ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 274, 2016-10-26 11:30

יעקב מרגי: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 26 באוקטובר 2016, כ"ד בתשרי תשע"ז.

יעקב מרגי: השעה הייתה צריכה להיות 11:00, אבל גם הנושא הראשון היה חשוב.

יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום: תלמידי החינוך המיוחד שטרם החלו את שנת הלימודים.

יעקב מרגי: רחל אברמזון, אנחנו בסוף אוקטובר.

יעקב מרגי: באמת יש ילדי חינוך מיוחד שלא התחילו את שנת הלימודים?

<רחל אברמזון: אין סיבה שלא יתחילו.

יעקב מרגי: לפני כן, אני הייתי מציע, תני לי סקירה כמה יש לנו בחינוך המיוחד, אם יש לך נתונים, כמה משולבים, כדי שנצלול לתוך הנושא.

יעקב מרגי: בסוף נתכנס לאותם ילדים שלא נמצאים במערכות החינוך.

<רחל אברמזון: אנחנו עדיין לא סגרנו באופן סופי את מצבת התלמידים, אבל אנחנו מדברים על כ-110,000 תלמידים שמשולבים בתוך המערכת הרגילה, שמקבלים תקצוב מסל שנמצא בתוך בתי הספר.

<רחל אברמזון: אנחנו מדברים על כ-43,000 תלמידים שנמצאים בתקצוב אישי בתוך המערכת.

<רחל אברמזון: בסך הכול אנחנו מדברים על כ-200,000 תלמידים שמקבלים את השירות משירותי החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בכלל במדינת ישראל?

<רחל אברמזון: כשני מיליון.

יעקב מרגי: 10% נמצאים תחת הטיפול שלך.

יעקב מרגי: אחריות כבדה, רחל.

<רחל אברמזון: מאוד.

<רחל אברמזון: ואני מרגישה זכות מאוד גדולה להיות במקום הזה.

<רחל אברמזון: באהבה גדולה.

<רחל אברמזון: אני רוצה למקד את השאלה שלך לגבי העניין של ילדים שיושבים בביתם.

<רחל אברמזון: אבל את הנתונים אנחנו נעביר, אני חושבת שהצגנו את הנתונים לקראת פתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: אנחנו שכחנו מה היה שם, תחזרי.

<רחל אברמזון: לא נורא, אני רק אומרת שאם צריך את הנתון המדויק, אני אעביר, בשמחה.

<רחל אברמזון: עכשיו לשאלתך, אני רוצה לומר כך, פתחנו את שנת הלימודים - - -

יעקב מרגי: אני חושב שאחד הדברים שאני הולך לומר למנכ"לית – הוראת קבע, נוהל קבוע, כל מי שמגיע לדיוני ועדות בכנסת בכלל, וועדת חינוך בפרט, יבוא עם נתונים.

יעקב מרגי: זה חוזר במשרד החינוך.

<רחל אברמזון: יש לנו את הנתונים האלה.

יעקב מרגי: זה צריך להיות מונח.

נורית קורן: רחלי, חשוב שאנחנו נדע נתונים מספריים.

נורית קורן: זה חשוב.

נורית קורן: חשוב, חשוב, חשוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא שכחו את זה, הם בכוונה לא הביאו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור על מה הדיון.

יעקב מרגי: זה חשוב לנו.

יעקב מרגי: גם אם תאמרי לנו עכשיו שארבעה תלמידים לא נמצאים במערכת החינוך – כל ילד הוא חשוב.

יעקב מרגי: אני לא יודע לומר לך אם זה היה כצעקתה, אם זה סביר.

יעקב מרגי: אני צריך נתונים.

<רחל אברמזון: על זה אני רוצה לדבר.

<רחל אברמזון: נתונים יש בידינו לגבי מי לא התחיל את שנת הלימודים, ואתה שאלת.

<רחל אברמזון: אבל ישנה אחריות למערכת החינוך לשבץ את התלמידים שלה בתוך המסגרות השונות.

<רחל אברמזון: אז אני רוצה לומר, נכון לרגע זה, אין מצב שיש ילד במערכת החינוך שאין לו שיבוץ.

<רויטל לן כהן: בוודאי שיש.

<רחל אברמזון: זה שהוא לא נמצא בתוך המסגרת - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיבוץ מתאים?

<רחל אברמזון: בואו נדבר - - -

<רויטל לן כהן: גם אין שיבוץ בכלל.

יעקב מרגי: רויטל.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רחל אברמזון: עכשיו נתחיל לדבר מה זה השיבוץ המתאים.

<רחל אברמזון: אני רוצה לתת מספר דוגמאות כלליות, כי אני בוודאי לא אטפל במקרים פרטניים ברגע זה.

<רחל אברמזון: למשל, אם שפונה אל האגף לחינוך מיוחד כי בתה קיבלה 28 שעות סיוע בבית הספר, והיא טוענת שלהבנתה, הילדה זקוקה ל-32 שעות סיוע.

<רחל אברמזון: חסרות ארבע שעות.

<רחל אברמזון: עד שארבע השעות האלה לא יינתנו, הילדה יושבת בבית.

<רחל אברמזון: אז בואו נתחיל לדבר על זה.

יעקב מרגי: לא, אני לא מדבר על המקרים האלה, רחל.

<רחל אברמזון: אני רוצה לפרט.

<רחל אברמזון: אתם שאלתם שאלה - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: אני לא מדבר על - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מסכימים אתך.

יעקב מרגי: רחל, אני רוצה - - -

<רויטל לן כהן: שתספר שהמנהלת שולחת אותה הביתה.

יעקב מרגי: רחל, הפתיחה שלך אמורה להיות המצע לדיון.

יעקב מרגי: זה שההורה רוצה כך וכך, והמערכת אישרה לו X – אני רוצה לדעת מה המערכת, מה ההורים.

<רחל אברמזון: זו המערכת.

יעקב מרגי: השאלה אם יש לנו ילדים שהמערכת אכן מכירה בצורך ולא משובצים.

<רחל אברמזון: לא.

יעקב מרגי: את רוצה לומר לי במילים אחרות שכל הילדים שלא משובצים זה ויכוח בין ההורים לבין המערכת.

<רחל אברמזון: אי-הסכמה לגבי ההתאמה של הילדים למערכת.

<רחל אברמזון: אני אתן דוגמה נוספת, של הורים שמגיעים אלינו עם מסמכים מסוימים שמעידים על איזושהי מורכבות, לקות, או מוגבלות כזו או אחרת של הבן שלהם, אבל הם מבקשים לשבץ אותו בבית ספר שהלקות אינה מתאימה לאותו מסמך קביל.

<רחל אברמזון: אין מצב שהוא יכול להיכנס למסגרת שעל-פי מסמך קביל לא מתאימה לילד הזה.

<רחל אברמזון: אמרנו להורים: תיגשו, תביאו את המסמך שלשיטתכם, להבנתכם, מתאים כדי שנשים אותו בתוך אותו בית ספר, נשבץ.

<רחל אברמזון: יש הורה אחר שיש אפשרות של שלוש מסגרות ליד ביתו.

<רחל אברמזון: ליד ביתו.

<רחל אברמזון: לא, הוא מבקש את המסגרת שיותר מתאימה, להבנתו, מחוץ לעיר או מחוץ לישוב שלו.

<רחל אברמזון: הרשות המקומית זכאית לומר אם יש לי מענה, אני לא מוציאה את הילד החוצה.

<רחל אברמזון: אלה המקרים שבהם אנחנו דנים.

<רחל אברמזון: אי-אפשר לקחת כמקשה אחת את כל הטענות, ולכן אני אומרת כל מקרה הוא מקרה ברגישות פרטנית אחד לאחד.

<רחל אברמזון: אבל יש מחוזות, יש מפקחים, יש מנהלים, יש שירות פסיכולוגי.

<רחל אברמזון: יש אנשי מקצוע במערכת הזאת שעושים עבודה נאמנה ומלווים את המשפחות.

<רחל אברמזון: לעתים יש מחלוקות, וזה בסדר.

<רחל אברמזון: אז מחלוקות האלה – אנחנו מזהים באגף שהם מקרים בודדים ביותר.

<רחל אברמזון: ביותר.

<רחל אברמזון: באופן כללי, מערכת החינוך נפתחה כסדרה.

<רחל אברמזון: ילדים משובצים בתוך המערכת, ואנחנו נשמח – וגם ההורים – שימשיכו את הקו הזה.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את זה בהמשך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: שוב, תודה רבה על קיומו של הדיון.

קארין אלהרר: מספר ימים לפני פתיחת שנת הלימודים קיימנו בוועדה לביקורת המדינה דיון על מצבם של ילדי החינוך המיוחד, גם שילוב וגם חינוך מיוחד הארד-קור.

קארין אלהרר: קודם כל, אני אומר – לא שאני מפחיתה מהאחריות של משרד החינוך – כדי לסבר את האוזן, השלטון המקומי בכלל לא הגיע ולא שלח נציג.

קארין אלהרר: אני רוצה לקחת אחורה.

קארין אלהרר: יש מצבים שבהם משרד החינוך מבקש לשבץ ילד במסגרת, ואז הבעיה מתעוררת הרבה פעמים ביחד עם השלטון המקומי.

קארין אלהרר: דהיינו, מקומות שהם לא מונגשים.

קארין אלהרר: אני לא יודעת אם הסיפור בבית שמש נפתר – תלמידה שצריכה לעלות 36 מדרגות בתחילת יום הלימודים ולרדת אותם בחזרה, כשהיא מתניידת בכיסא גלגלים.

קארין אלהרר: המצב הזה נמשך כבר ארבע שנים.

קארין אלהרר: ארבע שנים.

קארין אלהרר: במצב הרגיל, אם אני ההורה, אני לא שולחת את התלמידה לבית הספר.

קארין אלהרר: איך אפשר?

