הוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, כנסת 20, פרוטוקול מספר 44, 2016-06-30 10:00

תמר זנדברג: שלום לכולם.

תמר זנדברג: אני מתכבדת לפתוח את ועדת הסמים והאלכוהול.

תמר זנדברג: נמצאת איתנו חברת הכנסת מירב בן ארי, שבאמת היה לה מאוד מאוד חשוב קודם כל לקיים את הסיור הזה וגם להגיע ואני שמחה שתיאמנו ככה שכן נוכל להיות.

תמר זנדברג: בת שבע מנהלת הוועדה, רבקה דוברת, הפרוטוקול נמצא איתנו מהכנסת, משרדי הממשלה, אני רואה את הרשות למלחמה בסמים, משרד הרווחה.

תמר זנדברג: יש עוד משרד שלא ציינתי שנמצא איתנו?

תמר זנדברג: אז אני מציעה שאנשי העמותה, תתחילו, תציגו לנו גם בקצרה מה נעשה היום, מה נראה ואת העמותה.

תמר זנדברג: בבקשה.

<אמנון מיכאל: בוקר טוב.

<אמנון מיכאל: שמי אמנון מיכאל, מנכ"ל העמותה.

<אמנון מיכאל: אולי נעשה גם סבב שמות קצרצר.

<אמנון מיכאל: (סבב היכרות).

<אמנון מיכאל: אז אני אתחיל לסקור מה שיש לנו כאן בעמותה.

<אמנון מיכאל: לעמותת הדרך יש ענף שנקרא הכשרה ומניעה.

<אמנון מיכאל: מירב הייתה פה כשהייתה פעילות מניעה בדיוק לפני - - -

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: זוכרת שהיינו ברטורנו ואמרתי לך שנכנסתי וראיתי קבוצה של ילדים?

מירב בן ארי: זה היה פה, באולם הזה.

<אמנון מיכאל: כן, מגיעים בערך 2,000 תלמידים בשנה, משהו כזה, מכל רחבי הצפון, חלקם אפילו מהמרכז שמגיעים הנה.

<אמנון מיכאל: רק אנקדוטה, היה לנו לפני חודשיים איזה שהוא אירוע, אני חושב בפורים, זה תכנית 'הנשים בחיפה'.

<אמנון מיכאל: אני קצת אדבר עליה, אנחנו גם נהיה בעוד חודש בתכנית 'הנשים בחיפה' שלנו, בקהילת נשים, ייחודית ומיוחדת, והיה צריך לעשות איזה שהיא פעילות לפורים.

<אמנון מיכאל: הגיעה חיילת, היא הביאה משהו, דרך הפייסבוק הגיע לכולם להביא משהו לתכנית 'הנשים', והיא פתחה את הדלת והביאה משהו שהיא הייתה צריכה להביא, איזה תרומה או משהו, והיא אמרה 'אני רוצה רק להגיד לכם שאני כתלמידה באתי לעמותת הדרך לעשות פה מניעה'.

<אמנון מיכאל: היא הייתה כאן כתלמידה.

<אמנון מיכאל: היא כבר חיילת היום והיא הגיעה לתרום - - - אז זה הכשרה.

<אמנון מיכאל: כאן במרכז הכשרה, זה שאנחנו יושבים בו, אנחנו עושים קורסים של 12 צעדים, יחד עם הרשות למלחמה בסמים, ההתמחות שלנו היא 12 הצעדים.

<אמנון מיכאל: מחזור שישי הסתיים ביום ראשון האחרון, לפני ארבעה-חמישה ימים.

<אמנון מיכאל: מגיעים אנשים, עוברים תהליך מאוד משמעותי, למידה, השתלמות, תעודות.

תמר זנדברג: למי הקורסים?

<אמנון מיכאל: לקהל הפתוח.

<אמנון מיכאל: בדרך כלל לאנשי מקצוע, אבל לא רק.

תמר זנדברג: זאת אומרת אתם מעבירים קורסים לאנשי הטיפול?

<אמנון מיכאל: לאנשי הטיפול וגם לא.

<אמנון מיכאל: כל מיני, מורים, אנשים שרוצים להיחשף לזה.

<אמנון מיכאל: היו כל מיני, היה כאן עורך דין והיה כאן סופר והיו פה כל מיני אנשים שרוצים ללמוד את 12 הצעדים, כי 12 הצעדים היא תכנית חיים, היא לאו דווקא תכנית להתמכרות והיא באמת מרתקת.

<אמנון מיכאל: רוב העובדים שלנו, כמעט כולם, עברו בעצמם את הקורס הזה, כי זה חלק מהמיליה, כולל אפילו לימור, במובן הזה שכל הקהילה, כל הצוות, הם חלק מתפיסת 12 הצעדים.

<אמנון מיכאל: זו תפיסה רוחנית, לומדים את זה, מכשירים לזה, זו באמת הגישה הכי פופולרית או מוכרת בארצות הברית, 98% ממסגרות הטיפול בארצות הברית, יש בהן 12 הצעדים.

<אמנון מיכאל: מי שייסד את זה היה אחד מ-100 האנשים שהשפיעו על העולם של המאה ה-20, אדם באמת מיוחד.

<אמנון מיכאל: זה שני אנשים, אחד מהם רופא עיניים, אחד מהם היה ברוקר בבורסה האמריקאית, והם היו שניהם אלכוהוליסטים במצב חמור והם פיתחו את הגישה.

תמר זנדברג: בנוגע ל-12 הצעדים, אנחנו גם קיימנו דיון בוועדה על הנושא הזה, בעקבות זה שאחד הדברים שהתרשמנו, שכמו שאתה אומר, 12 הצעדים זה אחד הדברים הכי ידועים בתחום הטיפולי, ואולי הכי פופולרי במדינות אחרות, אבל היה לנו רושם שבישראל, אני נכנסתי לתחום הסמים ואני לא ראיתי שהוא מספיק מוביל ומרכזי.

תמר זנדברג: קיימנו על זה דיון ואחד הדברים שגילינו זה שבאמת אין יותר מדי, איך אני אגיד את זה?

תמר זנדברג: הכרה או כניסה למיינסטרים של המערך הטיפולי, כניסה של הגישה הזו, של השיטה הזו, באופן מרכזי.

תמר זנדברג: האם אתה, במיוחד כמישהו שגם מכשיר פה צוותים שהם לאו דווקא המכורים עצמם, אלא צוותי טיפול, איך אתה מתרשם?

תמר זנדברג: כלומר מגיעים לכאן אנשי טיפול שאתה פתאום רואה שהם טיפלו שנים ללא הכשרה בגישה הזו, הם חוזרים ואתה רואה שינוי?

תמר זנדברג: כלומר איך אתה רואה אתכם כמכשירים ואחר כך מחדירים את הגישה הזו והאם יש חסר בתחום?

תמר זנדברג: האם היית חושב שהגישה צריכה להיות חלק יותר אינטגרלי מהלימודים הממוסדים יותר, בשלבים מוקדמים?

<אמנון מיכאל: 12 צרכים ו-12 צעדים - - - אני מלמד באוניברסיטאות, אני מלמד לתואר ראשון ותואר שני, בכל מיני הכשרות ומופיע בעולם בהרבה מאוד כנסים.

<אמנון מיכאל: 12 צעדים זה - - - נתחיל מזה, לא - - - אתה לומד ואתה יודע כמה אתה לא יודע וזה משפיע על אנשים ברמה, משפיע להם על הבית שלהם, על היחסים שלהם, הורים ילדים, על החיים, על תפיסת העולם שלהם, על הקיימות, על הקשר בין אני, אחרים והעולם.

