מצוות ובני מצוות של ילדים שהתחלתי איתם את המעון, הם כבר בני מצווה.

<עדנה רופא: בשבילי זה תענוג גדול.

<עדנה רופא: ואני לא באתי מהחינוך של הגיל הרך, בכלל לא באתי מהכיוון של הגיל הרך, התחלתי עם מבוגרים והתחלתי עם בני נוער ועשיתי איזה שהוא תהליך כזה, שאמרתי לעצמי, שאני מתעסקת בטיפול ואני רוצה להתעסק במניעה.

<עדנה רופא: זאת אומרת אני מתחילה פה משהו ואני יכולה למנוע אחר כך את הטיפול.

<עדנה רופא: זה המקום האמיתי.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זו החשיבה שלדעתי כולם צריכים לעבור אליה.

<עדנה רופא: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.