ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 265, 2016-08-03 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 3 באוגוסט 2016, כ"ח בתמוז תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא – הצעה לסדר היום – מצוקה חסרת תקדים בכלביות בישראל, של חברות הכנסת יעל גרמן, יעל כהן-פארן וחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יעקב מרגי: סוגית הכלביות, נאמר ככה, לא יורדת מסדר היום של הכנסת והגיע הזמן, אנחנו מכירים את זה.

יעקב מרגי: כל אחד רואה את זה בסביבה.

יעקב מרגי: זה כייף לגדל בעל חיים וכייף להיענות לדרישות של הילדים.

יעקב מרגי: אני גר ביישוב ואני רוצה לומר לכם שלעתים בא לי לדפוק בדלתות של בעלי הכלבים ולומר להם תגידו, מה זה ההזנחה הפושעת הזאת?

יעקב מרגי: לו יצויר שילד בן 3 של אותו זוג היה משוטט ברחוב בשעות לא שעות, בימים.

יעקב מרגי: לפעמים, אני אומר לכם, גם אנשים שנתפסים בעינינו אוהבי בעלי חיים, נאורים ורגישים, יכולים לנסוע גם לחופשות ולהשאיר אותו משוטט בסביבה של הבית.

יעקב מרגי: כשמדברים ביישובים, תבינו, הייתי אומר שזה קהילות שלמות של כלבים.

יעקב מרגי: אני חושב שהרגולציה והפיקוח בקטע הזה לא עושים את עבודתם כנדרש, מצד אחד.

יעקב מרגי: מצד שני, אנחנו מחוקקים, מתקנים תקנות שמציבים אותנו לאט לאט ברף גבוה יותר של חמלה ושל התחשבות, אבל לא נותנים את האמצעים ואת הכלים לרשויות שאנחנו מטילים עליהן.

יעקב מרגי: אני אומר לכם גם כמי שמכיר את השלטון המקומי, וואלק – סליחה על הביטוי הלא פרלמנטארי – הכלביות זה לא כיכר העיר, עם המזרקה שרואים אותה.

יעקב מרגי: הן חצר אחורית וככה זה נראה, ככה מתייחסים לזה, כחצר האחורית.

יעקב מרגי: אני אומר לכם כמי שנכנס לעתים לשם ומבקר שם, אני מרגיש, אני רואה את המבטים בעיניים, את הצער, את הצמרמורות שמקבלים הכלבים כשהם מגיעים לאזור הזה בכלל.

יעקב מרגי: אז אני חושב שטוב שחברות הכנסת העלו את הנושא הזה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת יעל כהן-פארן שנמצאת איתנו מתוך כלל המציעים, ויש לי תמיד ויכוח עם מנהלת הוועדה, כשאנחנו מתכננים את הלו"ז – תראה, זה תלוי במציעים, אם יסתדר להם.

יעקב מרגי: אז אנחנו מתחשבים במציעים שיסתדר להם, ולמזלנו יעל כהן-פארן הצילה את כבודם.

יעקב מרגי: אז בבקשה.

יעל כהן-פארן: קודם כל תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אני מודה ליושב ראש הוועדה ולמנהלת הוועדה שבאמת קיימו את הדיון בלוח זמנים כזה צפוף.

יעל כהן-פארן: הגשנו את ההצעה רק לפני כשבועיים ובאמת הגענו לדיון מאד מהר.

יעל כהן-פארן: זה לא טריוויאלי ואני מודה לכם.

יעל כהן-פארן: טוב, המצוקה של הכלביות היא כפולה.

יעל כהן-פארן: למעשה יש מצד אחד את הכלביות העירוניות, שתיכף אני אקריא משהו, איזו שהיא עדות שנכתבה אצלי בתגובה לפוסט בפייסבוק, שפשוט צמררה אותי ואני פשוט חושבת שראוי לספר לכם עליה.

יעל כהן-פארן: מצד אחד יש את הכלביות העירוניות, שמחזיקות כלבים לתקופה מסוימת ולאחר 10 ימים, אם לא נמצאו בעליהם, אם לא הגיעו בעליהם - ומרבית הכלבים לא מגיעים בעליהם – ממיתים אותם או פונים לעמותות שייקחו אותם.

יעל כהן-פארן: מאחר שנוצרה סיטואציה של לחץ ציבורי חיובי ומצוין להפסיק את ההמתות חסרות התוחלת האלה של כלבים בריאים, שלא צריכים להיות מומתים, אז נוצר עכשיו מצב שבכלביות יש 200% תפוסה ומעלה, והן לא עומדות בעומס.

יעל כהן-פארן: עכשיו השאלה היא איך פותרים פה את העניין ואיפה המדינה לוקחת אחריות.

יעל כהן-פארן: איפה המדינה, כשיש כל כך הרבה כלבים שננטשים על ידי בעליהם – שזו זוועה, פשוט בלתי נתפס ואנחנו רואים את זה הרבה בתקופת הקיץ.

יעל כהן-פארן: אנשים נוסעים לחו"ל ולא חושבים על זה שיש גם כלב, אז עוזבים אותו איפה שהוא.

יעל כהן-פארן: פשוט נורא ואיום.