<אמנון מיכאל: זה דבר מדהים.

<אמנון מיכאל: רוב המכורים שהיום נקיים, כי הם משתתפים בתכניות של 12 צעדים או ב-NA, אני כמעט ולא נתקלתי במכורים שנשארו לאורך זמן נקיים בלי שהם השתתפו, ויש לנו מחקרים ארוכים.

<אמנון מיכאל: היחד, תחושת השייכות, החיבור, הרק להיום, כל היום לא לזכור מאיפה באת ולאן אתה הולך, התפיסה של התמכרות היא תמיד אורבת לך.

<אמנון מיכאל: כלומר אתה לא יצאת, אתה לא עוף החול שיצאת מהחול ועכשיו אתה פורח, אתה לא יוצא חדש, אתה מכיר במגבלות שלך.

<אמנון מיכאל: זה 12 צעדים נותן.

<אמנון מיכאל: כמו שאמרתי, בעולם, במיוחד בארצות הברית, במנהטן אני מסתובב בחנויות של 12 צעדים ואנשים באים וקונים ספרות, זה מוקם בכל מיני מסגרות טיפול.

<אמנון מיכאל: כמובן זה הגיע גם לממשל, את יודעת, בטי פורד למשל, שהייתה אשתו של הנשיא והיא חתמה איתם - - - כמובן המסגרות של בטי פורד, כולן מבוססות על 12 הצעדים.

<אמנון מיכאל: אין מסגרת רצינית בארצות הברית, אין בכלל מסגרת, מניעתית, שהיא לא עובדת עם 12 הצעדים.

<אמנון מיכאל: זה משפיע על אנשי המקצוע שבאים לפה, הם לומדים את זה.

<אמנון מיכאל: אני רואה שזה עובר איכשהו למערכת שלהם, שהם מטפלים בהם או במסגרות אחרות.

<אמנון מיכאל: המסגרות, נקרא להן הציבוריות, עדיין לא הטמיעו את זה מספיק, בעיניי, כי אני חושב שהם לא כל כך מבינים.

<אמנון מיכאל: זה נראה כאילו עולם תוכן של המכורים, זה לא - - -

תמר זנדברג: זה מה שאמרו לנו.

תמר זנדברג: בוועדה, הדבר הראשון שנמסר לנו, מכל המשרדים אגב, משרד הבריאות, משרד הרווחה, אמרו לנו, אלה מסגרות של מכורים למכורים, זה מסגרות בכלל של מכורים, זה לא משהו שאנחנו כאנשי טיפול מחייבים אותו.

תמר זנדברג: אתה חושב שזה - - -

<אמנון מיכאל: ממש לא.

<אמנון מיכאל: לא סתם כולנו לומדים צעדים, כי הדיבור שלנו, ההתנהגות היומיומית שלנו, מושפעת מ-12 הצעדים.

<אמנון מיכאל: זה לא ייתכן שיהיו מכורים 12 צעדים ואנחנו נתנהג בצורה אחרת.

<אמנון מיכאל: אני אתן לך דוגמה, הייתה פה מטופלת, גמרה טיפול, תחלואה כפולה, על ידי עובדת סוציאלית, שבצעד 9, היא גמרה טיפול, היה צעד 9, הלכה לסבתא שלה, משפחה מוכרת, אמרה 'סבתא, אני בשימוש - - -', כי צריך לכפר, זה חלק מצעד 8 ו-9, סליחה וכפרה, היא הלכה לסבתא שלה, אמרה לה 'סבתא, אני גנבתי לך בשימוש 3,000 שקלים, אני רוצה להחזיר לך את זה', זה חלק מהתהליך שאנשים עושים.

<אמנון מיכאל: הסבתא שלה, הגאונית הזאת, אמרה לה 'אני רוצה שתיקחי את ה-3,000 שקל ותיתני את זה למי שלימד אותך להגיד את זה'.

<אמנון מיכאל: היא באה לפה, לקחה פנקס צ'קים, היא כבר התחילה לעבוד, ונתנה 3,000 שקלים, 300 שקל כל צ'ק, לאנשים שנמצאים פה.

<אמנון מיכאל: זה דבר מדהים בעיניי.

<אמנון מיכאל: היה לנו בחור מארצות הברית שהיה פה, עשה עלייה, ברח יותר נכון, בן של רב ישיבה ענק.

<אמנון מיכאל: הוא סיפר לי מי הוא ומאיזה משפחה הוא בא, 'הייתי עילוי בתורה, עילוי', הוא אומר לי 'בוא תסתכל מאיזה משפחה אני באתי', רב ישיבה ענק, אדיר, גדול.

<אמנון מיכאל: הוא ברח מהישיבה, כי קרה מה שקרה אצלו בישיבה, אני לא אכנס לזה, הגיע למנהטן, הסתובב, גנב לחמנייה בבוקר, מחנויות שמגיעים בחמש בבוקר.

<אמנון מיכאל: הוא עשה צעד 9, הגיע לחנות הזאת שהוא גנב ממנה את השוקו ואת הלחמנייה, אני לא יודע מה, שהגיעו בארבע-חמש בבוקר ואמר 'אני רוצה להחזיר לך את הכסף, אני הייתי זה שגונב לך לחמנייה בבוקר לאכול', כהומלס.

<אמנון מיכאל: אז הוא אמר לו 'אני יודע שזה אתה, זה בסדר'.

<אמנון מיכאל: זה דבר מדהים, אלה תהליכים מדהימים.

<אמנון מיכאל: 12 צעדים עובד על החלקים הרוחניים, אין שם מילה שקשורה להתמכרות.

<אמנון מיכאל: כלומר אין שם סמים.

<אמנון מיכאל: כל הצעדים מדברים על הרבה מאוד חיבור לעולם, זה היה איזה שהיא הארה של אנשים, אני חושב שזה דבר מדהים, אני חושב שחיבור בין גישות מסורתיות, נקרא לזה, כל הגישות המסורתיות שאנחנו לומדים וגישת 12 הצעדים הוא חיבור מדהים.

<אמנון מיכאל: אנחנו נגמור פה וניכנס לכזאת פגישה, אני חושב שמירב הייתה - - -

מירב בן ארי: כן, הייתי.

<אמנון מיכאל: היום יום הצעדים, יש לנו היום צעדים, אז נתחבר אליהם, נפנה מקום לראות את זה.

תמר זנדברג: רק לסגור את זה, אתה חושב, סבור שצריכה להיכנס השכלה יותר ממוסדת לתכניות הלימודים בנושא 12 הצעדים לצוותי הטיפול.

<אמנון מיכאל: בטח.

<נאג'י מתנס: היא קיימת בקורס הבסיסי שאנחנו מלמדים את העובדים הסוציאליים לטיפול בהתמכרויות.

<נאג'י מתנס: זה קורס חובה, כל מי שמטפל בהתמכרויות צריך לעבור אותו, יש סשן ממש של 12 הצעדים.

תמר זנדברג: שהוא חובה?

<נאג'י מתנס: הוא חובה.

<נאג'י מתנס: הקורס הוא חובה - - -

<קריאה: זה טעימה על קצה המזלג.

<נאג'י מתנס: בסדר, זה משהו שאפשר לדון בו, בהחלט.

<אמנון מיכאל: אנחנו גם הקהילה, אני חושב, היחידה, או הראשונה, שמבוססת על 12 הצעדים בלבד.

<אמנון מיכאל: אנחנו הצענו לרשות ובית ברל עכשיו האיצה את התכנית שנקראת יועץ ל-12 הצעדים.

<אמנון מיכאל: בארצות הברית יש בי.

<אמנון מיכאל: איי ל-12 הצעדים ממש.

