ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 216, 2016-06-21 12:45

יעקב מרגי: שלום לכולם, אחר צהריים טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, 21 ליוני 2016 ט"ו בסיון תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, כשלים בשילוב תלמידים עם צרכים מיוחדים בבני-ברק.

יעקב מרגי: אני חייב לומר, הסוגיה הזו מונחת לפתחי כמעט מתחילת הקדנציה שלי כיו"ר ועדת החינוך.

יעקב מרגי: ניסינו ללמוד ולקבל פרטים, הגשנו כמה פניות, אני חושב דיברנו גם אתך, רחלי, בסוגיה הזו יש מספר פניות של הורים ואנחנו ממשיכים לשמוע את אותם דברים.

יעקב מרגי: יש קושי ביישום השילוב ורצינו לעמוד על העניין במבט מקרוב.

יעקב מרגי: נמצא איתנו חבר הכנסת אליעזר מוזס, אנחנו מתכבדים בנוכחותו בוועדה.

יעקב מרגי: נמצאת איתנו איילת גולומבק, בבקשה, את רוצה להציג?

יעקב מרגי: בבקשה.

<איילת גולמבק: אני אימא לעשרה ילדים, כאשר הבת הצעירה שלי היא ילדת תסמונת דאון.

<איילת גולמבק: כשהתחלנו לחפש מקומות לילדה הזאת, שהיא ילדה מדהימה עם המון יכולות, גילינו שמאוד קשה להשתלב בעיר בני-ברק.

יעקב מרגי: את תושבת בני-ברק?

<איילת גולמבק: אני תושבת בני-ברק שנים רבות.

יעקב מרגי: סליחה, האם נוכח איתנו כאן מישהו מעיריית בני-ברק?

<איילת גולמבק: זה מה שרציתי לשאול.

<איילת גולמבק: לא נראה לי.

יעקב מרגי: לא, אני שואל את השאלות.

יעקב מרגי: יש כאן נציג מעיריית בני-ברק?

יעקב מרגי: אף לא אחד הגיע מעיריית בני-ברק, אני מבקש שמישהו יבדוק למה אף אחד לא הגיע.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיכי.

<איילת גולמבק: בעקבות בעיות קשות מאוד בקבלת תנאים מתאימים לשלב את הילדה שלנו, כל זכויות חוק השילוב שניסינו ללמוד אותם, בעקבות כל הבעיות שראינו שלא הצלחנו לקבל את הזכויות המגיעות לנו, אנחנו התקבצנו הורים מהעיר בני ברק, שכולם חוו את אותה חוויה מאוד קשה של דחייה, דחיית בקשות אלמנטריות, בקשות בסיסיות.

<איילת גולמבק: דיברנו על שעות דיפרנציאליות שהן הבסיס לשילוב הילד המיוחד בתוך החינוך הרגיל ולא קיבלנו מענה.

<איילת גולמבק: העירייה דחתה אותנו במשך שנתיים בהלוך ושוב, בהתחלה נאמר שבכלל לא קיים שעות כאלה ולא נותנים את זה ואין מושג כזה, אחר-כך לקראת סוף השנה שעברה, נתנו לנו קצת שעות דיפרנציאליות, בצורה מאוד חובבנית עם סטאז'רים שרק סיימו עכשיו את הלימודים שלהם, לעבוד עם הילדים שלנו.

יעקב מרגי: הם לא חובבנים, הם רק חסרי ניסיון.

<איילת גולמבק: חסרי ניסיון, שעדיין לא היתה להם תעודה.

יעקב מרגי: זה המקצוע שלהם, הם לא יכולים להיות חובבנים.

<איילת גולמבק: בהחלט, אבל עדיין צריך קצת יותר ממקצועיות, כדי לעבוד עם ילדי תסמונת דאון.

<איילת גולמבק: צריך הרבה ידע והרבה ניסיון להתמקצע בנושא הזה ויש אנשי מקצוע כאלה.

<איילת גולמבק: כמובן שלא קיבלנו אותם ולאחר שהיינו בטוחים שהבקשה שלנו לקבל את הזכויות הבסיסיות היא לגיטימית, התחלנו שוב את המאבק בתחילת השנה, כשבכלל אף אחד לא רצה אז, והם אמרו "אין מושג כזה, לא תקבלו" - - -

יעקב מרגי: רגע, הילדים, באיזה מסגרות לומדים?

<איילת גולמבק: במסגרות רגילות.

<איילת גולמבק: גני ילדים של עיריית בני-ברק, גני ילדים רגילים - - -

יעקב מרגי: בגן, מתייחסים אליהם כמו אל כל ילד רגיל?

<איילת גולמבק: יש להם סייעת שמסייעת להם בקשיים, אפשר להגיד, הבסיסיים שלהם.

<איילת גולמבק: היא יכולה לעזור להם בדברים בסיסיים, להזכירכם שבדרך-כלל הסייעת היא לא אדם מקצועי.

יעקב מרגי: סייעת מלווה.

<איילת גולמבק: סייעת לא צריכה הכשרה מסוימת וגם על זה אני רוצה לדבר.

<איילת גולמבק: אין הכשרה, גם אין פתיחות למידע איך עושים שילוב נכון.

<איילת גולמבק: בכל העולם יש את המושג הזה של שילוב בתוך אוכלוסייה, שילוב של האדם המוגבל בתוך האוכלוסייה הרגילה.

<איילת גולמבק: צריכים לדעת איך עושים את זה בצורה נכונה וכאן זה לא היה כלל, הגננות לא ידעו מה לעשות.

<איילת גולמבק: יש לי ניסיון ברוך השם, גם עם הילדים שלי וגם אני למדתי חינוך מיוחד.

<איילת גולמבק: אני הייתי צריכה בעצמי פשוט להדריך, מה לעשות ואיך לעשות.

<איילת גולמבק: זה דבר מאוד עדין, כי מצד אחד צריך לתת לילד את העזרה שלו, אבל מצד שני לא לחסום את הביטחון שלו בדברים שהוא כן יודע.

<איילת גולמבק: לפעמים יש לנו נטייה לעזור יותר מדי או לא לעזור, לכן צריכים לדעת מתי צריכים לעזור כדי שהביטחון הבסיסי של הילד יהיה טוב כך שבדברים שהוא כן יודע וכן יכול, הוא יצליח לעשות אותם בלי הקביים שלפעמים מנסים להכניס לו.

<איילת גולמבק: כשהגענו שוב לנושא של שעות דיפרנציאליות, שוב נתקלנו בבעיה מאוד חמורה בעירייה.

<איילת גולמבק: בעירייה אין מישהו שמטפל בנושא של שילוב בעיריית בני-ברק.

<איילת גולמבק: יש מחלקת חינוך מיוחד, יש מחלקה של חינוך רגיל וזהו.

<איילת גולמבק: לכן כשאנחנו באים ואומרים שאנחנו עם ילדים משולבים, זורקים אותנו ממקום למקום.

<איילת גולמבק: המתי"א אומרת: "זה לא קשור אלינו, אנחנו בכלל לא מקבלים כסף אז מה אתם רוצים מאיתנו?

<איילת גולמבק: אנחנו לא אחראים".

יעקב מרגי: בשלב זה, תודה.