יעל כהן-פארן: כמובן יש כלבים שפשוט אין להם דורש.

יעל כהן-פארן: אבא ואמא יש להם, אבל אין להם בית, וכך הם מגיעים לכלביות כשהם נתפסים.

יעל כהן-פארן: אז קודם כל אני באמת רוצה לתת לעמותות כאן גם לספר מדם ליבם ולאנשים שמתעסקים עם זה ביום יום, המצוקה בכלביות של העמותות היא אדירה והם פשוט כבר לא יודעים מה לעשות.

יעל כהן-פארן: וזה לא רק מהכלביות העירוניות והרשותיות שמגיעים אליהם, גם פשוט כל אחד ברחוב.

יעל כהן-פארן: יש קבוצות ווטסאפ רבות שמנסות להציל בעלי חיים ופשוט הם כבר חסרי אונים כי כבר אין להן לאן להכניס את הכלבים המסכנים שנמצאים וכולנו רוצים שיימצא להם בסופו של דבר בית והשאלה היא מה נעשה בעניין.

יעל כהן-פארן: אני מניחה שנמצאים כאן גם נציגי משרד החקלאות.

איתן ברושי: למי מופנית השאלה?

יעל כהן-פארן: מה נעשה בעניין?

יעל כהן-פארן: מופנית השאלה למשרד החקלאות.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה.

יעל כהן-פארן: איתן, סליחה, אני ברשות דיבור.

יעל כהן-פארן: אני בטוחה שגם ברשות דיבור שלך אתה תדבר.

איתן ברושי: רק שאלתי למי מופנית השאלה.

יעל כהן-פארן: השאלה מופנית למשרד החקלאות – מה נעשה בעניין.

יעל כהן-פארן: אנחנו הפנינו שאלות שיצאו מהוועדה גם למרכז השלטון המקומי וגם למשרד החקלאות לקבל נתונים, הרבה מאד מידע שחסר היום לגבי כלביות, לגבי המימון, לגבי עיקור וסירוס ואני מבינה שממשרד החקלאות לא הגיע מענה.

יעל כהן-פארן: ממרכז השלטון המקומי כן הגיע מענה ואני מברכת אולם על כך, ותוך 45 יום הם גם אמורים להפיק דו"ח יותר מקיף של מצב הכלביות וכמות הכלביות ברשויות שלהם.

יעל כהן-פארן: לפני שאני אסיים אני חייבת לקרוא לכם משהו שאני לא חושבת שמישהו או מישהי תמציא דבר כזה כשהיא כותבת: "אוי, הכלביות העירוניות, איזה עצב, איזה בכי, לא ניתן לי לעזור אז אני לא יכולה להתמודד.

יעל כהן-פארן: בחורף עברתי להציץ בהסגר עירוני קריית ארבע.

יעל כהן-פארן: ראיתי גורים קפואים ורטובים, ללא אוכל וללא מים, על רצפה קפואה ורטובה, רעבים ורועדים מקור נורא.

יעל כהן-פארן: זה היה כך תדיר 10 ימים עד המתה.

יעל כהן-פארן: נאספו מהשדות, משדי אימותיהם ונשארו כך.

יעל כהן-פארן: אחד מהם קם על שתי רגליו ובכה לי במיוחד, לא עזב.

יעל כהן-פארן: התחלתי להילחם.

יעל כהן-פארן: לדבר בעירייה ובמי שעבד בהסגר ואחראי להרעבה ולשטיפה בצינור כיבוי אש יום יומי, שלאחריו נשארו אחרי לילה קפוא, רועדים מקור, רטובים עד לשד עצמותיהם כל בוקר שעות רבות, מיותר.

יעל כהן-פארן: כששטף את הרצפה".

יעל כהן-פארן: "פניתי למשרד הבריאות והם פנו לווטרינרית המועצה.

יעל כהן-פארן: היא לא מגיעה לכלבייה אך הכחישה שהם מורעבים ומוצמאים.

יעל כהן-פארן: השטיפות הופסקו.

יעל כהן-פארן: המשכתי להציץ.

יעל כהן-פארן: ראיתי רעב תדיר.

יעל כהן-פארן: עילפון עד מוות.

יעל כהן-פארן: גורים ללא אוכל ואף ללא מי ברז.

יעל כהן-פארן: הם סגרו את המחיצה למקום, שלא אראה.

יעל כהן-פארן: המשכתי להציץ.

יעל כהן-פארן: הייתה מלחמה גדולה.

יעל כהן-פארן: לא עזר, כי הממונה מהעירייה לא איכפת לו, הוא במילא יורה בהם אחרי 10 ימים".

יעל כהן-פארן: אני לא אמשיך.

יעל כהן-פארן: זה ממשיך.

יעל כהן-פארן: אז אני באמת פונה כאן גם בשאלה למשרד החקלאות – מה המצב בכלביות העירוניות.

יעל כהן-פארן: האם יכול להיות שכזה מצב מחפיר, שכזאת התעללות אכן מתקיימת בכלביות העירוניות.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעקב מרגי: איתן.

איתן ברושי: אני מוכן לשמוע.