קארין אלהרר: מי ייקח את הסיכון?

קארין אלהרר: מי לוקח את האחריות?

יעקב מרגי: מישהו יכול לומר לי אם תקנות הנגישות במוסדות חינוך הסתיימו?

קארין אלהרר: באופן מפתיע, לא, אדוני היושב-ראש.

<אילן שי: הן נמצאות בדיון בוועדת המשנה.

קארין אלהרר: הן נמצאות בדיון הרבה מאוד זמן.

יעקב מרגי: כמי שהיה יו"ר ועדת משנה רק להשכלה גבוהה, הדברים שם יכולים להתקדם בקצב הרבה יותר מהיר, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: ב-2018 הם יבקשו דחייה עוד פעם.

קארין אלהרר: אנחנו מכירים את הסצנה הזאת, היא חוזרת על עצמה מדי תקופה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 18'?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתכוונים לדחות את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא בא בטענות.

קארין אלהרר: אני יודעת שיושב-ראש ועדת המשנה, חברנו, חבר הכנסת אילן גילאון, ואתה, אדוני, עושים הכול כולל הכול על מנת שהדבר הזה - - -

יעקב מרגי: הדבר היחיד שהפריע לי לעזוב את ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בגלל שהייתי מחויב לתקנות ההנגשה.

קארין אלהרר: וזה רק סוג אחד של מקרים, אדוני.

קארין אלהרר: יש מקרים נוספים שבהם התלונה הייתה למשרד החינוך, כי אני רואה במשרד החינוך האחראי העיקרי לכך שתלמידים יגיעו לבית הספר ולמסגרות החינוכיות.

קארין אלהרר: אבל בסוף יש לו שותף בעניין, והשותף הוא השלטון המקומי, ואי-אפשר להסיר אחריות מהעניין.

קארין אלהרר: עובדה שהם לא הגיעו לדיון, לא הסבירו למה הם לא הגיעו לדיון.

<מיכל מנקס: סליחה, קיבלת מכתב, חברת הכנסת.

קארין אלהרר: קיבלתי מכתב אחרי.

קארין אלהרר: אחרי.

קארין אלהרר: לא הודעתם בכלל אם אתם מתכוונים להגיע או לא.

קארין אלהרר: אני מעריכה מאוד אתכם ואת פועלכם, אבל אני ראיתי בזה זלזול עמוק בילדים ובהורים שלהם.

קארין אלהרר: אני אגיד עוד דבר.

קארין אלהרר: כשרחלי – שהפכנו להיות שותפות לעניין הזה – אומרת שיש שיבוץ, אבל השיבוץ לא מוצא חן בעיני ההורים, יש מצבים שבהם אני יכולה להסכים עם הטיעון הזה, ויש מצבים שלא.

קארין אלהרר: למשל – אני לא מתייחסת למקרים ספציפיים – אם אומרים לאם חד הורית שיש לה תאומים שצריכים לצאת באותה שעה מהגן, ילד אחד את צריכה לאסוף בשעה 16:00, והוא נמצא בגן ברחוב X, ואת התאום שלו, שכדי לאסוף גם אותו בשעה 16:00 את צריכה ללכת לקצה השני של העיר – עם כל ההבנה והאמפטיה לדבר, זו גזירה שאי-אפשר לעמוד בה, בטח ובטח, אדוני, אם אנחנו רוצים שהאם הזו תוכל, חלילה, לצאת לעבוד, או לעשות משהו.

יעקב מרגי: או לטפל בילדים האחרים.

קארין אלהרר: אתה יודע, לכל אחד יש את העניינים שלו.

קארין אלהרר: יש חינוך מותאם לצרכיהם של הילדים.

קארין אלהרר: אנחנו לא יכולים להגיד שנתנו שיבוץ, והאימא מתפנקת עלינו, אנחנו בסדר גמור, והיא לא בסדר.

קארין אלהרר: זו דוגמה אחת.

<רחל אברמזון: שטופלה.

<רחל אברמזון: ניתן מענה.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: אבל היה על זה ויכוח, רחלי.

קארין אלהרר: זה לא משהו שבשנייה - - -

יעקב מרגי: רחלי, את אלופה – אני יכול לציין לשבח את הקטע של בעיות פרטניות שמגיעות לרחלי.

יעקב מרגי: אבל אנחנו מדברים על העבודה המערכתית לפני הפרטנית.

קארין אלהרר: זה עניין מערכתי, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אני מעריכה מאוד את כל נשות משרד החינוך.

קארין אלהרר: אני יודעת – כי אני רואה את המיילים ביום ובלילה – שיש רצון.

קארין אלהרר: ואם פעם היה פחות שיח עם ההורים, היום יש יותר.

קארין אלהרר: אבל עובדה שעדיין אנחנו רואים תלמידות ותלמידים שיושבים בבית.

קארין אלהרר: וכולנו מכירים את הסיטואציה – דיברנו עליה גם בדיון הקודם, אדוני היושב-ראש – שיכול לעבור מספיק זמן, גם קצינת ביקור סדיר פתאום מעורבת בנושא.

קארין אלהרר: וראיתי – אם לא הייתי רואה בעיני, ומייצגת את המקרה של הורה שמוגש נגדו כתב אישום כי הוא לא שלח את הילד לבית הספר, אז הייתי אומרת קצינת ביקור סדיר זה אור מהבהב, הכול בסדר, אבל ראינו גם את זה.

יעקב מרגי: יש משהו מעודד בזה.

יעקב מרגי: סוף סוף אני שומע על מקרה שכן עובדת קצינת ביקור סדיר.

קארין אלהרר: לא, הן עובדות.

קארין אלהרר: לא ראיתי את כל המקרים, אבל אני כן יודעת לומר שבסוף קצינת הביקור הסדיר עושה את תפקידה, אני לא יכולה לבוא אליה בטענות.

קארין אלהרר: ילד לא הגיע, היא צריכה להתקשר להורה.

קארין אלהרר: ההורה מרגיש מאוים, במידה מאוד רבה של צדק, כי מסבירים לו – הקצין, או הקצינה – מה הדין.

קארין אלהרר: הדין קובע שהוא יכול להשתמש בסמכות שלו ולהגיש כתב אישום.

קארין אלהרר: אף אחד לא רוצה להגיע למקום הזה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: ואני אומר, אפשר למנוע את המצב הזה, אדוני, באופן אחד ברור – היערכות מוקדמת יותר.

קארין אלהרר: אני יודעת שוועדות ההשמה וועדות השילוב צריכות להסתיים במועד מסוים, שנקוב בחוזר המנכ"ל.

קארין אלהרר: או שהמציאות היא לא כזו, או שזה לא מספיק מוקדם.

יעקב מרגי: כמה ילדים נמצאים בקטגוריה הזו, שיש ויכוח בין המערכת לבין ההורים?

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי?

יעקב מרגי: שלא פוקדים את מערכת החינוך בגלל הוויכוח הזה?

<רחל אברמזון: נכון להיום, בפניות שנמצאות באגף, יש לנו כ-15 מקרים כאלה.

<רחל אברמזון: יחד עם זאת, הייתי אני רוצה להגיב לך, חברת הכנסת אלהרר, לגבי העניין של השיבוצים וההיערכות המוקדמת.

<רחל אברמזון: ועדות ההשמה, וההיערכות לשיבוץ אחרי ועדות ההשמה וועדות של שילוב, קיימת.

<רחל אברמזון: העניין הוא שמגיע פרק זמן של חודשי יולי-אוגוסט – ואני רוצה לתת דוגמה.

<רחל אברמזון: במחוז אחד מסוים 665 ועדות - - -

יעקב מרגי: אני נאלצתי להתערב ולתת להם אורכה.

<רחל אברמזון: נכון.

<רחל אברמזון: חריגים.

<רחל אברמזון: ועדות חריגים שהתקיימו במהלך חודש יולי-אוגוסט.

<רחל אברמזון: זה כבר מזיז את כל מערך השיבוץ שהיה יכול להיות מתוכנן מלכתחילה, יכול היה להיות מאורגן בזמן, ממש לדקה האחרונה.

<רויטל לן כהן: אבל למה הגענו ל-660?

<רחל אברמזון: מפני שלפעמים האבחונים לא מגיעים בזמן, ולפעמים ועדות הערר נשארות פתוחות עדיין כי ההורים מבקשים לבחון דברים.

<רחל אברמזון: ולפעמים הצוות עדיין צריך - - -

יעקב מרגי: וההורים לא מעורבים.

יעקב מרגי: הכול.

יעקב מרגי: הכול.

יעקב מרגי: כל הסוגים.

<רחל אברמזון: זאת אומרת, זה מכלול, זה לא משהו – הרבה פעמים אומרים לי למה בחינוך הרגיל זה כך?

<רחל אברמזון: כי השיבוץ בחינוך המיוחד הוא פרטני, אחד, יחיד ומיוחד, ולכן ישנם גם מקרים בעיתיים, אני מודה.

קארין אלהרר: אני מבינה, אבל אדוני, אנחנו הגענו למצב של ארבעה או חמישה ימים לפני פתיחת שנת הלימודים, אם אני לא טועה.

קארין אלהרר: היינו במצב של קרוב ל-100 פניות פתוחות של תלמידים שלא יודעים מה קורה אתם ב-1 בספטמבר.

קארין אלהרר: זה מספר זעום לעומת שני מיליון תלמידים - -

יעקב מרגי: כל ילד בפני עצמו זו צלקת.

קארין אלהרר: - - אבל מה עם הילד הזה שלא יודע מה קורה אתו?

יעקב מרגי: ספרי לי, אני טיפלתי באפליה בחופשה השנתית שלי, שלא התקיימה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, גם לי היו פניות כאלה.

נורית קורן: אני חושבת שדווקא ועדות ההשמה – צריך למצוא להן איזושהי צורת עבודה אחרת, להקדים.