יעקב מרגי: גולדשמיד משה, בבקשה.

<משה גולדשמיד: אני אבא לילד מיוחד עם תסמונת דאון.

<משה גולדשמיד: בחודש שבט בשנה שעברה, הגשנו את כל הניירות למתי"א בבני-ברק, בעירייה.

<משה גולדשמיד: העירייה מפרסמת בעיתונות המקומית הנחיות לאן צריך לשלוח את הניירות הרלוונטיים, כל הניירת הרפואית, הניירת של הפרה-רפואי, הכל, להגיש את זה למתי"א.

<משה גולדשמיד: הגשנו את זה למתי"א בזמן, הזמינו אותנו לוועדה במתי"א ושם אנחנו ביקשנו שאנחנו רוצים לילד שלנו, בעיריית בני-ברק אין כלל מושג כזה של ילדים לגני בנים, אין דבר כזה.

<משה גולדשמיד: יש רק גני בנות.

<משה גולדשמיד: זאת אומרת, אם יש לך בן, אתה בבעיה.

<משה גולדשמיד: אף חיידר לא רוצה לקבל אותך, אף אחד לא סופר אותך.

<משה גולדשמיד: הייתי באיזה חיידר, שם אמרו לי "מה אתה רוצה?

<משה גולדשמיד: הוא יהיה פה עם עוד 40 ילד וגם אם תהיה סייעת, הילדים יאכלו אותו".

יעקב מרגי: מה עושים עם ילד כזה בבני-ברק?

<משה גולדשמיד: אין להם פיתרון.

<משה גולדשמיד: הדבר היחידי שיש להם, זה איזה "מציאון" ששם הילדים עם מצבים מאוד קשים, עם CP, כשהילד שלנו נמצא ברמה גבוהה ואפילו מביטוח לאומי לא קיבלנו מעבר לפיגור קל, הקושי העיקרי שלו זה בדיבור, בשפתי.

יעקב מרגי: יש גנים שפתיים בבני-ברק?

<משה גולדשמיד: יש גנים שפתיים.

יעקב מרגי: לבנות?

<קריאה: רק לבנות.

יעקב מרגי: ומה עם בנים?

<משה גולדשמיד: כן, יש גן שפתי.

<משה גולדשמיד: ביקשתי גן שפתי, בגיל שלוש-ארבע, ברמה נמוכה.

<משה גולדשמיד: יש שם בעירייה איזו מדיניות לא לשלוח את ילדי תסמונת דאון לגנים שפתיים, הם יזרקו אותו מכל המדרגות, לא משנה איפה.

<משה גולדשמיד: את התיק שלנו פשוט מאוד סיננו אחורה, זרקו את זה לאיזה כיוון שאני לא יודע איפה, אבל זה לא עבר למקום הנכון בעיריית בני-ברק ואנחנו מחכים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גב' נחמה, בבקשה.

<נחמה גולדשמיד: כן.

יעקב מרגי: את רוצה להוסיף משהו שלא נאמר?

<נחמה גולדשמיד: כן.

יעקב מרגי: בבקשה.

<נחמה גולדשמיד: אני האימא וכשרצינו את הגן השפתי, פשוט דחו אותנו ואמרו "אין בכלל מצב של שילוב, אין בבני-ברק לא תקבלי, מה שתרצי, את לא תקבלי", דחו אותי והילד בעיקרון נשאר בבית.

<נחמה גולדשמיד: עד לקראת פסח, לא היתה לו בכלל מסגרת וגם לאחר שכבר הכניסו אותו למסגרת, הכניסו אותו למסגרת לא מתאימה, בגילאי חמש-שש וגם שם הילד לא קיבל - - -

מנחם אליעזר מוזס: סליחה, בן כמה הילד?

<נחמה גולדשמיד: הילד בן ארבע וחצי.

יעקב מרגי: ולאיזה גיל הכניסו אותו?

<נחמה גולדשמיד: לגיל חמש-שש.

<נחמה גולדשמיד: אמרו לי אם את לא רוצה עזר מציון, שזה מה שאנחנו מסכימים, אז זה הנתונים שאנחנו יכולים לתת לך וגם שם הילד היה "עציץ" בגו.

<נחמה גולדשמיד: עד לפני שבועיים, הילד לא קיבל קלינאית, גם לא ריפוי בעיסוק.

יעקב מרגי: תעצרו, תודה.

יעקב מרגי: יש מצבים שלפעמים לא צריך להתקדם לשלבים הבאים, אבל זה לא שאני לא הולך לעשות כלום עם זה.

יעקב מרגי: קיבלתם תשובות כאלה לא מספקות, נכון?

יעקב מרגי: חוץ מאלי, פניתם למשרד החינוך?

<נחמה גולדשמיד: בוודאי.

יעקב מרגי: פניתם?

<משה גולדשמיד: דיברנו עם אברהמסון, דיברנו עם - - -

<נחמה גולדשמיד: דיברנו עם גב' רחלה אברהמסון,

יעקב מרגי: בשלב הזה, אני שואל את המפקחת לחינוך מיוחד מחוז חרדי, הבעיות האלה מוכרות?

<שולמית סויסה: כן.

<שולמית סויסה: בנושא של משפחת גולדשמיד היה דיון אצל רעיה לוי גודמן, אנחנו קיבלנו את ההורים.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך לפרוטוקול, זה חייב להירשם בפרוטוקול, בבקשה.

<שולמית סויסה: שולמית, מתאמת חינוך מיוחד, חינוך חרדי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<שולמית סויסה: בדיון שנעשה בנוכחות רעיה, סוכם עם ההורים שאנחנו נבוא לקראתם.

יעקב מרגי: מה זה סוכם?

יעקב מרגי: אני שואל, מתי היתה הפגישה עם גב' גודמן?

<שולמית סויסה: באוגוסט.

יעקב מרגי: את מכירה את הסיפור שדיברה אתנו הגברת הראשונה?

<שולמית סויסה: כן, בהחלט.

יעקב מרגי: זה מתגלגל מהשנה שעברה ועד השנה.

<שולמית סויסה: כן, מכירה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, כרגע אני בכל אופן שואל אתכם, כי לפי התחושה אתם לא קיימים בגלל שזה בני-ברק, אלא אם כן תתקני אותי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<שולמית סויסה: אני מבקשת להציג כמה נתונים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<שולמית סויסה: בשביל החלק של המידע הכולל של העיר בני-ברק, יש לנו תוכנית שילוב.

<שולמית סויסה: יש בגנים 1,058 ילדים שנהנים מתוכנית השילוב, כאשר מתוכם 18 ילדים דיפרנציאליים.

יעקב מרגי: מה זה, בהגדרה?

<שולמית סויסה: ילדים דיפרנציאליים זה כמו ילדיה של איילת?

<שולמית סויסה: מהתרגשות, שכחתי את השם.

<שולמית סויסה: סליחה.

יעקב מרגי: מותר לך.

יעקב מרגי: מהמקרים המזעזעים כבר כמעט ואין לי את כושר הביטוי הרגיל שלי, הכמעט נהדר, גם האסרטיביות שלי הצטמצמה ואני מקווה שהיא תחזור לי בהמשך.