יעקב מרגי: איציק.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני יושב הראש ותודה ליעל וליוזמים על עצם קיום הדיון.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד מה העמדה העקרונית שלנו ואיפה אנחנו עומדים ביחס לזה.

איציק שמולי: אדוני יושב הראש, בכנסת הזאת יש כבר 60 וכמה חברי כנסת שחתומים על הצעת חוק שאומרת No kill.

איציק שמולי: זה אומר שתעשיית ההרג שמתרחשת, נכון, גם בכלביות הציבוריות, אבל צריך להגיד גם ביושר, אדוני יושב הראש, הכלביות העירוניות זה החלק הקטן של הבעיה.

איציק שמולי: הקטסטרופה של הבעיה זה מה שקורה מעבר להרי החושך, בכלביות הפרטיות ובחלק מהעמותות, שפשוט תעשיית המוות שם היא בלתי נגמרת.

איציק שמולי: משרד החקלאות יבוא ויגיד זה מה שהוא דיווח לנו והשר במליאה, על כמה אלפים בודדים של בעלי חיים שמומתים בשנה.

איציק שמולי: זו כמובן בדיחה.

איציק שמולי: למה זה בדיחה?

איציק שמולי: כי אין דיווח.

איציק שמולי: אין חובת דיווח.

איציק שמולי: אין מעקב אמיתי של אף אחד מגורמי הממשלה וגם כמובן לא של הרשויות המקומיות, שלא לדבר על מה שקורה באותם מקומות שאמרתי שהם מעבר להרי החושך.

איציק שמולי: הרי איך עובדת תעשיית ההרג?

איציק שמולי: הכלביות הציבוריות יודעות שיש עליהן פיקוח ציבורי.

איציק שמולי: אז מה הן עושות?

איציק שמולי: הן פשוט מעבירות את זה לכלביות הפרטיות או לחלק מהעמותות, ושם כולם חיים עם ההסדר בשלום.

איציק שמולי: הווטרינר העירוני יודע שאף אחד לא ידפוק לו על הדלת ויגיד לו מחר בבוקר אתה המתת אלפי כלבים השנה וכמובן שגם משרד החקלאות נוח לו עם המצב, כי הוא יכול להראות מספרים שהם יחסית נמוכים.

איציק שמולי: ואתה יודע מה?

איציק שמולי: יש אפילו מי שמרוויח מזה.

איציק שמולי: כי כאשר אתה מעביר כלב מכלבייה או ממקום מסוים לכלבייה פרטית, אז אם אני לא טועה אתה צריך, אתה נדרש לשלם ב-10 ימים הראשונים בגין ההחזקה, ואחרי זה נגמרה התועלת הכלכלית, אז אפשר להרדים את הכלב.

איציק שמולי: ברור לנו ש-No kill זה עיקרון והוא לא יקרה ביום אחד.

איציק שמולי: זה ברור לנו.

איציק שמולי: אנחנו לא חיים על הירח, אבל צריך להגיד גם עוד דבר, שבינתיים, בכל שנה שאנחנו אומרים את זה ואומרים את זה, המצב נהיה רק יותר גרוע כי אנחנו לא עושים מספיק.

איציק שמולי: ובגלל שהאמירה הזאת No kill משתקת פה את כל הנוגעים בדבר, אז זה כאילו תירוץ לשבת על הכיסא ולא לעשות שום דבר.

איציק שמולי: ואפשר לעשות.

איציק שמולי: אפשר לקבע בחקיקה את העיקרון הזה ולקדם חקיקה שתומכת בזה.

איציק שמולי: להגדיל את תקציב העיקורים והסירוסים במקום להשתעשע ברעיונות הזויים של לשלוח בעלי חיים לחו"ל.

איציק שמולי: להגדיל ולתמוך בעמותות על ימי אימוץ.

יעקב מרגי: יש מדינה שלישית שמוכנה לקלוט אותם?

איציק שמולי: נראה לי, במצב שלנו, אפילו את החתולים מישראל לא רוצים לקלוט.

איציק שמולי: להגדיל את התמיכה בעמותות בימי האימוץ והכל.

איציק שמולי: להגדיל ולשפץ ולהרחיב את מספר המקומות בכלביות, להחיל חובת דיווח.

איציק שמולי: זה לא עולה כסף לאף אחד, גם על כל מי שנמצאים בתחומי בעלי החיים.

איציק שמולי: והדבר אולי הכי חשוב, להתחיל להיכנס באופן נחוש למלחמה מול המגדלים הפיראטיים.

איציק שמולי: כי היום, אדוני יושב הראש, אם אני כבר רוצה בעל חיים, יכול מאד להיות שאני אכנס לאחד מאתרי האינטרנט או אלך לאיזה מגדל גורים בקריות או אני לא יודע איפה, שמגדל חתולים או כלבים בקרטון ואני אתן לו 1,000 שקלים.

איציק שמולי: ובמקום ללכת לכלבייה הציבורית או לעמותה ולקחת משם גור, אני אלך ואקנה ב-1,000 שקלים ואת הגור בכלבייה ימיתו.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: למה קליפורניה יכולה להעביר חוק כזה לפני שבועיים ואנחנו לא?

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: על מי אנחנו מגנים?