נורית קורן: על כל הדברים האלה צריך לשבת ולחשוב עם ועדות ההשמה, איך קורה.

נורית קורן: דיברתי על זה שלוועדות ההשמה יש החלטות כאלה שההורים לא מבינים אותן, וצריך לשנות גם את ההחלטות, בעיות התנהגות.

נורית קורן: אני חושבת שצריך לקיים בנושא של ועדות השמה דיון אחד כדי שאנחנו נשב עליו, ונשנה את כל הדבר הזה שנקרא ועדות השמה, וההתייחסות של ההורים ולהורים.

יעקב מרגי: הדברים חייבים להיאמר.

יעקב מרגי: אין ספק שאנחנו נצא מפה היום כשנדע מה הולכים לעשות עם אותם 15 מקרים.

יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על כ-150 – אמרת 200, אבל לפי הנתונים שנתת לנו, 150.

יעקב מרגי: בואי נאמר כ-200,000 תלמידים בכלל.

יעקב מרגי: רובם ככולם עוברים ועדות.

יעקב מרגי: לא צריך להמציא את הגלגל מחדש בכל מקרה.

יעקב מרגי: העסק עובד, פרט למקרים מיוחדים.

יעקב מרגי: אם אגף מסוים ברשות מקומית מסוימת אומר לי יעקב, גם אם אני אשב יום ולילה, אני לא אספיק לעמוד בלוח הזמנים שהמערכת פתוחה לי, הייתי צריך להתערב.

יעקב מרגי: הדברים ברורים, אבל בסך הכול העסק עובד.

יעקב מרגי: העסק עובד.

יעקב מרגי: בקטע הזה שיש מחלוקת בין ההורים לבין המערכת, במתח הזה צריך להיות מנגנון שבסוף מביא את זה לידי הכרעה.

יעקב מרגי: אי-אפשר להשאיר את זה במצב שזה פתוח, אני את שלי עשיתי, האימא או האבא, או ההורים בכלל, טוענים שזו לא המסגרת המתאימה, וזה לגיטימי מבחינתם.

יעקב מרגי: צריך מנגנון נוסף, אחרי שמשרד החינוך גמר, והתגלע ויכוח.

יעקב מרגי: מנגנון שיושבים עליו וסוגרים את זה.

יעקב מרגי: זה הדבר המתבקש.

נורית קורן: אני רוצה לומר דבר חשוב ביותר.

נורית קורן: כשאני פונה לרחלי אברמזון, היא נענית.

נורית קורן: יש לי תוצאות טובות.

נורית קורן: היו לי מקרים שהיא פתרה אותם מיד.

נורית קורן: חשוב לומר, היא עושה מלאכת קודש, והיא נענית לכל דבר.

נורית קורן: אני רואה בה שותפה מלאה, שאנחנו יכולים לעשות את כל השינויים האלה גם במערכת של החינוך המיוחד, וצריך לברך על זה.

נורית קורן: אנחנו לא רק תוקפים.

נורית קורן: אנחנו באמת רוצים שכל הילדים יהיו מסודרים ושקטים.

נורית קורן: אני רוצה לומר שעלתה הצעה מרשות מקומית מסוימת שאולי היה כדאי להגדיל את המסגרת של הילדים – אמרתי שאני צריכה לבחון את זה, ולשבת אתך – אם היה אפשר שכיתה תהיה קצת יותר גדולה, ואז הם יוכלו לקלוט יותר ילדים בכיתה, ולהביא עוד סייעת לאותה כיתה.

נורית קורן: יכול להיות שאולי זה ייתן פתרון שהילדים לא ייסעו, וההורים יגידו - - -

יעקב מרגי: תלוי לאיזה מסגרות.

נורית קורן: תלוי, בדיוק.

נורית קורן: אני יודעת.

נורית קורן: אני יודעת.

נורית קורן: אני יודעת.

נורית קורן: זה קשה.

נורית קורן: זה קשה, צריך לבחון את זה.

נורית קורן: אבל יכול להיות שהילדים לא יצטרכו לנסוע למקום אחר, ולכן ההורים מתנגדים, ואז ההתנגדות תהיה פחותה יותר, ואז יהיה אפשר לשלב את הילדים, ולא יהיו מקרים שההורים יסרבו ולא תהיה להם מסגרת.

נורית קורן: יכול להיות, צריך לבחון גם את הדברים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל במקרה שהגיע אלי אישית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הוא של ילד ביסודי, עיוור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקצים לו הסעה, ומקצים לו סייעת בכיתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מלווה שתיקח אותו מהבית עד לרכב, ולהוריד אותו מהרכב ולהכניס אותו לכיתה, אין לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על מקרה שאני מכיר אישית, מכיר את הילד, מכיר את ההורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה משבש את החיים של המשפחה.

יעקב מרגי: בוא נעשה סדר.

יעקב מרגי: מהמקרה הזה אני רוצה להשליך על הכלל.

יעקב מרגי: אני שואל שאלה כדי להבין.

יעקב מרגי: אני עוד לא הבנתי את המקרה.

יעקב מרגי: מהבית לבית הספר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לו הסעה, אבל אין לו מלווה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מי יעלה אותו לרכב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי יוריד אותו מהרכב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי ייקח אותו מהרכב לתוך הכיתה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא עיוור.

יעקב מרגי: אם אין לו מהבית לרכב, ודאי שאין לו גם - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: מהרכב לכיתה, ובחזרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שזה אומר, או שההורים משאירים אותו בבית, או שמוותרים על ההסעה, ואז משבשים לאימא או לאבא את כל סדר-היום שלהם, כי אפילו לעבודה הם לא יכולים ללכת, כי בכיתות, במיוחד ביסודי, לא בכל יום הם חוזרים באותה שעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים הם לומדים במשך שש שעות, לפעמים שבע, ואז זה שונה, ואז אפילו לסדר מקום עבודה לא מתאפשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עם כל העלות הזו שמשקיעים – נותנים הסעה, נותנים סייעת בתוך הכיתה – מה הבעיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה עיוורים וכמה תקציב זה יכול לעלות להביא מלווה שתיקח שעתיים ביום?

נורית קורן: אני אגדיל את הבעיה.

נורית קורן: על הדוגמה הזאת צריך להוסיף שלפעמים נותנים רק ארבע שעות, ואף עובד לא רוצה לבוא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא המקרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא המקרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבאתי את זה כדוגמה, זו אחת הנקודות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שתיים, העניין של ההסעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היות ומדברים על ילדים עם צרכים מיוחדים, למה אנחנו צריכים להיתקל ברשויות מקומיות שהמצב הכלכלי הפיננסי – ובמיוחד ברשויות המקומיות הערביות, שצריכות לתת מצ'ינג של הסעות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו מדברים על הסעות של ילדים שהם עם צרכים מיוחדים – אני לא רוצה להגיד בחינוך מיוחד – למה הרשויות המקומיות צריכות לשלם את המצ'ינג הזה?

<רחל אברמזון: - - -

<קריאה: זו שאלה לאוצר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מפנה את זה פה, וגם מפנה את זה פה, ואני אתן דוגמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי ראש עיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי ראש עיריית טייבה, והגעתי לעירייה שיש לה שנתיים תקציב, שאלו העיקולים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמעט בכל יום חלק מהילדים היו מגיעים אלי כי המסיעים לא קיבלו מהרשות המקומית, כי לרשות המקומית אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אתן את המפה, איפה טייבה, מי שיודע איפה טייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיעו לנתניה, לינאי, קלנסווה, טירה, ג'לג'וליה, כפר קאסם, כפר ברא, חולון, הרצליה, כפר סבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלו המקומות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל מקום יכול להיות שיש הסעה ליחיד או לשניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל המצ'ינג הזה, וגם המחיר שמשרד החינוך נתן – הבסיס שלהם לא התאים, ואז יש לנו בעיה בזה שמסיעים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז יש את הבעיה של המלווה, ויש את הבעיה של ההסעה ועלויות ההסעה, ואם עומדים ולא עומדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, למה יש מקומות שזה ריכוזי, למשל במשולש הדרומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש בית ספר בכפר ברא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום הולכים לפזר את הילדים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הורים פנו אלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אין מספיק מקום, ורוצים לבנות בית ספר, אבל לא בית ספר לחינוך מיוחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה לא לחינוך מיוחד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תלמידים עם צריכים מיוחדים, למה לא לבנות להם בית ספר שם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את הקרקע, יש את הנכונות, וזה מתעכב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מאשרים, לא שזה מתעכב ואומרים אין צורך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש צורך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש צורך.

יעקב מרגי: ויש צורך.

יעקב מרגי: יש גם צורך.

<רחל אברמזון: מי לא אישר?

<רחל אברמזון: אני רוצה לומר שמבחינת המשרד, אין פנייה שהגיעה עם בקשה למסגרת לחינוך מיוחד שלא אושרה.

<רחל אברמזון: כל הפניות אושרו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך ספציפית, בכפר ברא.

<רחל אברמזון: אז תבדקו מי לא הגיש את הבקשה - - -

<רויטל לן כהן: זה הולך הפוך, זה היום - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על נקודות אחרי שבדקתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודות שאני מדבר עליהן הן אחרי שבדקתי.

יעקב מרגי: חאג' יחיא, שנייה, נעשה סדר בדברים.

<רחל אברמזון: אני רוצה להסביר את הנוהל.

יעקב מרגי: רחל, רגע, אם הבנתי אותו טוב – למרות שהדיון הוא כללי, לא פרטני - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, מה שאני מדבר ספציפי, זה משליך על הכלל.

יעקב מרגי: בשטח מוניציפלי מסוים, כשיש צורך בבית ספר לחינוך מיוחד, יש הקצאת שטח ויש בקשה, חייבים לתת מענה.

<רחל אברמזון: נכון.