יעקב מרגי: אני מאמין שהיא תחזור לי בהמשך ואז אנחנו נטפל בבעיה הזו כמו שצריך.

<שולמית סויסה: בסדר.

<שולמית סויסה: בהקשר של איילת, אני יכולה לתת אבל קודם כל נדבר באופן כללי.

<שולמית סויסה: אנחנו לא מדברים על פרטים.

יעקב מרגי: הכי טוב, רק כללי.

<שולמית סויסה: כללי, והם באים ומייצגים קולות רבים של הורים ואני מבקשת, ברשות יושב ראש הוועדה, באמת לתת את הנתונים הכלליים.

יעקב מרגי: יפה.

<שולמית סויסה: יש לנו 1,058 ילדים בתוכנית השילוב הסטטיסטית.

<שולמית סויסה: 1,058 ילדים רק בגנים של בני-ברק, מתוכם 18 ילדים דיפרנציאליים, כאשר מדובר בלקויות מורכבות.

<שולמית סויסה: לילד דיפרנציאלי מגיע, בגין הלקות המורכבת שלו, 2.7.

יעקב מרגי: קשה לי עם ההגדרה של ילד דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: קשה לי מאוד עם ההגדרה.

<רחלי אברמזון: התקצוב הוא תקצוב אישי, מותאם לצרכים של הילד.

<רחלי אברמזון: אנחנו נדברים על זה.

יעקב מרגי: קשה לי מאוד לבלוע את זה.

<רחלי אברמזון: אנחנו נדבר על תקצוב.

יעקב מרגי: ילדים עם תקצוב דיפרנציאלי, בבקשה.

<רחלי אברמזון: כן.

<רחלי אברמזון: ילדים מקסימים, אהובים, שזכאים לתקצוב הדיפרנציאלי, מקבלים 2.7 כאשר שתי שעות מועברות לילד באופן ישיר ו- 0.7 הדרכה.

<רחלי אברמזון: לנושא הדרכה של כל הילדים שמקבלים סייעת צמודה בעיר בני-ברק, יש לנו מדריכה מטעמנו, שנותנת הדרכה לכל הילדים שמשולבים.

<רחלי אברמזון: איילת מקבלת 24 שעות סיוע.

יעקב מרגי: גברתי, אני רוצה להתמקד בדיון, בסדר?

יעקב מרגי: את רשימת הזכאויות אני יכול להוריד מאתר האינטרנט, אינני זקוק לסקירה הזו כעת.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלות ספציפיות.

יעקב מרגי: מוכרת לך הסוגיה הזו שילדים שנשלחו לשילוב, לא מקבלים את זה ולא משלבים אותם?

יעקב מרגי: בגן ההתייחסות אליהם היא כמו אל כל ילד, ללא שום תמיכה?

<רחלי אברמזון: כל הילדים שזכאים לתמיכה מסוג סיוע צמוד, זוכים גם להדרכה וגם לשעות.

<איילת גולמבק: רק לסייעת.

יעקב מרגי: סליחה, אל תפריעי.

יעקב מרגי: תנו לה.

<רחלי אברמזון: רק לסייעת, אבל גם בנושא של השעות, של מומחיות בתחום.

יעקב מרגי: קיימות מתי"אות בבני-ברק?

<רחלי אברמזון: מתי"א קיימת בבני-ברק והיא נותנת הדרכה לכל מי שמשולב בגן רגיל וזה נעשה כסדר, מתחילת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: איזו שנת לימודים?

יעקב מרגי: מתי זה התחיל?

<רחלי אברמזון: גם בשנה שעברה וגם בשנה הזו.

<איילת גולמבק: פעמיים בשנה יש הדרכה.

<איילת גולמבק: אני פעמיים נפגשתי עם המדריכה, לא יותר.

<רחלי אברמזון: נכון.

<רחלי אברמזון: אבל הצוות המקצועי - - -

<איילת גולמבק: אין צוות מקצועי.

יעקב מרגי: רגע, לא, אני לא מתכונן לדיון כרגע.

יעקב מרגי: יש מענה או אין מענה?

יעקב מרגי: את טוענת שיש?

<רחלי אברמזון: יש בהדרכה, בהחלט יש, בנושא של מתן השעות, גם מגיעה מומחית תחום.

<רחלי אברמזון: אנחנו, בגלל שהיה ביקוש וצורך לטיפול בילדים.

יעקב מרגי: כמה פעמים בשנה יוצא לך להיות בבני-ברק, כמפקחת במחוז החרדי?

<רחלי אברמזון: בגנים הרגילים – פחות.

יעקב מרגי: פחות ממה?

<רחלי אברמזון: פחות מהמספר הכללי.

יעקב מרגי: מה?

יעקב מרגי: כמה פעמים יצא לך בפועל, בשנת הלימודים שמסתיימת עכשיו?

<רחלי אברמזון: אני לא יודעת להגיד מספר, אבל מספר רב מאוד של פעמים, כולל ברשות, כולל בגנים, כולל בבתי-הספר.

<רחלי אברמזון: יש לנו דו"ח שמנהל המחוז מבקש.

יעקב מרגי: התלונות של ההורים האלה הן תלונות סרק?

<רחלי אברמזון: יש דברים שמתארגנים, שמסתדרים.

<רחלי אברמזון: ברוב הפעמים כשהורים פונים אנחנו דנים בעניין ומוצאים פתרונות.

<רחלי אברמזון: יש הורים שהדברים באים על פתרונם הטוב, יש דברים שההורים קצת מתנגדים.

<רחלי אברמזון: למשל, החלק הזה, אני חייבת ברשותכם, אני מבקשת להציג את מה שאנחנו כן עושים.

יעקב מרגי: לא, אני רוצה שתציגי לי את מה שלא עושים.

יעקב מרגי: את מה שעושים אנחנו יודעים, אני רוצה לדעת על מה שלא עושים.

יעקב מרגי: גברתי, רחלי, בואי תקשיבי טוב טוב.

יעקב מרגי: קודם כל, זה חמור מאוד עד כדי זלזול משווע בוועדה ובמשרד החינוך, ההיעדרות שצפיתי אותה וידעתי, היעדרות שנתקע בתל-אביב בפגישה, לא מקובלת.

יעקב מרגי: כבר לפי הסגנון, הבנתי שהם לא יגיעו.

יעקב מרגי: ניסינו לדבר אתם לפני כן, בלי דיון בוועדה, אין תגובה בעיריית בני-ברק.

יעקב מרגי: לכן, אני לא רוצה להגיע למסקנה ולנעול את הדיון, שעה פחות.

יעקב מרגי: יש חוסר מעש, בגלל שזה בני-ברק.

יעקב מרגי: יש את הסוגיות המאפיינות את החברה החרדית בקטע של התגיות והתוויות, אנחנו מבינים אותם.

יעקב מרגי: אבל מכאן ועד שילד עם תסמונת לא יקבל את המענים הנדרשים, כמו בכל הארץ, זו פשיעה, זה חדלות מעש של המשרד ושל המחוז החרדי.

יעקב מרגי: המחוז החרדי מבקש מאיתנו, בוא תקשיב, העירייה זה חשבון אחר, יש לי את הרגולציה.