איציק שמולי: על המגדלים שמעלימים מס?

איציק שמולי: הכל שם זה תעשייה שחורה.

איציק שמולי: זה ברור.

איציק שמולי: לא משלמים מס.

איציק שמולי: מתעללים.

איציק שמולי: האופן שבו הם מגדלים את בעלי החיים זה צער בעלי חיים לשמו, ועל כל הצלחה שלהם יש כישלון מהדהד בכלבייה העירונית או בעמותות.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: אז אני מסכם ואומר, זה נכון ש-No kill זה עיקרון, זה אידיאל, אבל אנחנו צריכים לשאול את עצמנו כבר מה אנחנו מתחילים לעשות כדי להתקדם לעבר האידיאל הזה ולא כמה אנחנו אומרים לעצמנו כל שנה שזה אידיאל רחוק מדי, אז אנחנו נשב על התחת ולא נעשה שום דבר.

יעקב מרגי: תודה איציק.

יעקב מרגי: המציעה השלישית, בבקשה.

יעל גרמן: קודם כל שוב אני חייבת להודות לך, אדוני יושב הראש, על ההיענות הבאמת בלתי רגילה ונדירה במחוזותינו לבעיה שאנחנו מעלים כאן.

יעל גרמן: למעשה אנחנו רואים שהמצב בקלפיות - - -

איתן ברושי: בקלפיות או בכלביות?

יעל גרמן: כן, אני חוזרת דרך אגב מחוק הפריימריז, אז הקלפיות אצלי בראש.

יעל גרמן: המצב בכלביות הולך ומחמיר.

יעל גרמן: במקום שאנחנו נראה באמת שאותה גישה של No kill, לאסור על ההרג ועל ההמתות של הכלבים, במקום שאנחנו נראה שהיא נושאת תוצאות, אנחנו לא רואים זאת.

יעל גרמן: לא רק זאת, אלא שבפניות החוזרות ונשנות למשרד החקלאות, אנחנו רואים שהם שוב ושוב דוחים את התשובות.

יעל גרמן: בפעם האחרונה הם באו ואמרו שבתוך 45 יום יהיה להם דו"ח והם יוכלו למסור לנו.

יעל גרמן: אני חושבת שזה היה בפברואר, או אז הם אמרו שבתוך כמה חודשים הם ימסרו בפברואר.

יעל גרמן: עד היום עברו כבר שישה חודשים.

יעל גרמן: אני חושבת שזה די זמן והותר כדי שאנחנו נבוא ונראה ונדע בדיוק את כל האינפורמציה, את כל המידע שנמצא באמת.

יעל גרמן: כמה כלביות, כמה כלבים, כמה מומתים, איך הם מומתים – כדי שאנחנו נוכל פה בוועדה הזו שלך, שדואגת באמת לצער בעלי חיים, כדי שאנחנו נוכל כאן לבוא ולתכנן ולדעת איך ובתוך מספר שנים – שלוש, ארבע, חמש שנים - אנחנו מגיעים ליעד הזה.

יעל גרמן: אני מבקשת שמכאן תצא קריאה קודם כל למשרד החקלאות וגם לרשויות, לכל הרשויות, למרכז השלטון המקומי.

<דגנית בן דב: קודם כל לרשויות.

יעל גרמן: אני מסכימה איתך, דגנית, גם לרשויות.

יעקב מרגי: אני לא יודע מי קרא את קריאת הביניים, אבל מבחינתי רשויות זה משרדי הממשלה, הרשויות המקומיות, כל מי שבחוק מוטלת עליו החובה, אם כבר התפרצת וקראת קריאת ביניים.

יעקב מרגי: תודה.

יעל גרמן: כן, אבל אני יודעת שדגנית פתוחה לרשויות המקומיות - - -

יעקב מרגי: בסדר, גם אני הבנתי אותה אבל אני לא זורק הכל על הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: צריך שילוב ידיים, ואמרתי בתחילה, נכון, אנחנו מטילים לפעמים מטלות על הרשויות המקומיות, נכון שהכלביות זה לא המזרקה בכניסה לעיר וזה לא כיכר העיר המטופחת, זה כמו חצר אחורית, אבל אנחנו צריכים לתת להם כלים.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לדעת מה אנחנו רוצים מעצמנו.

יעקב מרגי: האם אנחנו כמדינה, כפי שאמר חבר הכנסת איציק שמולי, עוד לא כתבנו את נייר העמדה שלנו, איך הנושא הזה צריך להתנהל.

יעקב מרגי: אנחנו מגבירים את המודעות וטוב שכך.

יעקב מרגי: מגבירים את המודעות לחמלה וטוב שכך, ומצד שני אנחנו עושים מעשים שהם יותר קשים ממה שעשינו תחילה.

יעקב מרגי: איך יכול להיות?

יעל גרמן: ממש כך.

יעל גרמן: ואני רוצה באמת לסיים ברוח הדברים של יושב הראש ולומר שאנחנו קבענו יחד עם משרד החינוך שולחן עגול, יחד עם העמותות, יחד עם חברי הכנסת, לשבת.