<רחל אברמזון: אז אני רוצה לומר, - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אלווה את זה מולך?

<רחל אברמזון: - - התהליך הוא שהרשות המקומית מגישה את הבקשה למחוז שלה, המחוז מכיר בצורך, ואם אומר לי כבוד חבר הכנסת שאכן יש הכרה בצורך – אני עוד לא נתקלתי, ואני יושבת כבר שנתיים ויותר בתפקיד - - -

יעקב מרגי: אוקיי, נרשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אמרתי שיש הכרה, כי זה נתקע במשרד החינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הקיים הוא שהולכים לפזר את הילדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום להכיר בצורך, רוצים לפזר אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מקור הבעיה, לא שלא הכירו בצורך.

יעקב מרגי: איזה מחוז זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מרכז.

יעקב מרגי: מחוז מרכז.

יעקב מרגי: את מוכנה לבדוק מול מחוז מרכז את הנושא הזה?

<רחל אברמזון: אחר-כך תגיש אלי את הבקשה.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: לגבי התלמיד העיוור, בהמשך אני ארצה לשמוע התייחסות – מהבית להסעה, ומהכיתה להסעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד משהו אחר, לא בטוח שזה פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום אנחנו רואים בעיתונים שמדברים על בעלי לקויות למידה, שמכירים בהם בתיכון, בבגרויות, עם תוספת הזמן או ההתאמות, ובאים לאוניברסיטה ולא מכירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יודע אם זה המקום, אבל אני צריך להעלות גם את זה.

יעקב מרגי: הוועדה היא המקום, זה לא הדיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא הדיון, לכן אמרתי – זה אולי לדיון אחר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אדוני, אני חייבת לומר שמתחילת שנת הלימודים הגיעו אלינו – כמו אל ארגונים נוספים – עשרות פניות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: לא סתם חברת הכנסת קארין אלהרר דיברה על לפחות כ-100 פניות - - -

יעקב מרגי: שטופלו בחלקן.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: נכון שהפניות טופלו בחלקן, אפשר לומר ברובן.

יעקב מרגי: את מתמודדת עם הנתון?

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי אם הנתון שרחל – מבחינתי, היא הגורם המוסמך.

יעקב מרגי: היא אומרת לי שהיא מכירה כ-15 מקרים.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: יכול להיות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: יתכן.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אנחנו נמצאים כבר בנובמבר, הייתי שמחה לדעת שיש אפילו פחות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אבל הנקודה היא שמדי שנה – וזו לא שנה ראשונה – בתחילת השנה יש עשרות ילדים שנמצאים בבית מסיבות שונות, בין אם זה מהיעדר שיבוץ, כפי שהוזכר כאן, בין אם זה מטעמי נגישות, כפי שנאמר כאן.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: לגבי נגישות – יודעים על הילד הזה כבר מעת שהצטרף, בגיל שלוש, לגן טרום טרום חובה.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: יודעים מתי הוא צפוי להגיע למסגרת החינוכית.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: מדוע צריכים לחכות ל-31 באוגוסט כדי להתחיל לטפל בבקשה שהוא הגיש בזמן, ולראות איך אפשר להנגיש את בית הספר, אם בכלל, ולהתחיל את כל מסכת השתלשלות העניינים, שלוקחת הרבה מאוד זמן, בוודאי כשמדובר בבית ספר שאפילו אין בו פיר מעלית, למרות שצריך להיות בו פיר מעלית, או בבית ספר שצריך רק להתקין מעלית.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הדברים הללו כרוכים בהמון ניירת, המון מסמכים, המון פינג-פונג בין השלטון המקומי למשרד החינוך.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: בסופו של דבר, בית הספר לא מונגש, ואם לא די בכך, כפי שהתברר לנו, משרד החינוך, לאחר שכבר נתן את ההרשאה התקציבית לשלטון המקומי, לא תמיד מגיע למסגרת החינוכית לבדוק אם בסופו של דבר המסגרת הונגשה, ואם הילד יכול להגיע לבית הספר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הילדה בבית שמש – עדיין צריכים להוריד אותה 39 מדרגות מדי יום, ולא רק אותה, כי בינתיים הצטרפו לבית הספר עוד שתי ילדות שמתניידות עם כיסא גלגלים.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: היום הן נכנסות דרך הכניסה האחורית, שזו גם שאלה.

<קריאה: זו לא שאלה, החוק אומר שזה לא בסדר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני מסכימה, זו אפילו לא שאלה, זו עובדה מאוד מצערת ומאוד מקוממת.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הדברים היו יכולים להיפתר הרבה זמן מראש, כי ההורים עשו את שלהם כנדרש, ועוד כשהייתה בגן חובה – והיום הילדה בכיתה ד' – הם הגישו את הבקשות, ובית הספר ידע, והמערכת ידעה, שנכנסת ילדה עם כיסא גלגלים לבית הספר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: עוד שתי נקודות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: ישנם הורים שהילדים שלהם נכנסו לבית הספר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אבל הם נכנסו לבית הספר עם פשרות גדולות מאוד.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: ליווינו אימא לשני ילדים עם מחלה מאוד מאוד נדירה, הם היחידים בארץ שיש להם את המחלה הזאת.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: בסוגריים אני חייבת לומר – ואולי זה מתקשר לדיון הקודם – ישנם ילדים שהם לא נחשבים ילדי חינוך מיוחד.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הם לא שייכים לאגף החינוך המיוחד מאחר והם לא עוברים ועדת השמה, ולא ועדת שילוב, מצד אחד.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: מצד שני, ללא ספק, מבחינת החוק הם נקראים אדם עם מוגבלות, הם ילדים עם צרכים רפואיים.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: ולי יש את התחושה שהילדים האלה נופלים בין הכיסאות, מאחר והאגף לא אחראי עליהם, ומאחר ואין אף אחד שאחראי עליהם, למעט אולי אם הם זקוקים לסייעת רפואית, המפקחת על הבריאות במשרד החינוך.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אם הילדים הללו זקוקים להנגשה – והיו ילדים כאלה שהיו זקוקים להנגשה – ולו למשל כיור ליד הכיתה – אנחנו מדברים על ילדים עם אלרגיה – שכל הילדים יוכלו לשטוף ידיים לפני שהם נכנסים לכיתה, אין גורם שאחראי, ואני הייתי צריכה להתכתב עם לא מעט גורמים - - -

יעקב מרגי: ואם יהיה כיור בפרוזדור, לא ליד הכיתה?

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אפילו כיור כזה לא היה בבית הספר.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: לא היה בבית הספר.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני לא תומך בכיור ליד כל כיתה.

יעקב מרגי: לא צריך להגזים.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: גם במסדרון.

יעקב מרגי: לא צריך להגזים.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: - - - זה סוג של הנגשה שהילד הזה היה זקוק לו, כי הוא ילד עם צורך רפואי.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: הוא לא שייך לאגף לחינוך מיוחד, ולכן - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיהיה כיור בפרוזדור, אבל שיבחרו את הכיתה של התלמיד הזה, להזיז אותה קרוב יותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה יכול להיות בפרוזדור, אבל בקצה של הפרוזדור.

יעקב מרגי: על האופטימום כולנו לא נסכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה לא אופטימום, המנהל מסדר את הכיתות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: זו הייתה דוגמה לסוג של הנגשה שניתן היה לחשוב עליה, ולו ברמת שיבוץ כיתה - - -

יעקב מרגי: הדיון היום הוא על חינוך מיוחד.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני מאוד מסכימה שצריכה להיות כאן חשיבה אחרת כדי שאולי ב-1 בספטמבר יהיו את אותם 15 מקרים, אבל בוודאי לא אותם 100 מקרים.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: שינוי לוח הזמנים הוא בהחלט אפשרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, ההנגשה – היום יש מישהו שמוודא שמבנים בבתי ספר חדשים - - -

יעקב מרגי: עדיין לא חייבים.

יעקב מרגי: אה, חדשים, ודאי, זה חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חדשים, שדואגים - - -

יעקב מרגי: זה חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שזה חוק, אבל בודקים, מאשרים, דואגים?

<קריאה: עד ה-1 במאי 2019 - - -

<מיכל מנקס: זה לא מדויק, סליחה.

<מיכל מנקס: - - - יש פרוגרמה, יש - - -

יעקב מרגי: רבותי.

יעקב מרגי: רבותי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראיתי בתי ספר שנבנו רק לפני שנה ושנתיים, הם ממש חדשים, ואין להם מעליות.

<אביבית ברקאי - אהרונוף: בבית הספר של הבנות שלי גם אין מעלית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא, זה קומות.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אכן?

יעקב מרגי: האומנם?

<אביבית ברקאי - אהרונוף: אין לילדים מעלית.

יעקב מרגי: רגע, תקבלו תשובות.

יעקב מרגי: האומנם?

יעקב מרגי: תציג את עצמך לפרוטוקול.

<אילן שי: עורך דין אילן שי ממשרד החינוך.

<קריאה: יש פיר.

<אילן שי: התקנות של הנגשה של מוסד חדש הן באחריות של משרד הפנים.

<אילן שי: אנחנו משתתפים בדיונים לגביהם, הם עדיין לא עודכנו, הם עדיין גם בדיון בוועדות - - -

יעקב מרגי: מבנה חדש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אני אומר לך שהם לא, אני ראיתי את זה.

יעקב מרגי: שנייה.

<אילן שי: הפרוגרמה העדכנית של משרד החינוך של בניית מוסד חינוך היא בהתאם לטיוטת התקנות, והיא כוללת הוראות לגבי מספר הכיתות המונגשות, ובנייה של פיר מעלית בכל מוסד חינוך חדש, שזה כרגע מה שכלול בטיוטת התקנות.

<אילן שי: אבל פיר, ולא מעלית.

יעקב מרגי: למה צריך רק פיר, כדי שיפלו בו ילדים?