יעקב מרגי: אני ועדת החינוך, מפקחת על משרד החינוך, על העבודה.

יעקב מרגי: לא בגלל שזה חרדי או מחוז חרדי, אני לא אתן את המענים, באותה רמה לפחות.

יעקב מרגי: אני לא מבין, למה ילד של משפחה חרדית בבני-ברק, עם תסמונת, לא יקבל את הפתרונות ואת המענים שניתנים בכל הארץ?

יעקב מרגי: זה שהעירייה לא רוצה להתמודד עם ילדים כאלה?

יעקב מרגי: היא אומרת את זה בדרכים אחרות, היא לא אמרה את זה במילים.

יעקב מרגי: הם אמרו לנו, במילים אחרות, "אתם לא רצויים פה, אל תדפקו לנו את הרף הזה, אנחנו לא נבנה מסגרות מיוחדות בשבילכם.

יעקב מרגי: אם תוכלו ללכת לרשות אחרת, תלכו".

יעקב מרגי: הם אמרו להם את זה בשפה אחרת.

יעקב מרגי: לכן, אני מבקש תשובה ואני מבקש תשובות לדיון הזה.

<רחלי אברמזון: ברמה הפרטנית, כל פניה שהיתה באמת הועברה לאיזשהו טיפול ולמענה במחוז החרדי.

<רחלי אברמזון: אני חושבת שגם משפחת גולדשמיד יודעת שאנחנו פנינו, גם בעקבות פניות מאדוני היושב-ראש, אני שוחחתי באופן אישי עם ראש הרשות כדי לברר מה היו הקשיים ומה היו הבעיות.

<רחלי אברמזון: עכשיו, מכיוון שהרשות המקומית לא נמצאת, אני בוודאי לא אדבר בשם הרשות.

<רחלי אברמזון: אני אדבר בשם המשרד ואתם יודעים ומכירים את גישתו ואת אמירתו של משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: משרד החינוך, ככלל, מעודד את שילוב התלמידים, ככל שניתן, בקהילה שלהם.

<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, לעתים אנחנו מוצאים איזה שהוא קושי של מענים ספציפיים, כאלו או אחרים, בתוך רשות מקומית וזו הסיבה שבאין מענה, או כדי למצוא חלופות, לעתים ילדים נאלצים לצאת מרשות מקומית אחת ומקבלים מענים מיטביים ברשות אחרת.

<רחלי אברמזון: אז על זה אני לא רוצה לומר שדווקא בבני-ברק צריך להימצא המענה.

<רחלי אברמזון: ילדי החינוך המיוחד בכל מדינת ישראל לא תמיד מוצאים את המענה.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך.

יעקב מרגי: אני גר במושב, אני לא מצפה שבמושב שלי יהיה מענה.

יעקב מרגי: אבל עיר ואדם כמו בני-ברק, רחל, אל תלכי למפלט הזה כי זה לא בריא ולא נכון.

יעקב מרגי: נהפוך הוא, בני-ברק היתה אמורה להיות עיר מחוז לכל החברה החרדית באזור, על-מנת לקלוט ולטפל בסוגיות האלה.

<רחלי אברמזון: נכון, אני מסכימה אתך.

<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, אני מבקשת שאת הדיון אל מול הסוגיות הבעייתיות האלה שמציפים, נקיים יחד עם הרשות המקומית.

יעקב מרגי: את אומרת לי עכשיו נקיים דיון ונבדוק?

יעקב מרגי: מזה שנה אני מתמודד עם זה.

<רחלי אברמזון: לא.

<רחלי אברמזון: כשמגיעה אלינו פנייה, היא מטופלת באופן אישי וספציפי לגבי ילד כזה או אחר.

<רחלי אברמזון: הדרישה לא היתה לעשות איזשהו דיון מערכתי, כשאתם מציפים אותו.

<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים בשיח אל מול רשות מקומית שאם הוא צריך להתקיים, אנחנו נצטרך לשבת ולקיים אותו.

<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, אני רוצה לומר שישנם דברים מאוד יפים שקורים שם.

יעקב מרגי: רחל, לא, סליחה.

יעקב מרגי: את רוצה שנפתח בדברים טובים שקורים בבני-ברק?

יעקב מרגי: אין לי בעיה.

יעקב מרגי: בואי ונקדיש חמש דקות על הדברים הטובים שקורים בבני-ברק, כולל, ולכן אני מופתע.

<רחלי אברמזון: נכון.

יעקב מרגי: אני זוכר את הסיור הראשון שלי לפני כעשר שנים ויותר במרכז הזה, עם הסופר חיים ולדר ואותם ילדים שהיו שם.

יעקב מרגי: הייתי בטוח שלפחות בבני-ברק, יש לי מענה ומסתכלים נכון על ילדים עם צרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: רחל, חז"ל אומרים "רוצה לאבד ממונו ישכור פועלים ואל ישב עמהם".

יעקב מרגי: זו הנקודה ואני בכוונה מתמקד בך.

יעקב מרגי: הטיפול שלי, אני אפנה לראש עיריית בני-ברק ואומר לו איך מחלקת החינוך שלו מתייחסת.

יעקב מרגי: אני אעלה את זה על הכתב ואוציא את זה גם בהודעה לתקשורת, אין לי בעיה, אני יודע לטפל.

יעקב מרגי: בבעיות של אגו אני יודע לטפל, אבל אני צריך לתת מענים לילדים האלה.

יעקב מרגי: דיברתי לא פעם ולא פעמיים עם המנכ"לית על המחוז החרדי בסוגיה של החינוך המיוחד, אני לא אאפשר התייחסות כזו סלחנית, בגלל שזו העיר בני ברק או ביתר עילית או מודיעין עילית או כל יישוב או שכונה חרדית אחרת, לא אאפשר זאת.

יעקב מרגי: לא אאפשר ואני יודע שהבעיה היא בגלל שההנהגה שם, היא מקרב הציבור החרדי.

יעקב מרגי: זה נראה כאילו זה הולך להסתדר מאליו, אבל זה לא יסתדר מאליו, ההפך הוא הנכון.

יעקב מרגי: שם החברה החרדית עדיין סובלת, היא עדיין לא הגיעה ליעד ולמקום הנכון בהסתכלות הנכונה על הילדים המיוחדים האלה.

יעקב מרגי: פה אני הייתי צריך לדעת ולשמוע מכם, שאכן היתה התייחסות של 100% פלוס הערך המוסף הזה שחסר, שאמרתי אותו.

<רחלי אברמזון: סליחה, אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: תני לי, אני רוצה למקד את הביקורת שלי.

יעקב מרגי: יש פה ילדים, שמענו על שלושה מקרים ואני מאמין, בתוך עמי אני יושב, אני מאמין שיש, אלה ההורים שכנראה כלו כל הקצין, ואין להם כבר מה להפסיד ובאו.

יעקב מרגי: יש כאלה החוששים מדברים אחרים, חוששים לילדים האחרים שלהם, וחוששים למסגרות אחרות שלהם ולכן הם לא נמצאים פה.

יעקב מרגי: אם משה סובל מהסוגיה הזו, ודאי שזה לא ברמה האישית בגלל שהוא משה.

יעקב מרגי: יש שם כשל מובנה בטיפול בילדים האלה, המיוחדים.