יעל גרמן: אחת הפגישות הקרובות שלנו היא לדעתי כבר ביום ראשון הקרוב ושם, סביב השולחן העגול הזה, אני באמת קוראת למשרד החקלאות שבאמת ייקח על עצמו מחויבות לשבת ולהכין את אותה תכנית, שחברי שמולי דיבר, שאתה כרגע דיברת ושאנחנו מדברים.

יעל גרמן: תכנית ברורה, שבצידה משאבים.

יעל גרמן: משאבים לעיקור ולסירוס כלבים.

יעל גרמן: משאבים להקמת כלביות נוספות.

יעל גרמן: משאבים שיעברו לעמותות, שלמעשה נושאות בעול.

יעל גרמן: אנחנו רואים שלמעשה עמותות אזרחיות, עמותות שהן באמת מלכ"ריות, אבל הן למעשה עמותות פרטיות שבאות מכספים פרטיים, מתרומות, הן אלה שנושאות בעול, הן אלה שלוקחות את הכלבים, מעקרות אותם, שולחות אותם לאימוץ.

יעל גרמן: זה לא צריך להיות ואם הן עושות את זה הן לפחות צריכות לקבל את התמיכה הממשלתית.

יעל גרמן: אני מאד מאד מקווה שמכאן תצא הקריאה ושבפעם הבאה כבר יהיו לנו נקודות לתכנית רב שנתית.

יעקב מרגי: תודה יעל.

יעקב מרגי: איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: בוקר טוב.

איתן ברושי: זה לא מכת מצרים, ריבוי הכלבים והחתולים.

יעקב מרגי: אבל זו מכת מדינה.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: ולכן אפשר להשתלט על זה.

איתן ברושי: יעל גרמן, בתור ראש עיר, וגם אני הייתי ראש מועצה, אני הייתי מחלק את הבעיה לשניים.

איתן ברושי: בכלל הייתי אומר שהציבור מתחלק לשניים, ממש חצי חצי.

יעל כהן-פארן: אוהבי כלבים ושונאיהם?

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: חצי מגדל כלבים וחצי פוחד מהם.

איתן ברושי: וכשהייתי ראש מועצה – היו אנשים – יעל – אני מסתכל גם על האנשים ולא רק על הכלבים עכשיו – היו אנשים שפחדו ללכת ביישובים משום החשש מהכלבים והיו אנשים גם כל היום טלפנו אלי להסיר את הצואה של הכלבים מהדשא הפרטי שלהם.

איתן ברושי: זאת אומרת יש פה שילוב - - -

יעקב מרגי: רגע, והלכת לאסוף את זה?

איתן ברושי: אתה יודע שהייתי ראש מועצה טוב.

יעקב מרגי: תשובה לעניין.

איתן ברושי: כן.

איציק שמולי: איתן הצנוע במיטבו.

איתן ברושי: כן, הצנוע הידוע.

איתן ברושי: את השילוב הזה כדי לקחת בחשבון ולכן גם האחריות מתחלקת.

איתן ברושי: הרי אמרתם פה ואני מכיר את זה, במיוחד בהתיישבות.

איתן ברושי: אתם יודעים, פעם אמרו שהקיבוצים לא יכולים ליפול.

איתן ברושי: למה?

איתן ברושי: כי האורחים לא יתנו להם.

איתן ברושי: עכשיו אני אומר גם היישובים במרחב הכפרי הם עיר מקלט להרבה בעלי חיים וכלבים.

איתן ברושי: קל לזרוק כלב בפתח מושב הקיבוץ, מישהו ייקח אותו.

איתן ברושי: ובסופו של דבר מישהו מניח את הכלב הזה שם והמישהו הזה זה מישהו שאולי אפילו קנה אותו וגידל אותו.

איתן ברושי: ויש חוקי עזר, דרך אגב, חוקי עזב מאד נוקשים.

איתן ברושי: כשאני באתי די הופתעתי לראות חוק עזר מאד קשוח של השרות, שהיא יכולה גם להשמיד כלבים שאין להם בעלים ואחרי ימים אם לא לוקחים אותם, ובעל הכלב צריך לשלם את העלות שלהם.

איתן ברושי: אדוני יושב הראש, חייבת להיות הפרדה בין כלבים שאין להם בעלים ובין בעלים שאין להם לב, או שהם הזניחו את הכלבים ו/או שבשוגג.

איתן ברושי: צריך להגיד יותר מזה - - -

יעקב מרגי: אין שוגג.

יעקב מרגי: איך יכול להיות שוגג?

איתן ברושי: כמי שהיה פעם רפתן בילדותי, אני זוכר שקיבלתי פעם זריקות נגד כלבת.

איתן ברושי: הכלבים מובילים גם מחלות וצריך לומר שיש כאן בעיה שמחייבת גם הגנה.

איתן ברושי: לכן הכלביות הן לא האויב.

איתן ברושי: צריך לקבוע את הכללים הנכונים.

איתן ברושי: והזכירו פה גם את הגידול של החתולים.

איתן ברושי: לכן לפי דעתי חייבים לומר שמי שבעל כלב יש לו אחריות על הכלב שלו.