<אמנון מיכאל: בארץ זה קצת רחוק, אז יצאנו עם תכנית 12 צעדים, יועץ ל-12 צעדים, התחלנו להריץ את זה בסמסטר ב' בשנה קודמת, התחלתי להיכנס לזה.

<קריאה: איפה, בבית ברל?

<אמנון מיכאל: בבית ברל.

<אמנון מיכאל: עוד לא יצאנו מספיק, יכול להיות שהשנה נתחיל, הרשות מעוניינת מאוד - - - מערך אבחוני, יש לנו בעמותה מערך אבחוני ארצי אמבולטורי בצפון, בחיפה, בתל אביב, בשכונת מונטפיורי, ובדרום בבאר שבע.

<אמנון מיכאל: שלושה מרכזי אבחון אמבולטוריים, כשאנחנו נותנים שירות לביטוח לאומי, למי שזקוק להבטחת הכנסה בגין התמכרות.

<אמנון מיכאל: מערך מאוד מפותח, מאוד רציני, צוות רב מקצועי, רפואי, מעבדתי, סוציאלי, פסיכולוגי.

<אמנון מיכאל: זה תהליך, אני לא אכנס לזה, אבל זה מערך מאוד מאוד גדול ויפה.

<אמנון מיכאל: יש לנו קהילה טיפולית, שנמצאת פה, זה הכפר הזה, שאנחנו נרד אליו גם.

<אמנון מיכאל: הקהילה הטיפולית מורכבת משתי תכניות גדולות ומשתי קהילות.

<אמנון מיכאל: הקהילה פה, שהיא כרגע רק לגברים.

<אמנון מיכאל: היא הייתה עד דצמבר 2015 גם לגברים וגם לנשים, עכשיו התפצלנו, יש פה רק גברים.

<אמנון מיכאל: ויש קהילה טיפולית שנקראת דרך אריאלה, שהיא בחיפה, אנחנו נבקר ב-28 ביולי.

מירב בן ארי: כן, זה בית לנשים.

<אמנון מיכאל: זו תכנית מרתקת, מדהימה.

<אמנון מיכאל: יש לנו דיון בוועדת סמים, אתמול אני כתבתי את נייר העמדה שלי.

תמר זנדברג: על הנשים?

<אמנון מיכאל: אתם כבר תקבלו את ה - - - יש נייר עמדה לנושא של נשים.

<אמנון מיכאל: להדרך יש שני הוסטלים כרגע, אחד בקרית אתא, אחד בכרמיאל, שזה לא בדיוק הוסטל, זה דירות מעבר, אפשר לקרוא להן.

<אמנון מיכאל: זה לא ההוסטל הרגיל שיש צוות, הם ממש חיים בחיים עצמאיים, הם חייבים לעבוד ואין שום בעיה של עבודה, כולם עובדים.

<אמנון מיכאל: אין מצב שמישהו לא מוצא עבודה, כי הוא קיבל פה בקהילה את כל המיומנויות לחפש ולמצוא ולהשיג עבודה.

<אמנון מיכאל: הבעיה שלהם אחרת, איזה עבודה לבחור ממה שהם מצאו.

תמר זנדברג: במה הם עובדים למשל?

<אמנון מיכאל: בכל מיני.

<אמנון מיכאל: יש כאלה שקיבלו בבזק להיות טכנאים, יש כאלה בפרי גליל, יש כאלה בשיווק ויש כאלה במלונאות.

<קריאה: גם מי שאין לו - - - כולם?

<אמנון מיכאל: אין בעיה של עבודה.

<אמנון מיכאל: זה מדהים לראות את זה.

<אמנון מיכאל: כאילו אנחנו אומרים שאין עבודה בישראל - - -

מירב בן ארי: כשהיינו ברטורנו, את זוכרת שאמרתי לגבי תעסוקה?

תמר זנדברג: כן.

מירב בן ארי: כי לדעתי אחד הדברים שבאמת מצליחים פה זה שיש לאן לקום בבוקר.

מירב בן ארי: ואז הוא אמר שהם עושים עבודות פנימיות, אבל אין ספק שתעסוקה זה אחד הדברים, שמצליחים לצאת, יש לך למה לקום בבוקר.

<אמנון מיכאל: זה חלק מהשיקום.

<אמנון מיכאל: אין לנו בעיה, עוד לא נתקלנו שהייתה בעיית עבודה, גם במקומות לא מי יודע מה, כרמיאל זה לא איזה עיר ענקית.

<אמנון מיכאל: בקרית אתא יש את המון במפרץ, אבל כולם מוצאים, כולל גברים, כולל נשים.

<אמנון מיכאל: בדרך אריאלה יש לנו הוסטל בחיפה, אולי נבקר בו, הוא לא רחוק מהקהילה, הן כולן עובדות.

<אמנון מיכאל: אני אתן לכם דוגמה של אישה שנמצאת שם, בהוסטל - - - היא אומרת 'תעשו לי טובה, תמצאו לי עבודה - - -', את יודעת מה אני עשיתי?

<אמנון מיכאל: 'קחי כסף, תסדרי לה את השיניים', שלא תסתובב ככה והיא בחורה נחמדה ויפה, נכון?

<אמנון מיכאל: אמרנו 'קחו כסף, תביאו הצעת מחיר, שתתחיל לעבוד', אנחנו לא ניתן לה להיות לא עם בני אדם, בארכיון, עם כל הכבוד, מחסן זה בסדר, ואין שום סיבה שהיא תלך ככה.

<אמנון מיכאל: זה הוסטל דרך אריאלה, זה קהילה טיפולית, שני הוסטלים ופה יש משהו שאני מאוד מקווה שנרים אותו.

<אמנון מיכאל: אנחנו הגשנו תכנית מסודרת לוועדת היגוי שנקים, של מרכז רב תכליתי, חלק מזה יוגש לוועדת הסמים בכנסת ביום שלישי, תכנית לנשים.

<אמנון מיכאל: אני חושב שנשים צריכות לעשות כאן דברים אחרים, סגנון אחר.

<אמנון מיכאל: את העקרונות, אני לא אפריע לדיון ביום שלישי הבא, אבל כאן אנחנו מאוד היינו רוצים לעשות אימהות לילדים.

<אמנון מיכאל: מתוך 18 בנות ועוד ארבע-חמש בהוסטל בדרך אריאלה, מתוך 21-22, 18 הן אימהות עם ילדים ואנחנו רצים על פני כל הארץ במרכזי קשר ולאומנות חסויות ולאומנות גלויות ופנימיות.

<אמנון מיכאל: וזה משאבים משוגעים.

<אמנון מיכאל: עובדת סוציאלית רצה לנתניה, רצה ליבנה, רצה לדיון בירושלים, עם האמא הזאת שנמצאת שם, לוקחת את הילדים שלה ולפגוש אותם במרכזי קשר או בכל מיני אומנות או בכל מיני דברים מוזרים ולהביא אותם הנה.

<אמנון מיכאל: אנחנו רוצים ליצור מצב של רצף, מקהילה טיפולית לדירות מעבר של הורים.

<אמנון מיכאל: לא צריך כסף, הן עובדות, אמרנו, הן יודעות לעבוד.

<אמנון מיכאל: הם יכניסו אותן למסגרות בחיפה והן ייצאו לעבודה.

תמר זנדברג: כלומר אתה רוצה שבדירות האלה יגורו האימהות עם הילדים?

תמר זנדברג: הילדים יילכו לבית ספר - - -

<אמנון מיכאל: בטח, לגנים, לבית ספר, לכול.

<אמנון מיכאל: מה שטוב במודל הזה שהן כבר יציבות ומסוגלות.