יעקב מרגי: צריך פיר עם מעלית.

<אילן שי: הפיר הוא אטום.

<אילן שי: כרגע, בהתאם לטיוטת התקנות, אין התקנה של מעלית, ההתקנה של המעלית תהיה רק במסגרת תקנות נגישות פרטנית ובהתאם - - -

יעקב מרגי: איזו חלמאות.

יעקב מרגי: הרי זה יהיה בתקנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, כשאני מדבר על הנגשה, אני בא ממקום של מומחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מהנדס, ואני עבדתי בהנגשה, ואני עבדתי בבטיחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר חד-משמעית, הם לא מונגשים.

יעקב מרגי: חאג' יחיא, תודה.

יעקב מרגי: אנחנו מיצינו את הנקודה הזאת.

יעקב מרגי: בדיון הבא – לא עומדת לי הפריבילגיה לתת אורכות, לכן אני הולך להיות עכשיו מונוטוני וקצר רוח קצת.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך שראש צוות השופטים חננה אותך ונתנה לך את רשות הדיבור.

<רויטל לן כהן: תודה רבה.

<רויטל לן כהן: לפרוטוקול, רויטל לן כהן, עורכת דין, קואליציית הורים לילדים עם מוגבלות.

<רויטל לן כהן: תיכף אני אדבר על הילדים, אבל רק כדי להסביר כמה זה אבסורד העניין עם המעלית, בראש העין יש חטיבת ביניים, הילד כבר בכיתה ח', כלומר, הוא לא התחיל אותה השנה.

<רויטל לן כהן: עדיין יש רק פיר.

<רויטל לן כהן: למה?

<רויטל לן כהן: להזמין מעלית זה שמונה חודשים מסין.

<רויטל לן כהן: הוא בכיתה ח'.

קארין אלהרר: נכון.

קארין אלהרר: אמרו שהיא מגיעה בנובמבר.

<רויטל לן כהן: בנובמבר.

<רויטל לן כהן: בראש העין.

קארין אלהרר: נובמבר השנה, ואנחנו עם היד על הסטופר.

<רויטל לן כהן: הוא בכיתה ח' כבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה מתי מגישים את ההזמנה כדי להתחיל לספור את החודשים.

קארין אלהרר: הם הגישו מזמן.

<רויטל לן כהן: הם הגישו כשהוא היה בכיתה ו'.

<רויטל לן כהן: הוא ב-ח'.

<רויטל לן כהן: ואני אגיד לך יותר מזה, הוא ילד עם CP, ידעו עליו מהגן, לא היה צריך לחכות לו שהוא יגיע אפילו לכיתה ז', לחטיבה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לתקן את רחלי – לפרוטוקול, אני מתה עליה, אבל יש ילדים בלי שיבוץ.

יעקב מרגי: כמה?

יעקב מרגי: גם היא אמרה שיש.

<רויטל לן כהן: לא, היא אמרה שאין ילד בלי שיבוץ, יש ילד עם שיבוץ לא מתאים.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: מה את יודעת על ילדים בלי שיבוץ?

<רויטל לן כהן: אדוני לא אמר בתחילת הדיון, אבל אני רוצה להגיד שמות של ילדים, ושאחר-כך לא יהיו בפרוטוקול.

<יהודית גידלי: אני מבקשת ממך לא.

יעקב מרגי: לא אמרנו את זה, אל תזכירי שמות.

יעקב מרגי: תני מקומות, אל תזכירי שמות.

<רויטל לן כהן: אין בעיה.

<רויטל לן כהן: ילד מעוספיה עבר ועדת השמה שקבעה שהוא זכאי לכיתה ללקויות למידה.

<רויטל לן כהן: השפ"ח בנשר – שאין לו עמידה, הוא לא חלק מוועדת שיבוץ, והוא לא אמור להיות מעורב בתהליך – לא רוצה לקבל אותו בנשר.

<רויטל לן כהן: אנחנו לא נגיד למה, רק נזכיר שהילד מעוספיה.

<רויטל לן כהן: למשרד החינוך זה נראה הגיוני שימשיכו לחפש, ולהגדיל את טווח החיפוש, ויש בית ספר בטבעון, שעה וחצי נסיעה לכל כיוון – עוספיה-נשר זה עשר דקות – שאמר שאם לא תהיה ברירה, אני מוכן לקבל את הילד.

<רויטל לן כהן: אבל יש בית ספר בנשר, יש כיתה שמתאימה לילד, הוא עבר פגישה אצל המנהלת, הוא יכול להיות אצל - - -

<מיכל מנקס: - - -

יעקב מרגי: רגע, אי-אפשר ככה.

יעקב מרגי: מיכל.

יעקב מרגי: מיכל, לא.

<רויטל לן כהן: השפ"ח בנשר אמר לא רוצה.

<רויטל לן כהן: ועכשיו אני אגיד עוד משהו – האימא הייתה בוועדה שקארין קיימה עוד בתקופת החופש הגדול.

<רויטל לן כהן: אחרי הוועדה הזו האימא קיבלה הודעה מהשפ"ח – שפ"ח עוספיה העביר לה הודעה משפ"ח נשר – בגלל שבאת לוועדה, אף כוח בעולם לא יציב את - - -

יעקב מרגי: רחל, את מכירה את הסיפור מעוספיה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<רחל אברמזון: כן.

<רחל אברמזון: הילד משובץ.

<רחל אברמזון: הכיתה בנשר אינה מתאימה לצרכים של הילד.

יעקב מרגי: זו גרסה מול גרסה.

<רויטל לן כהן: - - -

<רחל אברמזון: עכשיו אפשר לנהל דיון מקצועי.

יעקב מרגי: הוא משובץ.

יעקב מרגי: תודה.

<רחל אברמזון: יש כיתה בטבעון.

<רויטל לן כהן: לא נכון, הוא לא משובץ.

<רויטל לן כהן: ההורים לא קיבלו מעולם שיבוץ.

<רויטל לן כהן: הוא לא משובץ.

<רויטל לן כהן: לא נכון.

יעקב מרגי: לאן הוא משובץ?

<רחל אברמזון: יש כיתה בטבעון - -

<רויטל לן כהן: לא נכון.

<רחל אברמזון: - - שמתאימה לצרכים שלו.

<רויטל לן כהן: לא נכון.

<רחל אברמזון: מחכים לו באהבה גדולה.

יעקב מרגי: זו מילה מול מילה.

יעקב מרגי: נדבר על המנגנון.

<רחל אברמזון: לא, אין פה מילה מול מילה.

יעקב מרגי: הוא ב-15?

<רחל אברמזון: נכון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הלאה.

<רויטל לן כהן: הלאה.

<רויטל לן כהן: יש ילד מהיישוב חורה, ליד באר-שבע.

<רויטל לן כהן: ילד עם מחלה גנטית נדירה שגורמת לכך שהוא לא מרגיש כאב, יש גם מוגבלות שכלית קשה מאוד ומורכבת.

<רויטל לן כהן: אני אקריא לכם כמה דברים כדי שתבינו עד כמה זה מורכב.

<רויטל לן כהן: נקבעה לו השמה לגן חינוך מיוחד לפיגור בינוני.

<רויטל לן כהן: ישלו תסמונת של היעדר הרגשת כאב.

<רויטל לן כהן: בשנה שעברה, בגן, הוא שבר את הרגליים, מאז הוא בבית.

<רויטל לן כהן: הוא לועס איברי גוף, תולש ציפורניים, פורק כתפיים, ועוד.

<קריאה: די.

<קריאה: די.

<רויטל לן כהן: כן, כן, כדאי שנדע.

<רויטל לן כהן: המקום שמתאים לו הוא "עלה נגב", ועדיין, הוא יצטרך סייעת צמודה.

<רויטל לן כהן: אבל לא בא ליישוב לשלוח אותו רחוק, אז הם מבקשים שהוא יחזור לגן שהוא היה בו, שבו נשברו לו הרגליים.

<רויטל לן כהן: אני כבר לא רוצה לדבר על זה שמשרד החינוך לא ידע איפה הילד גר, כי הוא לא טרח לבדוק מול משרד הפנים, הוא חיכה שאני אחזור מגיאורגיה כדי שאני אבדוק להם בדיוק איפה הילד.

<רויטל לן כהן: זה ילד שיושב בבית.

<רויטל לן כהן: האימא התכתבה איתי פה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להקריא התכתבות שהייתה ממש בדקות האחרונות.

<רויטל לן כהן: היא כותבת בצורה מפורשת: הייתי עכשיו במועצה, אמרו שאין מקומות.

<רויטל לן כהן: לא יכולים להוציא לו הסעה בכל יום.

<רויטל לן כהן: הם מסרבים.

<רויטל לן כהן: הוא זקוק לגן רפואי.

<רויטל לן כהן: הם אמרו שאין להם בבאר-שבע גנים רפואיים, ולמרות שאני כבר שנתיים רצה, אמרו שהגעתי אחרונה.

<רויטל לן כהן: הילד הזה משנה שעברה בבית.

<רויטל לן כהן: מרגע שהרגליים החלימו, הוא עדיין בבית.

<רויטל לן כהן: זה הילד מהיישוב חורה.

<רויטל לן כהן: יש לנו את – אתם לא רוצים שאני אגיד שמות, אז אני אחפש מאיפה הוא.

<רויטל לן כהן: שנייה אחת.

יעקב מרגי: רויטל, תהי פרקטית.

<רויטל לן כהן: אין בעיה, יש לנו עוד ילד שמשרד החינוך לא יכול להגיד – ילד שעבר ועדת השמה, הוא צריך גן - - -, אבל הוא צריך השגחה רפואית צמודה, כולל סטורציות.

יעקב מרגי: מי קבע?

<רויטל לן כהן: רופא.

יעקב מרגי: משרד החינוך לא הכיר בזה?