יעקב מרגי: יש עוד אימא שרוצה לדבר והיא תציג את זה.

יעקב מרגי: לאה רוטשילד, בבקשה.

יעקב מרגי: תשמעו, תשמעו את הבעיות ותגידו לי אם זו בעיה שצצה בחודש האחרון, בשבוע האחרון.

<לאה רוטשילד: אני אימא לילדה בת ארבע עם תסמונת דאון, היא בגן רגיל עם סייעת והיא כמובן לא מקבלת את מה שהיא צריכה לקבל בגן עצמו.

יעקב מרגי: רגע, מה את יודעת שהיא צריכה לקבל והיא לא מקבלת?

<לאה רוטשילד: אין בגן קלינאית תקשורת, גננת שפתית, מרפאה בעיסוק.

<לאה רוטשילד: היא לא קיבלה כלום מתוך זה במשך כל השנה, אלא אם כן אני לוקחת אותה למכון.

יעקב מרגי: האם אי-פעם שמעת שהמפקחת של משרד החינוך הגיעה לגן?

<לאה רוטשילד: לא.

<לאה רוטשילד: אני לוקחת אותה באופן פרטי לקבל טיפולים במכון אחיה.

<לאה רוטשילד: כעת מהעירייה הציעו ונתנו לנו את הפארק של עזר מציון, שבתור חוויה הוא נותן לילדה הרבה מאוד.

<לאה רוטשילד: גם בגינה הציבורית היא מאוד נהנית וגם שם היא מאוד נהנית, אבל היא לא מקבלת את מה שהיא צריכה כדי לקדם אותה.

<לאה רוטשילד: שמעתי כעת מאחת שאמרה לי שזו ילדה ברמה מאוד גבוהה ואני חייבת לקדם אותה כמה שיותר, אבל אין לה כלום.

יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה.

<אפרת בצלאל: יש לי שאלה, אבל היא לא בסוגיה הזאת.

<אפרת בצלאל: אני מארגון ההורים בירושלים ואני תמיד יושבת בוועדות ושואלת מי נותן את הטון, הרשות או משרד החינוך?

<אפרת בצלאל: אני כל הזמן אני שואלת את עצמי, גם כאימא וגם כפעילה.

יעקב מרגי: אין ספק שאם הרשות המקומית היתה נמצאת פה הנטל היה מתחלק בין שני הגופים, אבל הם לא נמצאים כאן ואני לא מנקה אותם מאחריות.

יעקב מרגי: הרשות היא רשות חינוך.

יעקב מרגי: הסמכות של שר החינוך מוקנית לראש הרשות, להיות מיני שר חינוך ברשות שלו.

יעקב מרגי: אבל יש את הרגולציה, יש את הפיקוח.

<קריאה: אין פיקוח, לא קיים.

<אפרת בצלאל: איפה הם?

יעקב מרגי: זאת שאלה שאני רוצה לשאול.

יעקב מרגי: יש עוד הורה או מישהו שרוצה להתבטא בסוגיה הזו?

יעקב מרגי: בבקשה.

<אודליה מעודה: אני אם לילד עם תסמונת דאון.

<אודליה מעודה: כולם נגעו בנושא שקשור בשילוב ובשעות הדיפרנציאליות, אבל אני הבנתי שהבעיה היא באמת מערכתית, הקשורה לקליטה של העובדים.

<אודליה מעודה: כשאנחנו נפגשנו בעירייה עם אדון ספרא, הוא טוען שאין להם כוח אדם.

יעקב מרגי: מי זה אדון ספרא?

<אודליה מעודה: הוא מנהל מחלקת החינוך של עיריית בני-ברק.

<אודליה מעודה: הוא טוען שהוא בכלל עשה טובה שהוא התייחס אלינו, זה לא מתפקידו ויש מישהו אחר שמטפל בזה.

<אודליה מעודה: אנחנו עברנו כמו כדור מתגלגל מיד ליד, מאוזן לאוזן.

יעקב מרגי: כן, כי הוא מהחינוך החרדי רק של הילדים החכמים, הבריאים, הגבוהים והנאים.

<אודליה מעודה: והוא ממש עשה טובה שהוא ישב איתנו.

<אודליה מעודה: כשאנחנו הצגנו בפניו שאין את השעות הדיפרנציאליות והילדים לא מקבלים את מה שמגיע להם על-פי החוק, הוא טען שפשוט מאוד אין לו כוח-אדם אין לו אנשי מקצוע שייכנסו.

<אודליה מעודה: בואו תעזרו לנו אתם, תפרסמו, תעשו, תעזרו לנו אתם, תביאו את אנשי המקצוע ונתחיל את התהליך הזה.

<אודליה מעודה: כשאנחנו גם נכנסנו לשטח וניסינו לברר את הדברים בעובי הקורה, התברר קודם כל שעוד ממאי בשנה הקודמת, הם בעצמם לא דאגו לזה עבור השנה הבאה.

<אודליה מעודה: בנוסף, תנאי ההעסקה של העובדים הפרה-רפואיים לא היו מתאימים לתנאים של כל הרשויות המקומיות, מה שאומר שלא היה שווה להם לבוא.

יעקב מרגי: אף אחד לא יבוא כך.

<אודליה מעודה: בדיוק.

<אודליה מעודה: כך שכל הכשל הזה הוא ברמה מערכתית.

יעקב מרגי: רחל, אני מבקש, את שמעת את הדברים ואני מקווה ורוצה להאמין שהדברים האלה חדשים לכם ושכל מה שאמרתי קודם זה לא נכון, הלוואי.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע מה אתם הולכים לעשות עם הסיפור הזה של ילדים עם צרכים מיוחדים בבני-ברק, תסמונת דאון, גנים שפתיים ובכלל כל הילדים עם הצרכים המיוחדים.

<אודליה מעודה: אפשר לשאול שאלה קטנה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<אודליה מעודה: אנחנו יודעים שכל ילד בשילוב מקבל 80,000 שקל לשנה, עבור השעות הדיפרנציאליות.

<אודליה מעודה: ברגע שמשרד החינוך מעביר את השעות האלה, הוא יודע לאן זה הולך ואיפה התקציב הזה נמצא?

יעקב מרגי: שאלה טובה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רחלי אברמזון: אני רק רוצה לומר, ככלל ולא להתבלבל, מי שנותן את הטון במערכת החינוך ומי שקובע את הכללים, זה המפקח.

<רחלי אברמזון: יושבת כאן מפקחת, שאני מקווה שתהיה לה הזדמנות לספק מהו תפקידה ומה היא עושה, גם בעיר בני-ברק כמפקחת מטעם משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: אז רשות מקומית לא מתנהלת סתם ואם יש קשיים כאלה ואחרים - - -

יעקב מרגי: זה לא קשיים, זה כשלים.

<רחלי אברמזון: לא, רגע, צריך להפנות אותם בצורה מסודרת אל משרד החינוך כי מכוח תפקידה, היא עושה - - -

יעקב מרגי: רחל, הם פנו.

<רחלי אברמזון: רגע, ברשותכם.