תמר זנדברג: ובשלב הזה הילדים באומנה?

<אמנון מיכאל: עכשיו, פה?

<אמנון מיכאל: הם מפוזרים, חלקם באומנות חסויות, חלקם באומנות, חלקם בפנימיות, חלקם אצל סבתא, חלקם אצל האבא, אלוהים יודע איזה אבא והן רבות על הילדים, אבל מה שמחזיק חלק מהן בטיפול זה התקווה שהן יפגשו את הילדים שלהן מחר.

<אמנון מיכאל: אז אנחנו לא אומרים להן 'אתן יודעות מה?

<אמנון מיכאל: אתן בטיפול, תעזבו אותנו, אחרי שתגמרו נתחיל לטפל', כמו שפעם היינו עושים, אז.

<אמנון מיכאל: היום אנחנו מוציאים אותן, מביאים את הילדים ליום המשפחה.

<אמנון מיכאל: ביום שלישי כל המשפחות יגיעו.

תמר זנדברג: לפה?

<אמנון מיכאל: לדרך אריאלה.

<אמנון מיכאל: אצלנו באים ביום רביעי.

<אמנון מיכאל: אתמול, כל המשפחות.

<אמנון מיכאל: אבל לראות את כל המשפחות, מתוך התפיסה, אנחנו יודעים, קראנו על זה שנשים מבודדות חברתית ומשפחתית, לא כל כך.

<אמנון מיכאל: ראינו שכשאתה מצליח לייצב אותן המשפחות איכשהו חוזרות והן מנסות ולעזור לבת, תסלחו לי, שהייתה בכביש, שהייתה פה, שהייתה במצבים זוועתיים, עדיין משפחה מוכנה, אם אתה עושה תהליך נכון, לחזור ולקבל אותה.

<אמנון מיכאל: ככה הילדים.

<אמנון מיכאל: לאט לאט.

<אמנון מיכאל: יש כאלה שם שלפני חודשיים ילדו את הילד, חודשיים.

<קריאה: שתיים.

<אמנון מיכאל: שתיים, והן פה.

<קריאה: הם היו בקריז.

<אמנון מיכאל: הם נולדו בקריז.

תמר זנדברג: ואיפה התינוקות?

<קריאה: לשתי הנשים זה באומנה חסויה.

<אמנון מיכאל: אומנות חסויות הכוונה שאף אחד לא יודע איפה הם.

תמר זנדברג: למה, אגב?

תמר זנדברג: כי האבא - - -

<אמנון מיכאל: או שאין אבא, הוא לא ידוע, או שהוא מכור, או שהוא עבריין, או מיליון דברים אחרים.

<אמנון מיכאל: וזה מדהים לראות את זה, איך הם מתחילים לאט לאט להתחבר ולחזור ורובן אימהות.

<אמנון מיכאל: אנחנו פעם חשבנו שמעט מאוד, היום 18 מתוך 21-22 הן אימהות, זה בלתי נתפס, חלקן עם שניים, שלושה וארבעה ילדים.

<אמנון מיכאל: אנחנו חושבים שהמודל הזה הוא מודל טוב ולא צריך משאבים.

<אמנון מיכאל: זה החוכמה במודל, לא צריך שום משאבים, שום דבר.

<אמנון מיכאל: קצת.

<אמנון מיכאל: אבל זה לא רציני, הן עובדות ואנחנו נחזיק להן את הבית, או כמה בתים, תלוי כמה אימהות, והן יתחייבו לפחות לשנה-שנתיים להיות בתוך זה.

<אמנון מיכאל: אני מעריך שהן ייבנו ככה קהילה.

<אמנון מיכאל: כלומר יש להן גם את ההוסטל כתמיכה וגם את הקהילה כתמיכה.

<אמנון מיכאל: הדירות האלה הן דירות שיוצרות קהילה, כשיש קהילה יש כוח.

<אמנון מיכאל: יש לנו מחלקה אשפוזית.

<אמנון מיכאל: יש לנו מחלקה אשפוזית שיושבת פה בבניין הזה, נראה את זה.

<אמנון מיכאל: 25 מיטות, בוגרים, גברים ונשים, מעל גיל 18, באים לשלושה שבועות לגמילה פיזית.

מירב בן ארי: רק שאלה, ראינו גם את זה ברטורנו, שהוא אמר שחסר, חסרות לכם מיטות באשפוזית?

<חגי ברוש: אמנון, מה היחס בין גברים לנשים באשפוזית?

<אמנון מיכאל: יש את הכול, בוא נתחיל.

<אמנון מיכאל: אני אעשה את זה מהר.

מירב בן ארי: אמנון, יש מספיק מיטות באשפוזית?

<אמנון מיכאל: יש לנו 25 מיטות בסך הכול.

<אמנון מיכאל: יש לחץ, יש רשימת המתנה, אבל זה בסדר.

<אמנון מיכאל: יש לנו מחלקה אשפוזית של משרד הבריאות, פה משרד הרווחה ופה ביטוח לאומי.

<אמנון מיכאל: זו המטרה שלנו, יצירת שינוי פנימי רוחני אצל האדם המכור והכשרה לחיים מנוהלים וערכיים במסגרת חיי קהילה וברוח 12 הצעדים.

<אמנון מיכאל: התוצר של קהילה טיפולית ושל המסגרות שלנו הוא לא פרט כזה או אחר נקי מסמים, זה לא המטרה שלנו.

<אמנון מיכאל: התוצר של קהילה טיפולית זה אנשים שהם מודעים לעצמם, מודעים חברתית, מעורבים חברתית, ערכיים ובין היתר גם נקיים מסמים.

<אמנון מיכאל: המטרה שלנו זה לא להיות נקיים מסמים.

<אמנון מיכאל: זה הקהילה, זה האשפוזית.

<אמנון מיכאל: המחלקה האשפוזית יושבת פה ממש, אתם רואים אותה, אנחנו יושבים פה למטה.

<אמנון מיכאל: קצת נתונים באשפוזית.

<אמנון מיכאל: גברים ונשים, 600 נשים מינואר 2015 עד יוני 2016, פחות יומיים.

<אמנון מיכאל: יש 770 סך הכול, 600 גברים, 170 נשים.

<אמנון מיכאל: זה לא מעט.

<אמנון מיכאל: זה לא מעט נשים.

<אמנון מיכאל: סוגי סמים, 407 מטופלים עם אופיאטים, כלומר הרואין ונגזרותיו.

<אמנון מיכאל: 178 קנאביס.

<אמנון מיכאל: חבר'ה, זה נתון בלתי נתפס.

<אמנון מיכאל: 249 בנזודיאזופינים ו-210 מטופלי קוקאין, 52 ריטלין.

<אמנון מיכאל: תראו, זה גם מספר לא קטן בסך הכול.

<אמנון מיכאל: נייס גאי, תראו איזה מספר, 146 עם נייס גאי, זו מחלה נוראית.

<אמנון מיכאל: הנייס גאי הזה זו בעיה גדולה, עם הזיות, פסיכוזות, אנשים עם כל מיני - - -

<חגי ברוש: זה משיק לתחלואה כפולה.

<אמנון מיכאל: כן, אנשים שיש להם - - - יש לנו צילומים של מטופלים שעם אבסצים שיוצאים מפה, מחגיגת, מהזרקות, שזה דברים מזעזעים, כי יש שם חומרים מסוכנים, רעלים למיניהם ואז יוצאים להם אבסצים נוראיים, פה, בראש בדרך כלל.

<אמנון מיכאל: אפשר לראות את זה.

<אמנון מיכאל: 38 זה סמים אחרים.

תמר זנדברג: בנזודיאזופינים, מה המקור של זה בעיקר?