איתן ברושי: לרשות יש אחריות לחיסונים ויש היום את השבבים שמונחים ויודעים גם את הזהות וצריך להבחין בין כלב שאין לו בעלים וכלב משוטט ולעתים גם מסוכן, ובין בעלים שהם צריכים לנהוג על פי הכללים.

איתן ברושי: לכן, כשדנים בסוגיה הזאת, כדאי לראות את התמונה בשלמותה.

איתן ברושי: אני חושב ופה אני לא יודע מי ממשרד החקלאות יכול להציג את השאלה של הריבוי, כי הדבר העיקרי לפי דעתי הוא מתחלק לשניים.

איתן ברושי: א' שהריבוי לא יהיה בלתי מוגבל, ב', שהאחריות תהיה ברורה מה הוא בעל כלב ועל מה הוא אחראי ומה התפקיד של הרשות, שלא מחליפה את האזרח.

איתן ברושי: לא מחליפים את האזרח אלא משלימים את האחריות.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר אבי צרפתי.

<אבי צרפתי: בוקר טוב לכולם.

<אבי צרפתי: תודה רבה על זכות הדיבור.

<אבי צרפתי: ראשית, אני מברך את - - -

יעקב מרגי: הזכות עומדת לך.

יעקב מרגי: רשות הדיבור.

<אבי צרפתי: אוקיי, תודה.

<אבי צרפתי: אני מברך את הוועדה באמת על העלאת הנושא החשוב.

<אבי צרפתי: במסגרת הנוכחית אני מייצג את ארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות המקומיות, אותם ארגונים או אותן עיריות שמחזיקות את הכלביות העירוניות.

<אבי צרפתי: שמענו פה איזו שהיא עדות מצמררת מהתהליך הזה ואני רוצה רגע להגיד שבסוף יום הכלביות העירוניות מהוות את התחנה הסופית והמנקזת של כל הדברים האחרונים, בין אם זה הזנחת בעלים, בין אם זה לעתים הרבה פעלים סירוב עמותות לקבל כלבים אליהן, בין אם מדובר על כלבים שהם כלבים שחיים בתחומים פתוחים, גליליים, תחומים שבהם בעצם המדינה, ומשום מה לא רואים שום פעולה שמתבססת בהם.

<אבי צרפתי: ובמסגרת הזו, בערך על 40-45 כלביות בכל המדינה, רובן הן כלביות עירוניות אמיתיות, חלקן הן כאלה שרשויות מקומיות, בחוסר מענה אחר משתמשות בהן, אבל זה כלביות פרטיות לחלוטין, הם אמורים לתת את המענה לכל כמות הכלבים הכל כך גדולה פה.

<אבי צרפתי: במסגרת הזו אין מצב שבו עיריות יוכלו לשאת על גבן את כל התהליך הזה.

<אבי צרפתי: אנחנו רואים פה - - -

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: למה?

<קריאה: אז מי צריך לשאת?

<אבי צרפתי: העניין הוא עניין כלכלי ועניין של סדר חשיבות במערך העירוני.

<אבי צרפתי: אנחנו - - -

יעקב מרגי: אתה יכול להרחיב בבקשה?

<אבי צרפתי: בוודאי, בטח.

יעקב מרגי: בסדר החשיבות של המערך.

יעקב מרגי: איך הגדרת את זה?

<אבי צרפתי: בוודאי.

<אבי צרפתי: תראו, להקים כלביה במסגרת העירונית דורש הקצאת קרקע מתאימה, דורש השקעה כספית לא מבוטלת, נע בין מיליון וחצי שקלים במקרה הטוב, בהתאם לתנאי השטח האידיאליים, עד שלושה מיליון שקלים בתנאים פחות.

יעקב מרגי: ד"ר אבי צרפתי, אתה לא ראש רשות, אבל אני מדבר באוויר, בסדר?

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול – לאותו חוף ים מדומה בעיר שהיא רחוקה מים, או בכיכר עם פירוטכניקה, אתה יודע כמה קרקע צריך להקצות?

יעקב מרגי: ואתה יודע כמה עולה ההקמה והתחזוקה?

יעקב מרגי: אז אני שואל אותך שאלה – האם עיר או מועצה מקומית שמכבדת את עצמה, הרי זה בסדר גודל פחות או יותר באותו יחס שווה לגדולה של עיר.

יעקב מרגי: אז אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: למה אנחנו חושבים שהארנונה היא קודם כל מגיעה ואני צריך לעשות חינוך, קצת רווחה והרבה טיפוח כדי שתהיה לי חזות נאה, ושאר הצרכים של החברה באותה רשות מקומית זה לא מהארנונה, זה צריך לבוא ממשהו אחר.

יעקב מרגי: גם אני חסיד גדול, יש לך פה את הרשויות המקומיות, על מה שמטילים עליהם בנוסף, אבל אני לא יכול מצד אחד לבוא ולהגיד תשמע, אתה רוצה שאני אעשה כלביה, אז תדאג לי.

יעקב מרגי: אני צריך שטח ואתה צריך לתת לי תקציב והתחזוקה מאה אחוז והפעלה.

יעקב מרגי: סדרי עדיפויות נכונים, בסוף קובע אותם ראש העיר והמועצה שלו, אבל עם כל הכבוד זה לא יכול להיות משהו תוספתי.