<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, אני מבקשת לאפשר לרווית גולדנר להב שהיא מדריכה והיא אחראית באגף שלנו על נושא השילוב, לספר קצת על המענים גם בתקצוב הדיפרנציאלי ומה הילדים מקבלים בתוך הגנים.

<רחלי אברמזון: לשאלתכם, אם אתם אומרים מקבלים או לא מקבלים.

<רחלי אברמזון: אז בואו נדייק, כדי שנדע מה הם אמורים לקבל, בסדר?

יעקב מרגי: לפני כן, אני רוצה לומר ברמה האישית.

יעקב מרגי: תוך כדי דיון, אני מכה על חטא שעלו תלונות על ההסתכלות, על ההתייחסות של החינוך המיוחד במחוז החרדי כלפי אישיות מסוימת, קיבלתי תשובות שזה יטופל, מטופל.

יעקב מרגי: לפי צורת ההתבטאות שהיתה אז, מובנת לי כל הסלחנות וכל הזרימה עם מה שקורה כאן.

יעקב מרגי: אם אני הייתי אז עומד על הדברים, יכול להיות שהדברים היו משתפרים לפחות לקראת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: כדאי מאוד שלהבא, כשיש קושי במשרד החינוך עם ניידות עובדים, שהמחוז החרדי לא יהיה פיתרון.

יעקב מרגי: תודה.

<רוית גולדנר להב: אני רוית מהאגף לחינוך מיוחד, אני אחראית על התמיכות בתלמידים עם לקויות מורכבות.

<רוית גולדנר להב: חשוב לי רגע להגיד לגבי ועדת השילוב, שמי שצריך להיות בוועדת השילוב זה המפקח הכולל של גני הילדים, מנהלת הגן של החינוך הרגיל, לא החינוך המיוחד, עובד הוראה מתחום החינוך המיוחד, פסיכולוג מטעם השירות ונציג הרשות המקומית, כמובן ההורים והתלמיד, מי מטעמם של ההורים.

<רוית גולדנר להב: הוועדות אמורות להתקיים או מתקיימות על-פי הנהלים, עד ה- 30.5.

<רוית גולדנר להב: כמו שאמרתי, הוועדה מתקיימת עם נציג של הרשות ובגני הילדים מתקיימת ברשות עצמה כעין מסגרת קולטת, זה גן ילדים.

<רוית גולדנר להב: ואחת המטרות שזה מתקיים שם, זה כדי שבסוף כל הוועדות, ישב הרכז מטעם העירייה ויגיד – אלה הילדים, במקרה הזה 18 ילדים עם לקויות מורכבות, אלה התמיכות שעלו בתוך הוועדה שהילדים האלה צריכים ועכשיו אנחנו ניגש וניקח את התקציב שמתקבל ונתחיל לחלק אותו לילדים.

<רוית גולדנר להב: ככה זה צריך לעבוד.

<רוית גולדנר להב: ככה חשוב שגם אתם תדעו שזה עובד.

<רוית גולדנר להב: כשהילדים יעלו בעזרת השם לכתות בתי הספר, הוועדה צריכה להתקיים בתוך בית-הספר ויושב-ראש הוועדה הוא מנהל בית-הספר.

<רוית גולדנר להב: זה מהבחינה הזאת.

<רוית גולדנר להב: הועלתה כאן השאלה מבחינת התקציב הדיפרנציאלי, שכרגע עומד על 2.7 שעות, הוא לא מעוגן בנוהל שכל ילד מקבל תמיד 2.7, אבל מאז 2003 זה עובד ככה.

<רוית גולדנר להב: אנחנו מאוד מקווים שגם בתקציב הבא זה יעבוד כך, אז באמת מגיע תקציב גלובלי לתלמיד של 2.7 וכמו שאמרה קודם המפקחת, התקציב הזה מתחלק בין שעות פרטניות שצריכות להינתן לילד, לבין שעות של הדרכה שמגיעות בדרך-כלל דרך רכזת במתי"א.

<רוית גולדנר להב: זה מבחינת מה שהמשרד נותן.

<רוית גולדנר להב: אני מבינה שבחלק מהמקרים שמצוינים - - -

יעקב מרגי: קלינאית תקשורת.

<רוית גולדנר להב: בתוך ועדת השילוב שמתקיימת, עולים הצרכים של הילדים.

<רוית גולדנר להב: לפעמים הצרכים - - -

יעקב מרגי: ממה מורכבת ועדת השילוב?

<רוית גולדנר להב: ועדת השילוב, לפי חוזר מנכ"ל, מורכבת מהמפקח הכולל, מנהל את הגן של התלמיד, עובד הוראה מתחום החינוך המיוחד, יכול להיות רכז, מנהל מתי"א, מומחה תחום גיל רך, פסיכולוג מטעם השירות המקומי, נציג הרשות המקומית ובעל מקצוע - - -

יעקב מרגי: אבל ילד עם תסמונת דאון שמגיע לכיתת גן, עובר ועדה כזו?

<רוית גולדנר להב: כן, בוודאי.

<רוית גולדנר להב: בגלל זה אמרתי, כל הילדים עם הלקויות המורכבות, עוברים ועדה כזאת.

יעקב מרגי: אז אני לוקח כדוגמה את הבן של משה, לצורך העניין, שעבר את הוועדה הזו.

יעקב מרגי: משה, חוץ מהסייעת, מה עוד קיבל הבן שלך?

<משה גולדשמיד: גם סייעת הוא לא קיבל.

יעקב מרגי: גם סייעת לא?

<משה גולדשמיד: הוא נכנס לגן שפתי, שם יש גננת וסייעת.

יעקב מרגי: עזוב גן שפתי, בשילוב רגיל.

<איילת גולמבק: רק סייעת.

יעקב מרגי: את אומרת כלום, רק סייעת.

<איילת גולמבק: סייעת זה מבחינתי - - -

יעקב מרגי: לא, עזבו את הרגשות.

<איילת גולמבק: זה לא 2.7 שעות - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, אנחנו רוצים ללמוד את זה, בסדר?

<איילת גולמבק: כן.

יעקב מרגי: הוא עבר ועדה, מה אישרו לו?

<איילת גולמבק: סייעת וגננת שילוב.

<איילת גולמבק: שעה אחת של גננת שילוב, כן.

יעקב מרגי: שעה אחת שבועית, גננת שילוב?

איילת גולומבק: כן, זהו.

יעקב מרגי: קלינאית תקשורת, הוא קיבל?

<איילת גולמבק: לא.

<איילת גולמבק: מרפאת בעיסוק, שהיא זקוקה?

<איילת גולמבק: לא.

יעקב מרגי: את מבינה איפה הכשל?

יעקב מרגי: זה ב- א'-ב'.

יעקב מרגי: בואי תקשיבי טוב טוב, זה לא נכון רק לגבי בני-ברק.

יעקב מרגי: אני ראש רשות, לצורך העניין, דווקא בגלל הסקירה שנתת קודם, זה לא כמו בבית-הספר מנהל בית-הספר הוא בראש.

יעקב מרגי: ברגע שאת נותנת לי כראש רשות, את התקציב ואני צריך לחלק אותו בלי פיקוח, קרוב לוודאי ואפילו לא קרוב אלא בוודאות מוחלטת, אין לך שום אינדיקציה שהילד קיבל את המגיע לו.