תמר זנדברג: מתרופות מרשם?

<אמנון מיכאל: רפואי, תרופות, קלונקסים למשל - - -

תמר זנדברג: אבל תרופות מרשם שבדרך כלל שאנשים התמכרו ממרשמים שלהם, או שזה סחר?

<אמנון מיכאל: לא, זה סחר.

<אמנון מיכאל: הם לוקחים, הם קונים, הולכים לסבתא, הולכים לרופא, לוחצים.

<חגי ברוש: הולכים לעשרה רופאים.

תמר זנדברג: לא, אבל הולכים לעשרה רופאים עם מרשם שלהם או שהולכים לסחר, שאנשים מוכרים את מה שהם קיבלו.

<חגי ברוש: לא, גם הרופאים שותפים ל - - -

תמר זנדברג: השאלה שלי היא כזאת, יש כאן בעיה רפואית שיש לה מקור אותנטי שיצא משליטה, או שמדובר בשוק סמים לכל דבר?

<חגי ברוש: גם וגם.

מירב בן ארי: כשהייתי כאן, אחרי זה יצאתי והגשתי שאילתה לשר הבריאות על החבר'ה שפגשנו כאן, הוא אמר לי שהוא עבר תאונת דרכים ואז נתנו לו מרשם למשכך כאבים והוא לא הצליח להשתחרר מזה.

<אמנון מיכאל: יש לנו המון תרופות אופיאטיות.

תמר זנדברג: אגב, במטופלי הקנאביס הרפואי את רואה המון המון כאלה שהיו מכורים לתרופות מרשם ובמידה רבה מאוד קנאביס רפואי, במיוחד לבעיות של כאב - - -

<אמנון מיכאל: נכון.

תמר זנדברג: אם הם הצליחו להשתחרר מזה אז זה שחרר אותם לקנאביס רפואי, אבל לא כולם.

תמר זנדברג: זו השאלה שלי, האם מדובר במטופלי כאב שהסתבכו?

תמר זנדברג: או מדובר במכורים אחרים שהלכו והשיגו בשוק שחור סמים של מרשמים אחרים, שלהם עצמם אין שום קשר לטיפול בכאב.

<אמנון מיכאל: התרופות האופיאטיות, להבדיל, הבנזודיאזפין ותרופות אופיאטיות זה שני דברים שונים.

<אמנון מיכאל: התרופות האופיאטיות רובן על בעיות כאב, בנזודיאזפין זה סיפור אחר, זה אנשים שגונבים, לוקחים מהרופא, גונבים מהסבתא וכו' וכו'.

<קריאה: הם לא מופיעים פה, תרופות הכאב.

<אמנון מיכאל: הם נמצאים פה ,ב-38.

<חגי ברוש: אתה לוקח את הנתון של ה-249, שהמקור שלו זה בבנזו, והכול זה תרופות פסיכיאטריות ותרופות עם מרכיבים אופיאטיים שבסופו של דבר אנשים מתמכרים ומגיעים לפה.

<חגי ברוש: זאת אומרת זה - - -

<אמנון מיכאל: יש עלייה של 350% בשימוש בתרופות אופיאטיות.

<אמנון מיכאל: הממשל האמריקאי לפני חודשיים - - -

<חגי ברוש: איך אפשר?

<חגי ברוש: כי יש דיון בנושא הזה בוועדה.

תמר זנדברג: בטח, קיימנו יותר מדיון אחד.

<חגי ברוש: יש פה בעיה שהרבה לא מדברים עליה ואני - - - צריך להתייחס לזה.

<אמנון מיכאל: חבר'ה, נרוץ?

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: קדימה.

<אמנון מיכאל: זו קהילה טיפולית הדרך, - - - שלנו, עוד נדבר על זה.

<אמנון מיכאל: תכנית בקהילה.

<אמנון מיכאל: עד 2016 היה לנו תכנית כללית, תכנית קצרה, תכנית 12 הצעדים כמובן, לא אלאה אתכם בזה.

<אמנון מיכאל: זה שלבי טיפול, שלב א' זה חודש, שלב ב' זה שישה חודשים, זה - - - בוגרים וכמובן הוסטל עוד שישה חודשים, כמו שדיברנו.

<אמנון מיכאל: סוגי סמים בקהילה: הרואין 93 אנשים, חשיש 29 אנשים.

<אמנון מיכאל: זה הסם העיקרי.

<אמנון מיכאל: אנחנו שואלים, מה הסם העיקרי שאתה השתמשת?

<אמנון מיכאל: הסם העיקרי 93 הרואין, 29 קנאביס, הימורים 27.

<אמנון מיכאל: אתם יודעים איזה מחלה קשה הימורים הולך להיות בארץ?

<אמנון מיכאל: אני חושב שהקהילה היחידה - - - יש לנו תכנית מהמרים, 27 זה המון, שבאים לקהילה טיפולית, תבינו.

<אמנון מיכאל: 33 קוקאין, קנבינואידים סינתטיים זה 23.

תמר זנדברג: זה הפיצוציות.

<אמנון מיכאל: כן, סמי פיצוציות, זה 23 אנשים.

<אמנון מיכאל: ותראו איזה בעיית אלכוהול יש פה, 72 עם בעיית אלכוהול.

<אמנון מיכאל: האלכוהול מתחיל לנצח, כלומר אלכוהול מתחיל להיות אחד הסמים היותר נפוצים ואנשים מתמכרים הרבה יותר.

<אמנון מיכאל: תראו, כמעט כמו הרואין, מתחיל להתקרב להרואין.

<אמנון מיכאל: 15 - - - ארץ מוצא.

<אמנון מיכאל: חבר העמים 32%, ישראל 60% ילידי ישראל, אחרים 4%, אתיופיה 4%.

<אמנון מיכאל: יש לנו הצלחה מאוד מאוד יפה עם יוצאי אתיופיה, שזה מדהים.

<חגי ברוש: רק שאלה, אמנון, מתוך יוצאי אתיופיה שמגיעים לכאן כמה מהם מגיעים על דעת עצמם, לפני הליך פלילי?

<חגי ברוש: כמה מגיעים בצו בית משפט ובאיזה שהוא - - -

<אמנון מיכאל: רובם, אני חושב, בצו בית משפט, נכון?

<חגי ברוש: תמר, זה עיקר הבעיה שלנו.

<חגי ברוש: כלומר יוצאי אתיופיה - - -

תמר זנדברג: ואחרים?

<אמנון מיכאל: אחרים זה כל מיני, אמריקאים נגיד - - -

תמר זנדברג: האחרים איך מגיעים?

תמר זנדברג: כמה בצו בית משפט?

<אמנון מיכאל: בערך זה עומד על 30%-35% צווי בית משפט, כאלה או אחרים.

תמר זנדברג: מבחינת יהודים מול ערבים?

<אמנון מיכאל: ערבים יש פה יחסית מעט, יש פה בערך שישה-שבעה ערבים, כל הזמן, זה כ-10% ערבים.

<רבקה קנריק: השאלה היא למה, בגלל שיש פחות מכורים או בגלל שיש פחות נכונות להגיע למקום כזה?

<אמנון מיכאל: במגזר הערבי, אל"ף, יש קצת פחות נכונות להגיע - - -

<קריאה: יש להם גם קהילה שלהם בטייבה, קהילה שאולי הם מעדיפים להגיע, כי שם השפה המדוברת היא ערבית והכול ואולי יותר קל להם.

<אמנון מיכאל: אבל באשפוזית, למשל, הם די הרבה.

<אמנון מיכאל: יחסית הם הרבה.

תמר זנדברג: כן, כי זה גם נמצא פה בגליל.