יעקב מרגי: זה חלק מהקיום של המועצה.

איציק שמולי: שלא לדבר על זה שאם התושבים היו יודעים מה קורה בתחום הזה, תאמין לי, היו הופכים את הכלביות, גם את הציבוריות וגם את העירוניות.

איציק שמולי: היו הופכים את הכלביות.

איציק שמולי: היו באים לכלביות והיו הופכים לכם אותן.

יעקב מרגי: תודה איציק.

<אבי צרפתי: וודאי.

<אבי צרפתי: רגע, נוצר פה איזה שהוא רושם שאני מייצג את ראשי הערים, להיפך.

<אבי צרפתי: אני מייצג את - - -

יעקב מרגי: לא, לא, הקדמתי ואמרתי לך אתה לא ראש רשות, אבל חשוב שייאמר מה שנאמר כאן.

<אבי צרפתי: וודאי.

<אבי צרפתי: אני מייצג את א ותם רופאים שמגיעים לראש העיר או מגיעים לגזבר או למזכיר המועצה ומבקשים סיוע או כלים.

יעקב מרגי: הוא לא שואל אותך סליחה מי אתה?

<אבי צרפתי: לעתים כן.

יעקב מרגי: כמעט לא מכיר אפילו.

<אבי צרפתי: לעתים כן, אבל אנחנו נמצאים שם כאשר באופן עקרוני אין לנו הקצאת משאבים מתאימה, הכלביות הנוכחיות שקיימות היום, פרט לבודדות, הן כלביות מתקופת המנדט כמעט והתחזוקה שלהן היא תחזוקה מאד מורכבת ומאד יקרה, לבין החובה שהמדינה מטילה עלינו לאסוף את הכלבים האלה, לטפל בהם, לתת להם תנאים וכדומה.

<אבי צרפתי: ואני אומר, בהעדר תכנית ממשלתית שמסתכלת על הכל בצורה מלאה, הן מבחינת הנושא של קידום עיקורים וסירוסים, הן מבחינת הנושא של הקמת כלביות, בשיפור התנאים בכלביות הנוכחיות היום בצורה הזו, אנחנו לא רואים את הממשלה.

<אבי צרפתי: איפה הממשלה?

<אבי צרפתי: מפקירים אותנו.

יעקב מרגי: אבי צרפתי, תודה.

יעקב מרגי: שאלת שאלה במקום ובכוונה הקדמתי אותך לפני משרדי הממשלה, כדי להציף זאת במרכז השולחן ואני חושב שהדברים חייבים להיאמר כדי לדעת שאנחנו לא עובדים ביחד.

יעקב מרגי: הרשויות לא מתואמות.

יעקב מרגי: הרשויות לא מדברות באותו קול, ואם מדברות באותו קול, לא עושות ביחד מה שצריך לעשות כדי להביא למצב אופטימאלי בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני יושב הראש.

דב חנין: תודה על כינוס הדיון - - -

איתן ברושי: הגיע השר הממונה.

יעקב מרגי: אני מקבל בברכה את שר החקלאות שהגיע ממש בעיתוי הנכון.

דב חנין: תודה, אדוני יושב הראש ותודה על כינוס הדיון הזה.

דב חנין: מה שקורה בכלביות בישראל זה אכן בלתי נסבל.

דב חנין: אנחנו מדברים על סבל, על כאב ועל פגיעה בחוק.

דב חנין: בעצם בסופו של דבר, מכיוון שצורה מסוימת של התייחסות לכלבים היא מנוגדת לחוק שעוסק בצער בעלי חיים בישראל.

דב חנין: השאלה היא איך אנחנו משנים את המצב הזה וכאן אני רוצה לומר שאני מצטרף לקריאתו – חבר הכנסת שמולי יצא – אבל אני מצטרף לקריאתו של חבר הכנסת שמולי לציבור לפעול מול הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: אה, לא להפוך את הכלביות.

דב חנין: לא, לא, לפעול מול הרשויות המקומיות.

איתן ברושי: ממתי פה ממליצים על אלימות בכנסת?

דב חנין: ולהפעיל לחץ על הרשויות המקומיות.

איתן ברושי: גם לא הכללה.

איתן ברושי: אני מכיר רשויות שהכלביות - - -

יעקב מרגי: איתן, איתן - - -

איתן ברושי: אל תעשו מכולם לא בסדר.

איתן ברושי: כולם לא בסדר?

יעקב מרגי: איתן, אנחנו מדברים על אלה שלא בסדר.

דב חנין: לא, לא, לא אמרתי.

איתן ברושי: אז כדאי להגיד שיש גם כאלה שבסדר.

יעקב מרגי: ודאי.

דב חנין: אני לא אומר שכולם לא בסדר.

דב חנין: אני מצטרף לקריאה להפעיל לחץ מצד הציבור על הרשויות המקומיות, כדי שהן יעשו את מה שצריך ומה שנדרש בתחומי האחריות שלהן, אבל ברמה הריאלית, מתוך היכרות עם מצבו של השלטון המקומי בישראל, אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שאם אנחנו נחשוב שהפתרון פה יבוא מהשלטון המקומי, אנחנו לא נתקדם.