<רויטל לן כהן: משרד החינוך לא מוכן לקחת את האחריות על הילד.

<רויטל לן כהן: הם לא רוצים לתת לו שיבוץ, כי הם לא מוכנים לקחת עליו אחריות.

<רויטל לן כהן: שיישאר בבית.

קארין אלהרר: מה יש לו? לא הבנתי.

קארין אלהרר: מה יש לו?

יעקב מרגי: אין ואקום.

<רחל אברמזון: הוא זקוק לסטורציה.

<רויטל לן כהן: הרופא של "פמי פרימיום" אמר שהוא לא מוכן לקחת אחריות על הילד, ובזה זה נגמר, הילד בבית.

יעקב מרגי: זה לא נגמר.

יעקב מרגי: אם ילד בבית בהוראה של משרד החינוך, יש חינוך ביתי.

<רויטל לן כהן: הוא לא צריך חינוך ביתי.

<רויטל לן כהן: גם הרופאים של הילד, אלה שמכירים את הילד, וגם הצוותים המקצועיים, אמרו שהוא יכול להיות בגן.

<רויטל לן כהן: ל"פמי פרימיום" לא בא לקחת אחריות.

יעקב מרגי: רויטל, אנחנו צריכים להישען על משרד החינוך.

יעקב מרגי: אם המקרה מוכר - - -

<רויטל לן כהן: "פמי פרימיום" זה לא משרד החינוך, זה הקבלן.

יעקב מרגי: תודה, לא ידעתי.

יעקב מרגי: אם משרד החינוך טיפל בילד הזה - - -

<רויטל לן כהן: אבל הוא לא מטפל.

יעקב מרגי: - - רגע.

יעקב מרגי: הוויכוח כרגע אם הקביעה שלו היא מספקת, מקצועית, או בלתי מקצועית – זה דיון נפרד.

יעקב מרגי: קודם כל אני רוצה לבדוק אותה.

יעקב מרגי: רחל אברמזון – שבעיני עכשיו, לצורך הדיון, והלהט של הדיון, היא חשודה – נתנה לי נתונים, ואני צריך לבחון את הנתונים.

יעקב מרגי: היא אומרת במפורש – אני מכיר אותה, כשאין לה תשובות, היא אומרת תפנו אלי.

יעקב מרגי: פה היא אמרה בצורה נחרצת: כולם משובצים, ויש לי 15 מקרים שיש ויכוח, שדעתם של ההורים לא נוחה מהפתרון, נמצא את המנגנון.

יעקב מרגי: זה לא מה שאמרת.

יעקב מרגי: את כופרת בנתון הזה?

<רויטל לן כהן: כן.

<רויטל לן כהן: כי להורים מעולם לא ניתנה הודעת השמה.

קארין אלהרר: רויטל, מי התנגד ל"עלה נגב" לילד הזה?

<רויטל לן כהן: היישוב שלו, המועצה.

יעקב מרגי: היישוב.

קארין אלהרר: למה היישוב לא מוכן להוציא הסעה?

<רויטל לן כהן: כי - - - משרד החינוך עונה לי אנחנו לא ועדת שיבוץ.

<רחל אברמזון: חברת הכנסת אלהרר, גם במקרה הזה ניתנו שתי אופציות קרובות לבית, שיכולות לענות לצרכים שלו.

<רחל אברמזון: אחת הייתה בחורה, והשנייה הייתה בתל-שבע.

<רחל אברמזון: עכשיו להגיד שבין זה ובין אין, ודווקא "עלה נגב" – יכול מאוד להיות שגם "עלה נגב" מתאים, ויחד עם זאת, יש עוד אפשרויות.

<רחל אברמזון: אני רוצה גם לדבר - - -

<רויטל לן כהן: - - -

יעקב מרגי: רגע, רויטל.

יעקב מרגי: שגב שלום, חורה, או "עלה נגב" – אלו פערים בנסיעה, אני אומר לך במי שגר בנגב, זה כמעט 40 דקות.

<רחל אברמזון: על זה אנחנו מדברים.

יעקב מרגי: חורה זה מקומי, ושגב שלום זה לא רחוק מפה.

<רויטל לן כהן: אבל האימא כתבה לי הבוקר שהיא הייתה הבוקר במועצה, אדוני.

<רויטל לן כהן: אדוני, הבוקר היא הייתה במועצה, ואמרו לה שאין גן.

<רויטל לן כהן: במועצה, הבוקר.

<רויטל לן כהן: הקראתי לכם אס.

<רויטל לן כהן: אם.

<רויטל לן כהן: אס מלפני חצי שעה.

<רויטל לן כהן: שאלתי אותה - - -

יעקב מרגי: מי אמר לה שאין גן?

יעקב מרגי: במועצה?

<רויטל לן כהן: היא הייתה עכשיו במועצה.

<רויטל לן כהן: אמרו לה אין, את רוצה, בגן שהוא היה.

<נאווה ריינר: קיבלנו ב-11:50 אישור של המפקח, איסמעיל, על שני השיבוצים האלה.

<רויטל לן כהן: והוא טרח ליידע את המועצה או את האימא?

<רויטל לן כהן: לא.

קארין אלהרר: אדוני, בעניין הזה, משהו התקצר בדרך, אני לא יודעת איפה.

קארין אלהרר: אבל אם יש אימא – אני לא יודעת, אני לא דיברתי אתה.

קארין אלהרר: אחד דיבר עם המפקח, השנייה דיברה עם האימא.

קארין אלהרר: אם יש מצב כזה שהאימא לא מכירה אופציות שיבוץ, אני מציעה, אם אפשר, שהמפקח ירים לאימא טלפון - -

<קריאה: הוא לא מדבר עם הורים.

קארין אלהרר: - - ויגיד לה: הנה השיבוצים, את מתכבדת לבוא ולהחליט מה העניין.

<נאווה ריינר: אז אני אומרת, זה נעשה, ויעשה עוד פעם.

קארין אלהרר: הוא פנה אליה - - -

<רויטל לן כהן: המפקח מעולם לא דיבר עם האימא.

יעקב מרגי: רויטל.

יעקב מרגי: רויטל.

קארין אלהרר: הוא פנה אליה והיא סירבה לבוא?

קארין אלהרר: לא הבנתי.

<נאווה ריינר: תשמעו, אני לא רוצה להיכנס כאן - - -

יעקב מרגי: סליחה, תציגי את עצמך לפרוטוקול.

<נאווה ריינר: שמי נאווה ריינר, ואני רכזת פניות הציבור באגף לחינוך מיוחד.

<נאווה ריינר: המקרה הזה מטופל אצלנו.

<נאווה ריינר: זה סיפור מורכב, שאני לא רוצה להיכנס לפרטיו.

<נאווה ריינר: אנחנו היינו בקשר עם מחוז דרום.

<נאווה ריינר: אמת, לא הצלחנו לאתר את האימא במשך תקופה מסוימת, זה נכון.

<נאווה ריינר: האימא אותרה, האימא נמצאת בקשר, המפקח מכיר אותה אישית.

<נאווה ריינר: לפי דבריו לפחות, הוא דיבר אתה.

<נאווה ריינר: אם רויטל אומרת שהמפקח לא דיבר אתה, אני אוודא את זה שוב, ואנחנו נדאג שהוא ידבר אתה.

<נאווה ריינר: הוא ידבר אתה.

קארין אלהרר: - - - לפתור את הבעיה.

<נאווה ריינר: הוא ידבר אתה.

<נאווה ריינר: אבל הוצעו לה שני גנים - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: מכתב רשמי על ההצעות האלה היא קיבלה?

יעקב מרגי: זה ב-12:00 היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הוא לא מהיום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הוא לא מהיום, הוא משנה שעברה.

<נאווה ריינר: אנחנו בקשר עם המפקח, שאחראי על חורה ועל תל-שבע.

<נאווה ריינר: אם הוא לא דיבר אתה, כפי שרויטל טוענת – ולי הוא אמר אחרת – אז הוא ידבר אתה, ואנחנו נפתור את הבעיה הזו.

<רויטל לן כהן: אני רק רוצה להגיד במאמר מוסגר, אנחנו מתחננים – אתם מכותבים כולכם על המיילים, שאנחנו כל פעם מתחננים - - -

יעקב מרגי: הנה, אני מודיע לך חד-משמעית, ואני מודיע את זה בשידור גם כן: מייל שאני אחד המכותבים, אני לא מתייחס.

<רויטל לן כהן: לא, לא מכותב.

יעקב מרגי: אין לי הרבה זמן.

<רויטל לן כהן: אתה תמיד נמצא בנמענים.

יעקב מרגי: אם פונים אלי ישירות, אין דבר כזה שאני מפספס, נקודה.

יעקב מרגי: אל תצפי לזה שאת תירי צרורות, ואני אעבור לדום.

יעקב מרגי: אני לא עובר לדום.

יעקב מרגי: אמרתי את זה פעם, ואני חוזר על זה.

<רויטל לן כהן: אדוני, מה שאני מנסה להגיד, בכל המכתבים שלנו עוברת כחוט השני הבקשה שהמפקח ידבר עם ההורה.

<רויטל לן כהן: כי תמיד אומרים לנו המפקח לא מדבר עם ההורה.

<רויטל לן כהן: היו בישיבה הקודמת שני ילדים.

<רויטל לן כהן: עם אחד מהם אתה דיברת.

<רויטל לן כהן: גם שני הילדים האלה – ילדה שהייתה על כיסא גלגלים, וילד שישב ליד אימא שלו – עדיין לא שובצו, עדיין לא מטופלים.

קארין אלהרר: כי מה?

<רויטל לן כהן: יש בבאר-שבע גן שהקליטו בו את הצוות מתעלל רגשית, נפשית, צורח ומקלל את הילדים, אז חלק מהילדים בבית.

<רויטל לן כהן: משרד החינוך לא מטפל.