תמר זנדברג: הייתי מצפה שיהיו כאן - - -

<אמנון מיכאל: חיבור בין יהודים, ערבים, נוצרים, אמריקאים, טורקים.

<אמנון מיכאל: אם היו מתנהגים ככה בארץ ובעולם העולם היה הרבה יותר טוב.

<אמנון מיכאל: היחסים ביניהם נהדרים, אף פעם לא היה סכסוכים על רקע לאומני.

תמר זנדברג: בני אדם.

<אמנון מיכאל: מקורות הפניה, באים ממעצר 28%, בית 20%, מאשפוזיות באים 52.

תמר זנדברג: אשפוזיות ברחבי הארץ?

<אמנון מיכאל: כן.

<אמנון מיכאל: בעיקר שלנו, אבל לא רק.

<אמנון מיכאל: התפלגות גילאים: 18% בין הגילאים 20 ל-25.

<אמנון מיכאל: זה לא מעט.

<קריאה: אנחנו גילאי 18 ומעלה.

<קריאה: אין פה צעירים.

<חגי ברוש: אמנון, משב"ס מגיעים אליך בתכניות שליש?

<אמנון מיכאל: קצת.

<אמנון מיכאל: 8% זה 26 עד 30 וכו' וכו'.

<אמנון מיכאל: הגיל הממוצע הוא 36.7, משהו כזה.

<קריאה: זקן המטופלים שהיה אצלנו היה בן 72.

<אמנון מיכאל: אנחנו לא חוסמים גיל.

<קריאה: הבן שלו שהיה בטיפול, שהלך לעולמו.

מירב בן ארי: זה מדהים שבין 20 עד 35 זה יותר מ-50%, זה 51%.

<אמנון מיכאל: כן, נכון, מעל 50% עד גיל 35.

<קריאה: למרות שקיימות בכלל בארץ, לא רק פה, בכל המסגרות חוץ ביתיות וגם בטיפול האמבולטורי.

<אמנון מיכאל: זה השכלה.

<אמנון מיכאל: אתם יכולים לראות, 9% בעלי 12 שנות לימוד, אפשר לראות פה את כל המקצועות, מעורכי דין, אנשים שמכניסים את כולנו בכיס הקטן ביכולות הקוגניטיביות, רופאים, אחיות, מנהלי מפעלים גדולים וכאלה מהרצפה שלא יודעים בקושי שורה לכתוב.

<אמנון מיכאל: וכולם בסדר, כולם משתלבים מאוד יפה.

<אמנון מיכאל: היה פה מהנדס של ההוסטל, חברה תל אביבית, הייתה באה כל יום לכרמיאל עם מונית ספיישל, לוקחים אותו לחברה בתל אביב, הוא חייב עד שש להיות בחזרה בהוסטל.

<אמנון מיכאל: כל יום מונית מכרמיאל לתל אביב, העיקר שיהיה להם אותו שיעבוד, כי בזמן שהוא היה פה החברה הייתה בבעיה קשה מאוד.

<אמנון מיכאל: היו מטופלים שאמרו, כשהרופא שלהם אומר להם 'זה ככה', זה שום דבר, זה בסדר, הם אומרים 'אני רוצה second opinion'.

<אמנון מיכאל: opinion מהמטופל, שהוא רופא עיניים, 'דירבאלקום, שום דבר, אתה מטופל, אתה לא רופא'.

<אמנון מיכאל: זה מספר גמילות שהם עברו בעבר, קצת - - - זה הקונדיטוריה שלנו.

<אמנון מיכאל: כל מה שאתם רואים כאן, דרך אגב, זה שלנו.

<אמנון מיכאל: הדברים החלביים, כל הגבינות והפוקצ'ות והגבינה, חוץ מהאבטיחים, לא שלנו.

<אמנון מיכאל: זה כנס בוגרים שהיה.

<אמנון מיכאל: זו המסגרת בחיפה.

<אמנון מיכאל: לא נתעכב עליה.

<אמנון מיכאל: זה כנס בוגרים.

<אמנון מיכאל: זאת אריאלה, על שמה דרך אריאלה.

<אמנון מיכאל: היא הייתה מטופלת והפכה להיות מדריכה פה ונפטרה, לצערנו, מסרטן.

<אמנון מיכאל: אוקיי, נעשה סיור.

<אמנון מיכאל: (ישיבת סיכום)

תמר זנדברג: היום לקחתי משפט חדש שלא הכרתי, שראיתי על הקיר ולקחתי לעצמי, 'זו פעם אחת יותר מדי וגם אלף פעם לא מספיק'.

תמר זנדברג: כי לפעמים זה - - - כאילו הרבה דברים, זה כבר משפט שהפך באמת ידוע ומפורסם, 'רק להיום'.

תמר זנדברג: הרבה פעמים תפסתי את עצמי, במוסדות קודמים שהיינו, אני כל הזמן שואלת אותם 'מה אתה מתכנן לעתיד?' והמון מהם היו עונים 'לא יודע', 'אני קודם - - -', ולא הבנתי, אמרתי וואו, לאנשים קשה - - - וכל הזמן הייתי צריכה להזכיר לעצמי מה זה רק להיום ומה החשיבות של לחיות את הרגע.

תמר זנדברג: לפעמים גם בחיים שלנו, שאנחנו לא מכורים, לפעמים פעם אחת זה גם יותר מדי וגם אלף פעם לא יספיק.

תמר זנדברג: לדברים אחרים, באופן כללי לחיים, שזה משהו חדש שלקחתי לי מהיום, שלא היה לי קודם.

תמר זנדברג: אז תודה לכם גם על זה.

<אמנון מיכאל: כן, רק להיום, וההווה והעבר כבר עבר, העתיד לא בטוח.

<אמנון מיכאל: ההווה באנגלית זה פרזנט, שזה מתנה גם.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם שמה שראיתי, שנורא יפה פה, שהם מאוד מאוד מאוד, אמרתי את זה גם עכשיו לתמר, מאוד מאוד טיפוליים, מאוד הוליסטיים, הם אפילו לא מדברים על - - - עד שאנחנו לא שואלים אותם, 'מתי התמכרת?

מירב בן ארי: כמה זמן?

מירב בן ארי: כמה זמן אתה פה?' הם לא מדברים על דברים טכניים, הם מדברים מאוד מאוד על - - -

<אמנון מיכאל: על התכנית.

מירב בן ארי: אני רוצה שאתם תספרו, זה יותר חשוב שתמר תשמע אתכם.

מירב בן ארי: אני יכולה לדבר איתה ולספר לה.

מירב בן ארי: ראיתי גם את החיבוק שנתת להם, חמודים.

<אמנון מיכאל: נכון, והם שאלו את חמי 'על מה לדבר?' הוא אמר להם 'מה שעולה בדעתכם'.

<אמנון מיכאל: לא הכין אותם, לא כלום.

מירב בן ארי: ממש, כן.

<אמנון מיכאל: אז אל"ף, תודה שאתם הגעתם.

<אמנון מיכאל: אנחנו ניתן ליושב ראש העמותה יוסי - - -

יוסי פלד: קודם כל באמת המון תודות לכם שטרחתם והגעתם אלינו.

יוסי פלד: אני רוצה להודות באופן אישי בשם הנהלת עמותת הדרך, הקהילה, למירב, שאני חושב שבזכותה יש לנו את הכבוד היום לשבת כאן.

יוסי פלד: אנחנו היינו במשך שנה מאוימים לסיים את הדבר המדהים הזה, בשל סיבות בירוקרטיות.

יוסי פלד: צריך להבין, כפי ששמעתם, מקום קדוש, ובאמת אנחנו ככה רואים אותו.