<רוית גולדנר להב: סליחה, הוא לא מקבל תקציב גלובלי ויש פיקוח.

יעקב מרגי: כן, אבל הוא בסוף מקבל, אז זהו, הוא מקבל הכל והוא צריך לחלק את זה לפי הילדים.

יעקב מרגי: לא את הכסף, את שווי הכסף, את הפעילות, את התמיכה שהוא צריך לקבל.

יעקב מרגי: ללא פיקוח, צמוד, לראות כל חליפה לילד שהיא אכן מיושמת, אתם פשוט זורקים תקציבים לרשויות ולכן כשנשאלה השאלה האחרונה, האם יש לכם פיקוח על כל ילד אם הוא אכן מקבל, ותסלח לי המפקחת שאני עצרתי אותה, זה לא ברמה האישית.

יעקב מרגי: אבל יכול להיות שאת עובדת קשה מאוד, יכול להיות שאת עושה מעל ומעבר לגבי העיר בני-ברק, אבל זה לא הפתרון שצריך להינתן.

יעקב מרגי: זה לא הפתרון שצריך להינתן, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: יש פה כשל שצף על פני השטח בצורה קלה מאוד, לא הייתי צריך לחפור כדי למצוא את זה.

יעקב מרגי: בבקשה, ביקשת להגיב.

<שולמית סויסה: קודם כל, אני חייבת לומר שכמפקחת כ- 20 שנה, אני חייבת לומר שמגיע פה את הקרדיט העצום לרחלי ולכל הצוות שלה, שלא מפלה אותנו, לא ביחס וגם סיגל המקסימה, כל הצוות של המשרד, לא מפלה אותנו כמחוז חרדי כהוא זה, נקודה.

<שולמית סויסה: אני מבינה שהזמן הוא קצוב, אז אני אומרת - - -

יעקב מרגי: אין לי טענה של אפליה, הפוך.

<שולמית סויסה: אני רוצה להגיד - - -

יעקב מרגי: הפוך, אין לי טענה של אפליה.

<שולמית סויסה: אני רוצה להעיר פה בוועדה.

יעקב מרגי: יש לי טענה של כשל בתפקוד, נקודה.

<שולמית סויסה: אני תמיד עם ההורים.

<שולמית סויסה: בחלק הזה, צריך להמשיך לראות איך אפשר לסייע.

<שולמית סויסה: אני כן מבקשת לומר שלא נצפה ממפקח חינוך מיוחד שאחראי לעשרות מוסדות ועשרות גנים בעיר של חינוך מיוחד, שהוא יצפה ב- 1,058 ילדים שיש ביישוב.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך.

יעקב מרגי: זה חלק מהמסקנות של הכשל, זה חלק מהדברים שהביאו לכשל.

<שולמית סויסה: הנושא של המתי"א, הוא גם נושא שצף פה בצורה עקיפה או ישירה.

<שולמית סויסה: זה לא קשור, אבל אני אומרת שבאמת היכולת שלנו לפקח היא מצומצמת באופן יחסי, בגלל ההיקף העצום של אלפי ילדים.

יעקב מרגי: זה ברור, אבל זה הכשל.

יעקב מרגי: אם עיריית בני-ברק מתקשה למלא אחר משימותיה בתחום הזה, בגלל קשיים אובייקטיביים של המגזר, זה היה צריך להיות על שולחנו של משרד החינוך והם היו צריכים לפתח מענים.

יעקב מרגי: אם אין בבני-ברק קלינאי תקשורת שמוכן לעבוד בתעריף כזה, זה תפקידו של משרד החינוך למצוא את הפתרון ולתת את המענה, לכן אנחנו כאן.

יעקב מרגי: אבל העובדה שזה קיים, מהבהב, זועק, כבר יותר משנה וההורים לא מקבלים מענים, זאת אומרת שאם תחת האילוצים של לוח הזמנים שלי, לא הייתי מקבל היום, ההורים האלה היו ממשיכים להיות כשה אובד, ממשיכים להתמודד לבד עם הקשיים שלהם.

יעקב מרגי: לכן, אני אגיד לך מה אני מצפה.

יעקב מרגי: בדיונים אחרים, אני יודע יש סיעור מוחות כשצריך למצוא את הקושי.

יעקב מרגי: פה הקושי צף וכפי שהדברים נראים, הם לא עובדים כפי שצריכים לעבוד או כפי שזה עובד במקומות אחרים.

יעקב מרגי: זה יותר מתסכל, כי אנחנו מכירים את זה ולא צריכים להמציא את זה, מכירים איך זה עובד.

יעקב מרגי: אנחנו מתקצבים את זה וזה לא מגיע.

יעקב מרגי: יש פה גם עירוב, שיתוף של השקפת עולם, ראייה לא נכונה של כל הסוגיה הזו של הילדים עם הצרכים המיוחדים והשילוב בעיר בני-ברק, שצריך לטפל בה.

יעקב מרגי: לכן אני אסכם את הדיון לפני הזמן כי אני לא רואה טעם בלהמשיך ולחזור על הדברים מאחר ואנחנו נשארים באותו מקום.

יעקב מרגי: לסיכום, הוועדה מודה להורים על הצפת הסוגיה של הכשלים בשילוב תלמידים עם צרכים מיוחדים במערכת החינוך בבני-ברק.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את היעדרותם של אנשי המקצוע מעיריית בני-ברק וקוראת לראש העיר להתערב ולתת מענים בשילוב ילדים עם צרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקיים בדיקה מעמיקה ויסודית בסוגיית שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים מכיתות הגן, עובר דרך מערכות החינוך ולהעביר אלינו דו"ח ממצה בשאלה האם לעיריית בני-ברק יש את המענים הנדרשים והאם היא מבצעת אותם.

יעקב מרגי: כמה זמן את רוצה לזה, רחל?

<רחלי אברמזון: אני צריכה לבדוק את זה מול המחוז, אבל אני מניחה שזה לא משהו שצריך לקחת - - -

יעקב מרגי: 30 יום?

<רחלי אברמזון: כן.

יעקב מרגי: אני מבקש תוך 30 יום לקבל את הדו"ח הזה.

<רחלי אברמזון: אין בעיה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אפנאן פרח: שלום.

<אפנאן פרח: אני מהמחלקה להתפתחות הילד ושיקומו במשרד הבריאות.

<אפנאן פרח: שמעתי את הדיון ואני רק רוצה להדגיש שאנחנו, כמשרד הבריאות, שאחראים על התפתחות הילדים, רואים צורך רב שהילדים יקבלו את המענה שהם צריכים אותו.

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי ספציפית לגבי בני-ברק, אם הם מקבלים?

יעקב מרגי: האם משרד הבריאות יודע?

<אפנאן פרח: כנציגת המחלקה אני רוצה גם כן לדעת כיצד הדברים מתקדמים ולקבל דיווח על מה שקורה.

יעקב מרגי: עזבי, דיווח הוועדה תקבל, אין לי בעיה.

יעקב מרגי: אבל אני יכול לדרוש ממך, כמשרד הבריאות, אם יש קשיים ברמת גיל כזו, כדאי מאוד ואני מבקש מכם לקיים ביקורת סביב תחנות הטיפול באם ובילד, מה שנקרא בעבר תחנות "טיפת חלב", לבדוק אם אכן קיים טיפול נאות וליווי נכון של ההורים לילדים עם צרכים מיוחדים, עד לשילובם במערכות החינוך.