יעקב מרגי: מה הסיפור עם הגן הזה?

יעקב מרגי: את מכירה את זה?

<רויטל לן כהן: גן "סנפיר" בבאר-שבע.

<רחל אברמזון: העניין הזה מטופל על-ידי מנהלת המחוז.

<רחל אברמזון: אני מעריכה מאוד את ההתלהבות של רויטל ואת - - -

יעקב מרגי: אל תעריכי את זה בכל פעם מחדש.

יעקב מרגי: את רואה שפיתחתי מנגנונים, דברי על העובדות.

<רחל אברמזון: אז אני עוד פעם אומרת:

<רחל אברמזון: בין מה שרויטל אומרת שלא טופל לבין זה שנערך שם איזשהו שימוע ובדיקה, ועניין שנמצא בטיפול וליווי של משטרת ישראל – סליחה, לא נוכל - - -

יעקב מרגי: רחל, אומרת רויטל בינתיים, מאז שזה התפרסם, יש הורים שחוששים.

<רחל אברמזון: הילדים נמצאים בגן.

<רויטל לן כהן: לא נכון.

יעקב מרגי: כמו שאת אומרת, יש פער בין מה שמדווחים משרד החינוך – אז יש פער בין מה שאת מדווחת לבין מה שמשרד החינוך אומר.

יעקב מרגי: זה דו-צדדי.

יעקב מרגי: בסוף לא יעזור כלום, רחל, צריך לראות איך מפתחים את המנגנון הזה.

יעקב מרגי: תציעי לי מנגנון שמטפל באותם מקרים שיש ויכוח בין ההורים לבין משרד החינוך על השיבוץ.

יעקב מרגי: במקומות אחרים יש ועדות ערר לשיבוצים.

יעקב מרגי: במקרה הזה אין מציאות כזו שזה נשאר בוויכוח.

יעקב מרגי: רק בגמרא יש כמה סוגיות שכתוב תיקו – נשאר עומד ותלוי.

יעקב מרגי: נציג מועצת התלמידים.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לסיים.

<רויטל לן כהן: אתה שאלת איך אפשר לייעל את התהליך, אני רוצה להגיד בעניין הזה.

<רויטל לן כהן: בתוך המנגנונים שהחקיקה מאפשרת, יש דבר שנקרא ועדה בין-מקצועית.

<רויטל לן כהן: פעם היו משתמשים במנגנון הזה.

יעקב מרגי: מה זה ועדה בין-מקצועית?

<רויטל לן כהן: ועדה בין-מקצועית זו ועדה שבה אמורים לשבת אנשי מקצוע - - -

<אראל גלבוע: היום קוראים לה ועדת היוועצות.

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: ממש לא ועדת היוועצות.

<רויטל לן כהן: אמורים לשבת שם אנשים מכמה דיסציפלינות, או מכמה תחומים, שקשורים בעיקר בילדים מורכבים, כדי לשבת ולדון מה נכון.

<רויטל לן כהן: הפסיקו לעשות את זה.

<רויטל לן כהן: כשילד מגיע למצב שבית הספר לא מסתדר אתו, שולחים לוועדת השמה.

<רויטל לן כהן: דילגנו על השלב שבו אנחנו יושבים ודנים עם ההורה מה עושים.

<רויטל לן כהן: באחד המקרים, אני הייתי צריכה להכריח, להציק, להציק, להציק, עד שלפני שבועיים רחלי יצרה ועדה כזו עבור הילד, שעד לפני שבועיים לא היה בבית הספר.

<רויטל לן כהן: אגב, הוא עדיין לא חזר כי עכשיו זה עדיין בתהליך של הסדרה.

<רויטל לן כהן: אבל לו היו מקיימים את הוועדה הבין-מקצועית הזו קודם, היינו חוסכים - - -

יעקב מרגי: תודה.

<רויטל לן כהן: רגע, עוד שני דברים.

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

<רויטל לן כהן: עם הייעול של התהליך.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אחר-כך תוכלי לכתוב לי מייל אישי.

יעקב מרגי: נציג מועצת התלמידים, בבקשה.

<איתי שובל: איתי שובל, דובר מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<איתי שובל: אני שמח מאוד שהדיון פרקטי.

<איתי שובל: יש לי שאלה אחת קטנה, אם אותה כמות של ילדים לא היו בחינוך המיוחד, ולא היו מגיעים לבית הספר, כמה המערכות היו פועלות בשביל קב"סים ואיומים בשביל שהם יגיעו לעומת עכשיו?

<איתי שובל: כולנו יודעים שהרבה יותר.

<איתי שובל: כולנו יודעים שהרבה יותר קל לאיים מאשר לעשות בפועל.

<איתי שובל: אני לא יוצא בהאשמות כלפי מישהו, אבל - - -

יעקב מרגי: אני אספר לך, אולי אתה לא יודע – אני אתחשבן עם אלה שבגללם לא יצאתי לחופשה השנה – כל הקיץ, ועדיין, יש קרוב ל-60 תלמידות שלא משובצות על רקע של אפליה.

<איתי שובל: בדיוק זה.

יעקב מרגי: ואין קב"סים, ואין קב"סיות.

<איתי שובל: אלו בדיוק המצבים האלה שנופלים - - -

יעקב מרגי: אני הייתי מציע להרחיב את הסמכות של הקב"סים גם לקרוא לסדר, או לתבוע לדין, את אותם מנהלי אגפי חינוך באותן רשויות מקומיות, או את אותם ראשי רשויות מפלות.

יעקב מרגי: לשלול.

יעקב מרגי: לפטר מנהל שמסרב לקבל.

יעקב מרגי: לשלול תקציבים – יש להם גב כלכלי, מנהל הבנק יודע שהוא יכול לחכות חצי שנה, והוא יקבל רטרואקטיבי ממשרד החינוך, אבל לפטר את המנהל שמסרב לקבל את השיבוץ של משרד החינוך.

יעקב מרגי: שיבוץ של משרד החינוך, מנהל בית ספר.

יעקב מרגי: אז יש.

<איתי שובל: אז למה בנשר לא לפטר את אותו אחד שלא רוצה לקבל את התלמיד?

<קריאה: זה שפ"ח, זה משהו אחר.

<רויטל לן כהן: למה?

<רויטל לן כהן: זה שירות פסיכולוגי חינוכי.

<רויטל לן כהן: נכון, רשות מקומית.

<רויטל לן כהן: אי-אפשר לפטר ברשות המקומית?

<רויטל לן כהן: אני חברת מועצה, אפשר לפטר.

<רויטל לן כהן: פשוט למשרד החינוך לא אכפת.

יעקב מרגי: תודה.

<איתי שובל: בואו נתגייס, נעשה עוד טיפה מאמץ – אחרי החגים זה עכשיו – ונעבוד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמיתי שוחט, אני מתנצל שלא נתתי לך גם בדיון הקודם.

יעקב מרגי: הדיון פה הוא לא בנושא הנגשה.

יעקב מרגי: אני כל כך מחובר לסוגיה הזו, הייתי נותן לך, אבל אין לי זמן.

יעקב מרגי: יהיו לנו עוד הזדמנויות, כנראה שלא תהיה ברירה - - -

<אמיתי שוחט: אני לא עוסק רק בהנגשה.

<אמיתי שוחט: הנושא של הנגשה – יש פה בילט-אין במערכת עצמה.

<אמיתי שוחט: אני אקדים מראש שאני מסכים לגבי כל הדברים שנאמרו כאן לגבי האגף לחינוך מיוחד, לגבי הרצון לנסות לפתור את המקרים הפרטניים שמגיעים אליו.

<אמיתי שוחט: אני חושב שיש בעיות מערכתיות בסיפור הזה.

<אמיתי שוחט: אם זה נושא ההנגשה, אז כמובן נושא הזמן, נושא התקצוב בחסר.

<אמיתי שוחט: אבל מה שלא בהנגשה, אני חושב שבמערכת עצמה יש בעיה בסיפור, כי ברגע שילדים משובצים – אם רחל דיברה על הבעיות שהורים לא מרוצים מהשיבוץ, הרבה פעמים זה לא מרוצים לא כי הם לא אוהבים את ההשכלה של הגננת, אלא פשוט כי ילדים עוברים בין רשויות.

<אמיתי שוחט: הרי השיבוץ בחינוך המיוחד הוא לא בתוך עיר, אלא - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך עצה, אל תאמר את זה חד-משמעית, יש גם, וגם, וגם.

יעקב מרגי: אני מכיר גם וגם.

<אמיתי שוחט: בסדר, אז גם וגם, וגם.

יעקב מרגי: יש שלא אוהבים את צבע השיער של הגננת.

<אמיתי שוחט: אני אגיד שזה מעודד היווצרות מקרים כאלה, כי ברגע שילדים עוברים בחינוך המיוחד בין רשויות, ממילא הורים לא ירצו שהילד שלהם ייסע שעה-שעתיים למוסד חינוך אחר.

<אמיתי שוחט: הילד משובץ, אבל ההורים לא רוצים - - -

יעקב מרגי: כן, אבל רשות מקומית קטנה.

יעקב מרגי: היא הביאה את הדוגמה של עוספיה.

יעקב מרגי: זה מתבקש, אם היה תקן לכיתה, היו פותחים כיתה.

יעקב מרגי: אין להם עניין לשלם גם הסעות, גם מלוות.

<רויטל לן כהן: לא, יש כאלה שיש להם מספיק ילדים ולא פותחים.

<אמיתי שוחט: נכון.

<אמיתי שוחט: מחוז מרכז למשל, שהוא מחוז גדול מאוד, ילדים עוברים כי לא בכל עיר יפתחו מוסד גם למגבלה שכלית, גם לאוטיסטים.

<אמיתי שוחט: לכן זה מפוזר, והילדים נוסעים.

<אמיתי שוחט: ולכן טבעי שהורים לא יהיו מרוצים מהשיבוץ.