יוסי פלד: אנחנו עוסקים פה בבני אדם, בהצלת בני אדם, ואנחנו כעמותה קיימים 24 שנים ועדיין בכל פעם מחפשים את דרכנו מחדש.

יוסי פלד: היינו 10 שנים בגשר הזיו, התחילו הרחבת בנייה שם, 'תעזבו את המקום', עברנו לנס עמים, התחילו הרחבת בנייה ביישוב, עוד פעם 'תעזבו את המקום'.

יוסי פלד: אנחנו מגיעים לכאן, אז יש פה עניינים פרוצדורליים של רשמיות, מקום שהיה נטוש מספר שנים.

יוסי פלד: כשאני הגעתי לכאן אמרתי שהמדינה שלנו פושעת, לקחת מקום כזה שהוא בסמיכות למקום ביטחוני, כי יש פה את המים של מדינת ישראל, שהפך להיות כאן מקום פרוץ ועזוב.

יוסי פלד: באנו והקמנו את המקום הנפלא הזה ואומרים לנו 'המקום לא מיועד להיות מרכז גמילה, הוא מקום למים, תעזבו את המקום'.

יוסי פלד: ובאמת מירב, עם התובנות שלה, אחרי ביקור שהיא עשתה פה, היא אמרה לי 'אתם לא תצאו מפה, אני נותנת את דברתי'.

יוסי פלד: אז המון תודות לך על העשייה שלך.

יוסי פלד: ובאמת פה נשאלת השאלה לאן דרכנו כי החוזה שיש לנו נכון להיום הוא לשנתיים, בצורה רשמית, נשאלת השאלה מה עושים.

יוסי פלד: אז אני אומר שזה לא ככה שאפשר לשלוח למקום אלטרנטיבי, יש חלופות, יש פה משהו ייחודי שאין בשום מקום.

יוסי פלד: הייחוד הוא באמת 12 הצעדים שאת שומעת אחד אחד אומרים 'תשמע, יש פה משהו, זה קסם', אני לא מכיר אף פסיכיאטר שהצליח לגמול נרקומן, מישהו שהתמכר לסמים.

יוסי פלד: אני לא מכיר, אולי תחדשו לי.

יוסי פלד: באה תכנית ש-120 מיליון איש בעולם מצליחים לצאת מהתופת הזאת, בזכות משהו שאנחנו מאמינים בו מהיום הראשון שהקהילה הזאת נוסדה.

יוסי פלד: ואני אומר, באמת הבקשה והפנייה לקחת ולבחון מה כן אפשר לעשות.

יוסי פלד: מה לא, אנחנו מבינים, אומרים תעשו שינוי ייעוד, זה דבר מורכב, מסובך, עם אדריכלים.

יוסי פלד: ארכיטקטים שאנחנו נפגשים אומרים 'תשמע, זה בלתי אפשרי', העניין הזה, לקחת היום 8-10 מיליון שהשקענו פה, מכספי ציבור - - -

<קריאה: השקעה בתשתיות, כן?

יוסי פלד: להקים את המקום הזה.

יוסי פלד: את אומרת אוקיי, אז מה, עוד שנתיים הדבר הזה יילך, לאן הוא יילך?

יוסי פלד: כפי שהיה המקום הזה לפני שהגענו לכאן?

יוסי פלד: אז הצענו הצעה, שאנחנו נהיה שומרי הסף של המקום.

יוסי פלד: סך הכול אנחנו פה אז המקום הזה שמור, הוא לא קם סתם - - - שמטרתה הייתה להגן על המים של מדינת ישראל.

יוסי פלד: בשם כל מיני טכנולוגיות הצליחו ליצור הגנה מבלי, אבל עדיין זה מקום אסטרטגי, זה מה שהמינהל אומר, זה מה שכתוב.

יוסי פלד: אז באמת אני חושב שאנחנו חייבים לחשוב מה עושים וזו השאלה שאני מפנה אליכם ומקווה באמת לקבל תשובות.

יוסי פלד: אז יש אופציה, מירב אמרה אולי לחשוב על מקום חילופי, אני נוטה להגיד שאנחנו כל כך אוהבים את המקום, אז להיכנס היום לאיזה שהיא עיר?

יוסי פלד: עדי אלדר, שהוא ראש עיריית כרמיאל, ניהל איתנו משפטים על הוסטלים, שלושה והוא הפסיד בכולם.

יוסי פלד: שלוש פעמים לקח אותנו לבתי משפט, על מה?

יוסי פלד: על איזה וילה שיש שם 10 מטופלים נקיים, כי הם עושים את הטיפול, מבורות וחוסר הבנה.

יוסי פלד: אז חצי מהזמן התעסקנו בבתי משפט.

<קריאה: היום הם הכי אוהבים אותם, כל החגים השכנים - - -

יוסי פלד: אז השכנים היום אימצו אותם, זה מה שאמרנו להם מראש.

יוסי פלד: אבל זה עוד פעם להיכנס למאבק עם כל רשות.

יוסי פלד: כשראש רשות ישמע, אדון יהב, מה שהוא עושה בחיפה וכן הלאה.

יוסי פלד: אני אומר, הם בני אדם, אנחנו תופסים את זה כמחלה.

יוסי פלד: כמו שיכול להיות סרטן למישהו או פרקינסון, אז יש מחלת ההתמכרות, זאת התפיסה, זה יכול לקרות לכל אחד במשפחתו או לאדם הכי קרוב אליו.

יוסי פלד: התובנה שלנו באמת - - -

תמר זנדברג: אנחנו תמיד אוהבים להשוות, בוועדה, מה זה אוהבים?

תמר זנדברג: ההשוואה הכי טובה שמצאנו עד עכשיו זה מחלת הסוכרת, מחלה שאתה חי איתה כל החיים, הטיפול הוא מאוד עקבי.

תמר זנדברג: אם אתה מקפיד על הטיפול אתה תוכל לחיות עם המחלה לאורך זמן, אם יימנע ממך טיפול אתה תידרדר מאוד, עד מוות לפעמים, וגם הרבה פעמים בגלל שזו הימנעות, גם בסוכרת הרבה מהטיפול העצמי זה הימנעות ומשמעת עצמית - - -

יוסי פלד: אז אם תוכלו לסייע לנו - - -

<אמנון מיכאל: ויש אותם אחוזי נפילה, בסוכרת ובהתמכרויות.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: מירב, את רוצה להגיד משהו?

מירב בן ארי: בעיקרון הייתה לי פגישה היום עם עדיאל, שעכשיו הודיעו לי שהיא בוטלה, ראש רמ"י, זה היה אמור להיות היום בחמש, יש לי שני נושאים איתו, אבל בסדר, אני תיכף אסמס לו.

מירב בן ארי: הבנתי שיש לו משהו אישי ומשהו קרה, כי חיכיתי לפגישה הרבה זמן.

מירב בן ארי: תבינו, אנחנו חברי כנסת ותבינו כמה - - - ועוד הוא מינוי של כחלון וחיכיתי כמעט חודשיים ועכשיו ביטלו לי את זה, לפני שעתיים.

מירב בן ארי: אבל בסדר, יש לנו עכשיו זמן, הסכין לא מונחת על הצוואר, אבל היא נמצאת שם.

מירב בן ארי: אתם יודעים שאני וגם גיא, שייאמר לזכותו שעשה עבודה באמת - - -

<אמנון מיכאל: המון המון תודות לגיא.

מירב בן ארי: באמת עשה עבודה חבל על הזמן.