<אפנאן פרח: הילדים האלה כבר מאובחנים, הם מוכרים, הם היו בוועדות שילוב.

<אפנאן פרח: עברו את כל השלבים.

יעקב מרגי: כן, השאלה אם הם קיבלו ממשרד הבריאות כבר בגילאים המתקדמים, את כל הליווי ואת כל התמיכה שהם צריכים לקבל.

<אפנאן פרח: זאת כבר שאלה אחרת.

<אפנאן פרח: אני רוצה להניח ולקוות שהם כן.

<אפנאן פרח: אני גם שומעת שיש כמה משפחות שהולכות לטיפולים מעבר למה שאמורים לקבל.

יעקב מרגי: אלה שהתלוננו, אלה עם מודעות גבוהה.

יעקב מרגי: יש עוד הרבה כמוהם שלא התלוננו.

יעקב מרגי: גברתי, את משרד הבריאות, נכון?

יעקב מרגי: את לא באה מארגון הבריאות העולמי או ממבקר המדינה, נכון?

יעקב מרגי: אז אל תצפי שאת מקווה, אתם צריכים לוודא שזה אכן קורה.

<אפנאן פרח: אני שומעת שהם מקבלים את הזכויות שלהם.

יעקב מרגי: אני לא יודע.

<אפנאן פרח: אם יש שאלות, אז אני פה.

<איילת גולמבק: לא בדיוק.

יעקב מרגי: סליחה, אלה דוגמית של הורים, דוגמה של הורים, ואני בכוונה אומר דוגמית, שהעיזו ובאו ופנו.

<אפנאן פרח: אוקיי.

<אפנאן פרח: ובדוגמה פה שמענו שהילדה מקבלת טיפול.

<איילת גולמבק: לא תמיד.

יעקב מרגי: זה לא מעיד על הכלל, זה מה שאני מנסה להסביר לך.

יעקב מרגי: תודה.

<חנה פלוטניק: השר ליצמן היה בכנס שאנחנו בעמותת ביחד קיימנו ביום חמישי, דיברנו על החסר בטיפולים פרה-רפואיים לילדים שמשולבים במערכת החינוך.

<חנה פלוטניק: זה חסר.

<חנה פלוטניק: אמרנו לו אולי צריך לחשוב על להעסיק עזרה פרה-רפואי, אנשים שעובדים לפי יום ומסתובבים, והשר אמר: "זה לא רק בני-ברק, זה בכלל הארץ, יש חסר לילדי שילוב בכוח-אדם בפרה-רפואי.

<חנה פלוטניק: לא שווה לבן-אדם להגיע לחצי שעה למסגרת הזאת, אני מבין את כוח האדם ואת האנשים וצריך למצוא פיתרון".

<חנה פלוטניק: אמרנו גם לשר לדבר על זה והוא הבטיח שביום שני הוא ידבר על זה בוועדה.

<חנה פלוטניק: כאמור, אני מעמותת ביחד ושמעתי על הסיפור לפני שנתיים, באמת בבני-ברק פנו אלי והגעתי לעיריית בני-ברק, אמרתי להם: 'אני מוכנה לעשות לכם כנס בנושא השילוב, להביא לכם מידע'.

<חנה פלוטניק: לא היו פנויים לשמוע.

<חנה פלוטניק: אני חושבת שהכוח בחינוך המיוחד, מסגרות החינוך המיוחד מאוד חזקים בבני-ברק והצוות בעיריית בני-ברק מפחד.

<חנה פלוטניק: הם צריכים למלא תקנים של החינוך המיוחד, הם מפחדים להוציא ילד מפה.

<חנה פלוטניק: יש לחץ אדיר מהמסגרות החינוכיות.

יעקב מרגי: את מבינה איפה הביקורת צריכה להיות, גב' רחל?

יעקב מרגי: זה לא ביקורת כללית ושטחית, צריך להיכנס לעומק הבעיה.

יעקב מרגי: יש שם בעיה שורשית, צריך להתמודד אתה.

<חנה פלוטניק: לאדם שיושב שם יש לחץ אדיר.

<חנה פלוטניק: הוא לא יכול להוציא ילד לשילוב, הוא מפחד להוציא.

<חנה פלוטניק: כשאני באה ואומרת שאני עושה כנס להורים ועוד מעט יגיעו אלי 50 הורים שרוצים שילוב, הוא אומר אני לא יכול לעמוד בילדי שילוב.

<חנה פלוטניק: יש פה תקנים שאני צריכה למלא, יש פה חינוך מיוחד, חזקים, עומדים לי על הראש, אני לא יכולה לפתח.

<חנה פלוטניק: לכן אני אומרת שזה ניגוד אינטרסים של בן-אדם שעובד במחלקת חינוך מיוחד והוא צריך להיות זה שמקדם את השילוב, זה פשוט ניגוד אינטרסים, אי-אפשר לצפות מהבן-אדם הזה לעשות את העבודה הזו.

<חנה פלוטניק: אני חושבת שצריך לחשוב, אני אומרת את זה גם במחלקה, גם בעירייה וגם במערכת החינוך.

<חנה פלוטניק: הורים שואלי אותי – מיהו האבא של השילוב?

<חנה פלוטניק: מי אחראי על ילדי השילוב?

<חנה פלוטניק: האם זה המערכת, אגף החינוך הכללי?

<חנה פלוטניק: האם זה אגף החינוך המיוחד?

<חנה פלוטניק: את אומרת כן?

יעקב מרגי: את יודעת מה זה "שגר ושכח"?

יעקב מרגי: זה מה שהם עושים.

<חנה פלוטניק: אגף החינוך הכללי אומר, "אני האבא?

<חנה פלוטניק: אין לי שום כלים".

יעקב מרגי: תודה.

<חנה פלוטניק: חבר'ה, צריך מחלקת שילוב.

יעקב מרגי: תודה, אני חייב לסיים.

<חנה פלוטניק: אם זה זמני, שזה יהיה זמני.

יעקב מרגי: רחל אברמזון, סליחה, אני מאוד מודה לך, אני ידעתי ועזרת לי עם כל הקושי שלי, עזרת לי כי אני חושב שעזרת, וגם עזרת להם.

יעקב מרגי: עזרת למשרד החינוך.

יעקב מרגי: יש בעיה מובנית שצריך להתמודד אתה וצריך לטפל בה, צריך להיכנס לעומק ולא לחשוש.

יעקב מרגי: היום יש לי ישיבה עם מנכ"לית משרד החינוך, ביחד עם כמה ראשי אגפים.

יעקב מרגי: אני אעלה את הסוגיה הזאת בפניה, אבל זה לא פוטר אותך מהסיכום שביקשתי.

יעקב מרגי: תוך 30 יום אני מצפה לקבל דו"ח ממצה בכל סוגיית השילוב, לא רק השילוב אלא השילוב והחינוך המיוחד, כמו כן מתן המענים לילדים עם צרכים מיוחדים בעיר בני-ברק, מ- א' עד ת'.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.