<אמיתי שוחט: עוד דבר שמעודד הוא שהשיבוץ הוא על-ידי הרשות המקומית.

<אמיתי שוחט: נכנסים לכאן שיקולים כספיים של הסעות.

<אמיתי שוחט: אם יש מוסד שלא בדיוק מתאים, ויש מוסד שמתאים, אבל צריך הסעות, אז רשות מקומית שאומרת אני לא רוצה את ההסעות האלה - - -

יעקב מרגי: הסוגיה הזו של השיבוץ, רשות מקומית, ואינטרסים – אין ספק שזה יהיה אצלי - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: - - - את המצ'ינג - - - זה יפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: סליחה, זה יהיה אצלי על השולחן בעקבות האפליה.

יעקב מרגי: גילינו מקרים שרשויות מקומיות גוררות רגליים בכוונה.

יעקב מרגי: במקרה הזה עלות כלכלית, במקרה אחר זו אפליה.

יעקב מרגי: לכן הסוגיה הזו – כרגע התחייבתי ציבורית שהולכת להיות חקיקה של חוק הרישום למוסדות החינוך.

יעקב מרגי: נקיים גם שם דיונים מעמיקים כדי שבשנה הבאה – אני מכיר ראש רשות שלא משתף פעולה לא בגלל שהוא לא רוצה.

יעקב מרגי: יש לו לחצים בתוך היישוב.

יעקב מרגי: זה אופייני ליישובים חרדים, ערבים.

יעקב מרגי: זה בולט שם.

יעקב מרגי: יש שיקולים כאלה ואחרים, גם תדמיתיים.

יעקב מרגי: יש ראשי רשויות עם שיקולים תדמיתיים.

יעקב מרגי: לכן הסוגיה הזו צריכה לעבור בחקיקה, לתקן ולשנות מנהגים ישנים כדי להביא את זה למצב האופטימלי ביותר, כדי שלא יהיה מצב כזה.

<אמיתי שוחט: משפט אחרון.

<אמיתי שוחט: אני חושב שחשוב – היות ונוצרים מקרים כאלה, ויש מקרים – אם זה בכוונה, או לא בכוונה – נוצרים מקרים, ולכן אני חושב שדווקא בחינוך המיוחד, בגלל שכל כך הרבה גורמים מעורבים בסיפור הזה, חשוב להקדים את הפתרון.

<אמיתי שוחט: זה כמו ישיבה שנערכה בכפר המכביה עם פתיחת שנת הלימודים – חודש לפני כן לעשות הערכת מצב, לעבור מקרה-מקרה, ולראות איך אפשר לפתור אותם עוד לפני כן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ועל הדרך, תעביר בבקשה לממונים שלך שיפסיקו להיות סלחניים וגמישים, ושיתחילו לקדם את תקינת התקנות בוועדות כמה שיותר מהר.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<אראל גלבוע: עורך דין אראל גלבוע, נציג לשכת עורכי הדין.

<אראל גלבוע: אני רוצה לדבר על כמה בעיות.

<אראל גלבוע: קודם כל, כבר נודעה הבעיה של שיבוץ על-ידי רשויות מקומיות שנעשית הרבה פעמים אפילו לא בהתאם להחלטות ועדות ערר או ועדות שיבוץ, אלא משיקולים כלכליים של חיסכון בהסעות.

<אראל גלבוע: אני נתקלתי במספר די גדול של מקרים שילדים משובצים למוסד שאינו זה שמתאים להם, כי המוסד המתאים להם מטיל על הרשות הוצאות.

יעקב מרגי: אני מכיר יישובים שיש להם אובר-הסעות, מרצון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב שלהן מאפשר להן.

<אראל גלבוע: בדיוק.

<אראל גלבוע: יש מקרים כאלה, אבל יש יישובים שלא מממנים הסעות, והילד ילד.

<אראל גלבוע: כמו ילד אוטיסט – במקום גן תקשורתי, לגן עם פיגור קשה, כי הוא בקצה הקשה של הספקטרום האוטיסטי.

<אראל גלבוע: מקרים כאלה, או דברים אחרים.

<אראל גלבוע: שתיים, נתקלתי בוועדות השמה שמזלזלות בחוות דעת מקצועיות שההורים מציגים בפניהן, ואומרות אבל בית הספר אמר כך, וזו תהיה ההחלטה.

<אראל גלבוע: אם ההורים האלה לא מערערים לוועדת השמה, אחר-כך הם לא מוכנים לשלוח – למרות שיש שיבוץ לילד, אבל השיבוץ נוגד את חוות הדעת שיש - - -

יעקב מרגי: יש ועדות ערר.

<אראל גלבוע: כן, וכאן אנחנו מגיעים לבעיה נוספת.

<אראל גלבוע: רוב ההורים, לצערי, לא מודעים - - -

<מיכל מנקס: זה כתוב בהחלטה, נו, באמת.

<אראל גלבוע: גברתי, אני יודע שזה כתוב.

יעקב מרגי: זה מודגש, זה כתוב בשורה בולטת.

<אראל גלבוע: אני יודע.

<אראל גלבוע: זה כתוב למטה.

<אראל גלבוע: אני מכיר את זה.

<אראל גלבוע: דבר אחרון, אחד הפתרונות הטובים ביותר קיים – שר החינוך הקודם הצהיר שהוא יפעל לממש אותו.

<אראל גלבוע: אז אני אהיה כמו קאטו הזקן – דוח דורנר, שנותן משקל לרצון ההורים.

<אראל גלבוע: והגיע הזמן שמשרד החינוך יאמץ אותו רשמית ולא באמירות.

יעקב מרגי: קריאתך – לפחות אלי – נשמעה.

יעקב מרגי: לפני שאני מסכם – לגבי המקרה של העיוור, הסוגיה של המלוות, מי אמור לטפל בזה?

<אילן שי: אין זכאות אוטומטית לליווי לעיוורים.

יעקב מרגי: היא מותנית ב-?

<אילן שי: אם יש צורך, הרשות המקומית צריכה לפנות למשרד החינוך בבקשה לאשר את זה פרטנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרשות המקומית, לא ההורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התנאים שצריכים להיות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: עיוור 100% - מה יש לו?

<אילן שי: צריך לסווג את הצורך הפרטני שלו.

<מיכל מנקס: שהוא פחות רואה - - - זה לא הגיוני.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: אני אומר לך, עם כל האמפטיה, כל מקרה צריך להיבחן.

יעקב מרגי: אי-אפשר לשחרר את הרסן.

<מיכל מנקס: עיוור.

יעקב מרגי: רגע, מיכל, את לא מכירה עיוורים עצמאיים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלתי שאלה, בתקנות, אי-אפשר להגיד עיוור מדרגת עיוורות X עד – הוא יקבל ליווי?

יעקב מרגי: לא יודע.

יעקב מרגי: אני מבקש, תבדוק.

<אילן שי: כרגע מי שמונע את הגשת התקנות לכנסת זה משרד המשפטים.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: שמעת את זה, משרד החינוך?

יעקב מרגי: תבדוק את המקרה, תאתגר אותנו אם לא.

יעקב מרגי: רחל, אני מסכם.

יעקב מרגי: בינתיים, כשהיא מדברת, הסיכום יהיה לגבי אותו מנגנון שאני רוצה שתיצרי אותו לאותם מקרים שיש ויכוח בין - - -

<רוית להב גולדנר: אני אגיד אותו.

<רוית להב גולדנר: אני רוצה להגיד לגבי הילד העיוור, אם הוא מלווה בסייעת מבית הספר, חלק מהתפקידים של הסייעת לפי חוזר מנכ"ל זה ללוות אותו להסעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לקחת אותו מהבית, לנסוע ברכב ההסעות?

<רוית להב גולדנר: מבית הספר להסעה.

<רוית להב גולדנר: להעלות אותו להסעה פיזית.

<רוית להב גולדנר: זה חלק מהתפקידים שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם יש לה פחות שעות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מאשרים לה פחות שעות, לא למשך כל היום, ובשיעור האחרון היא לא נמצאת שם?

<רוית להב גולדנר: בית הספר צריך לבנות מנגנון שאחד מאנשי הצוות יעשה תורנות וייקח אותו, ואנחנו עושים את זה.

<רויטל לן כהן: צריך, זה לא קורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד צריך – מי צריך לאכוף את זה?

<רוית להב גולדנר: בית הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בית הספר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רחל, אנחנו מסכמים.

<רחל אברמזון: אני רוצה להתייחס למנגנון שאנחנו מדברים עליו.

<רחל אברמזון: המנגנון, ברמה העקרונית, נמצא, והוא קיים.

<רחל אברמזון: לכל מחוז יש מנהל מחוז, יש מפקחת מחוזית, ויש מפקחים שנמצאים באחריות אל מול כל מוסד חינוכי כזה או אחר.

<רחל אברמזון: במקרה של מחלוקות שמתגלעות בין רשות מקומית, בית ספר, הורים, וכולי, יש אפשרות לפנות למחוז.

<רחל אברמזון: המפקח, שאמון על בית הספר, אמור להגיש את הפנייה יחד עם ההורים למחוז, ושם זה אמור להיות מטופל.

<רחל אברמזון: ואני רוצה לומר, האגף לחינוך מיוחד צריך להיות הוועדה העליונה, שבה במקרים המאוד מאוד מורכבים – גם לעזור במשאבים, אם צריך להוסיף, וגם כדי למצוא פתרון.

יעקב מרגי: 15 המקרים האלה – אני יכול לקבל לוועדה?

<רחל אברמזון: אני יכולה.

יעקב מרגי: תשלחי לי – כל אחד בסטטוס שלו, מטופל על-ידי מי, מה, ומה האופק לגבי פתרון הבעיה.

<רחל אברמזון: בשמחה.

יעקב מרגי: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.