מירב בן ארי: אני יודעת וגם הבטחתי ליו"ר הוועדה וגם יש לכם פה עכשיו עוד שותפה לדרך, שזו יו"ר הוועדה, זה נושא חשוב בפני עצמו ואנחנו, אני בטוחה שאני אומרת בשם שתינו, אנחנו מגויסות לעזור ואנחנו לא ננוח.

מירב בן ארי: יש לנו עכשיו שנתיים, אבל נתחיל להיערך.

מירב בן ארי: ודרך אגב, אני אמרתי שאם ניתקל בחומה בצורה, כמו שיש עכשיו, ולא נצליח לשבור אותה, למרות שאני רוצה גם לדבר עם עדיאל, אז אנחנו נחפש עוד.

מירב בן ארי: אבל אנחנו נהיה איתכם ונלווה אתכם.

מירב בן ארי: המקום הזה לא ייסגר, חס וחלילה.

תמר זנדברג: אני רוצה לסכם.

תמר זנדברג: קודם כל אני רוצה מאוד להודות לקהילה, לאמנון, ליוסי ולכל הצוות על האירוח, על שפתחתם בפנינו באמת את הבית שלכם במובן המילולי, המטופלים.

תמר זנדברג: הוועדה הייתה כבר בכמה וכמה מקומות, מוסדות בכל הארץ, בלי לפגוע באף אחד אחר אני יכולה להגיד שכאן גם החיבור עם המטופלים.

תמר זנדברג: מפעם לפעם אנחנו יותר ויותר מתחככים בדרכים הטיפוליות ובאמת מכל העבודה שלנו בוועדה היום עלתה בצורה מאוד ברורה החשיבות והמרכזיות של תכניות 12 הצעדים בדרך החיים של הטיפול בהתמכרות.

תמר זנדברג: אז אני רוצה קודם כל להודות לכם שהצגתם את זה בפנינו, שפתחתם בפנינו, ועל השיתוף ועל ההתנסות, גם ההתנסות החווייתית שהייתה פה באמת עוצמתית.

תמר זנדברג: דבר שני, לגבי הבעיות והמכשולים שנתקלנו.

תמר זנדברג: אני רוצה להפריד אותם לשני דברים, למרות שהם לא מופרדים, כמו שאמרתם, כן כאן המקום הפיזי והמקום הטיפולי כאן, החיבור ביניהם הוא מאוד ניכר גם במקום הפיזי, אבל בכל זאת אני רוצה להפריד, פעם אחת זה המקום הטיפולי, ובאמת ראינו שיש כאן בעיקר קהילה, גם האשפוזית וגם הקהילה, שהם באמת נותנות מענה, לא רוצה להגיד ייחודי, אבל נקרא לזה חשוב מאוד, מאוד מאוד חשוב ועם תרומה מאוד מרכזית ומשמעותית לתחום הטיפול בהתמכרות בכלל בישראל, גם דרך מה שהמטופלים כאן אומרים וגם ההדרכות והפצת הידע, נקרא לזה, שאתם עושים לכל האזור.

תמר זנדברג: לכן הפנייה הראשונה שלנו ביחד בשם הוועדה תהיה למשרד הרווחה בנושא המיטות.

תמר זנדברג: אני שמה רגע את נושא ההפרדה בין גברים ונשים בצד, זה חשוב לפתח כלים וטיפול ייחודי לנשים, השבוע אנחנו גם נעשה על זה דיון ונמשיך ללוות את הנושא הזה, כי לי יש תחושה שיש כאן תחום של רפואה או טיפול מגדרי שעדיין לא פוצח עד הסוף ולא הובן עד הסוף על ידי המוסדות וצריך לפתח את הידע בו, גם האקדמי וגם המקצועי, אבל זה לא במקום הטיפול שכבר קיים, שהוא כרגע במיוחד לגברים, אבל הוא נותן מענה מאוד מאוד חשוב, ולכן אנחנו רואים בצמצום מספר המיטות פגיעה בטיפול, גם מבחינת הכמות, כי ככל שיש פחות אפשר לקלוט פחות אנשים, אבל גם מבחינת היכולת להחזיק את המקום שצריך איזה שהוא מינימום מסוים, איזה שהוא סף מסוים של מטופלים כדי שהמקום יוכל להחזיק את עצמו ולהיות מאוזן ושקט ובטוח מבחינה תקציבית כדי שיוכל להתעסק עם הנושא הטיפולי.

תמר זנדברג: לכן הפנייה שלנו היא לשר הרווחה, לבוא איתכם בדברים, מה הוא מינימום המיטות שאתם צריכים כדי לשמר את המקום על הייחודיות הטיפולית שלו ולהבטיח את הדבר הזה, וכל פיתוח נוסף יהיה במקביל ובנוסף ולא במקום.

תמר זנדברג: זאת אמירה ראשונה.

תמר זנדברג: אמירה שנייה זה לגבי המקום עצמו.

תמר זנדברג: אני ממש מצטרפת וחשוב לי שייכתב בדברי הסיכום שבאמת אנחנו מצטרפים לתודות ולהצדעה, הייתי אומרת, לחברת הכנסת מירב בן ארי, על ההתגייסות שלה, על העבודה וגם על ההצלחה.

תמר זנדברג: המון פעמים אנחנו חברי הכנסת מתגייסים ומודעים, אבל לא תמיד מצליחים ולפעמים זה מסתבך, ובאמת כאן, באמת בשם הוועדה אני מצטרפת לברכות היוצאות מגדר הרגיל אלייך על העבודה שעשית.

תמר זנדברג: ובאמת, כמו שאמרת, אנחנו מכאן נמשיך ביחד, כבר מעכשיו, כי שנתיים זה מצד אחד הרבה זמן, מצד שני הן עוברות מהר ושלא נגיע עוד פעם אל סף בעייתיות.

תמר זנדברג: אני לא נכנסתי לפרטים, את בקיאה בזה יותר ממני, אבל אני גם חושבת שעדיפות ראשונה צריכה להיות להישאר כאן.

תמר זנדברג: לא התרשמנו שיש איזה צורך אחר למקום הזה, שהוא נורא נורא דוחק וצריך, הבעיה היא בירוקרטית ואנחנו לא אוהבים להכפיף את המהות לפרוצדורה, אנחנו אוהבים לעשות הפוך, קודם המהות החשובה ואחר כך נמצא את הפרוצדורה איך לעשות אותה.

תמר זנדברג: לכן אני חושבת שאם אין כאן צורך אחר ואין איזה משהו, ההימצאות שלכם כאן היא כמובן עוזרת למטופלים, אבל היא גם עושה שימוש בקרקע הזו שאחרת לא היה ניתן ולכן החשיבות, ולכן זה אנחנו נעמיד כפתרון וכיעד עליון.

תמר זנדברג: כמובן שאם לא נצליח וכו' וכו', שוב, המהות יותר חשובה, יותר חשוב שיהיה המקום, גם אם חס וחלילה יהיה במקום אחר, יותר חשוב שיתקיים עם צוות ועם המטופלים, אבל כרגע היעד שלנו הוא להשאיר את המקום הזה כאן.

תמר זנדברג: אני מציעה, מירב, שאת תובילי את הנושא הזה, כלומר צריך לפנות שוב למינהל מקרקעי ישראל, צריך לקיים עוד דיון בוועדה, אם יהיה צריך, בכנסת, כלומר את מטעם הוועדה תובילי את הנושא ותעדכני אותנו מה צריך עוד לבצע על מנת שתוכל באמת להתקיים האמירה הנורא ברורה של חברת הכנסת בן ארי, המקום לא ייסגר, נקודה.

תמר זנדברג: אז שוב תודה לכולכם ואני חושבת שננעל את הישיבה באמירה חשובה זו.