יעקב מרגי: אתה היית פה שקפצתי בעקבות קריאת ביניים על הרשויות?

דב חנין: לא, לא הייתי בקטע הזה.

יעקב מרגי: זה בדיוק ככה.

יעל גרמן: לכן יש לנו את השולחן העגול.

יעקב מרגי: זה לא נכון לזרוק את זה.

יעקב מרגי: צריך לוודא שהרשויות עושות מה שמוטל עליהן בחוק, אבל גם צריך לוודא שהם נותנים להם את הכלים ואת ההנחיות המתאימות.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: א' את הכלים, ב' את הסמכויות, גם את ההוראות הנורמטיביות, היותר ברורות וכאן אדוני השר, אני מברך על הצטרפותך, כי אני חושב שההובלה בנושא הזה חייבת להיות של משרד החקלאות.

יעקב מרגי: ברור, תודה.

יעקב מרגי: יעל ארקין, בבקשה.

<יעל ארקין: שלום.

<יעל ארקין: תנו לחיות לחיות.

<יעל ארקין: יש לנו גם מצגת קצרה.

<יעל ארקין: כמה מילים.

<יעל ארקין: מבטיחה לך שזה יהיה קצר.

<יעל ארקין: כמה תמונות רק מהשבועות האחרונים, מהימים האחרונים של גורים וכלבים משוטטים ברחובות מדינת ישראל, בבסיסי צה"ל, בכל מקום אפשרי.

<יעל ארקין: אנחנו מדינה של פרו ורבו לכלבים ולחתולים.

<יעל ארקין: בהעדר תקציבים, בהעדר כספים, המצב הזה רק הולך ומחמיר ולכן גם המצוקה בכלביות ובהסגרים העירוניים רק הולכת וגדלה.

<יעל ארקין: אנחנו מציעים פתרונות, כי לבוא ולהגיד המצב לא טוב, יושבות פה כל העמותות, אנחנו כולנו יודעים מה אנחנו חווים.

<יעל ארקין: יושבים פה גם הווטרינרים הרשותיים שמפוצצים.

<יעל ארקין: צריך למצוא פתרון, כי לקטר זה לא יעזור.

יעקב מרגי: מה לדעתך הפתרון?

<יעל ארקין: יש כמה דרכים לפתור את הבעיה.

<יעל ארקין: אחת מהדרכים שאנחנו מציעות ויש לנו גם תמיכה של רוב העמותות פה, זה הנושא של עקר החזר, שהבאנו אותו בפני משרד החקלאות לא פעם ולא פעמיים.

יעקב מרגי: פרט, נמק, הרחב.

<יעל ארקין: אוקיי.

<יעל ארקין: עקר החזר זה פרויקט של עיקור וסירוס.

<יעל ארקין: חיסון של כלבים בפריפריות, כלבים משוטטים מה שנקרא בשפה העברית, שהיום בעצם הפתרון שמציע משרד החקלאות להתמודדות עם אותן בעיות, זה הרג של הכלבים.

<יעל ארקין: מה שמדינת ישראל עושה כבר 68 שנים – היא הורגת כלבים.

<יעל ארקין: זהו.

<יעל ארקין: או יורים בהם, או מרעילים אותם בסטריכנין, או שלוכדים אותם ומעבירים אותם להסגרים עירוניים, שלהם כמובן אין מה לעשות עם הכלבים והם מרדימים את הכלבים.

<יעל ארקין: אז בעצם בפועל מה שאנחנו עושים זה הורגים.

<יעל ארקין: אבל אנחנו רואים, הבעיה לא נפתרת.

<יעל ארקין: כלומר הכלבים ממשיכים לשוטט ברחובות.

<יעל ארקין: לכן הפרויקט והמודל למדינות עולם שלישי כמו מדינת ישראל, זה נכון, יש לנו פצצת אטום, אבל בנושא - - -

יעקב מרגי: את בטוחה?

<יעל ארקין: כן.

<יעל ארקין: אני - - -

איתן ברושי: או כמו שתמיד אומרים – לפי מקורות זרים.

יעל כהן-פארן: לפי פרסומים זרים.

<יעל ארקין: לפי מקורות זרים יש לנו, אבל בנושא כלבים וחתולים לצערי הרב אנחנו לא מטפלים בבעיה ויש לנו מה ללמוד ממדינות אחרות, וזה לא בושה.

<יעל ארקין: זה בסדר לאמץ מודלים שפועלים במדינות אחרות וזה אחד המודלים שאנחנו מציעים.

<יעל ארקין: אחת הבעיות הכי קשות זה שמשרד החקלאות עד עכשיו, למרות שאני כבר שנה מנהלת משא ומתן מול משרד החקלאות, טוענים שהפרויקט הזה הוא לא חוקי.

<יעל ארקין: עכשיו אני שואלת אותך שאלה, כבודו, אם - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: מאחר שאת מנהלת משא ומתן עם משרד החקלאות, מן הסתם הם יודעים מה הפרויקט.

יעקב מרגי: אנחנו עדיין לא יודעים מה המודל ומה הפרויקט.

<יעל ארקין: אוקיי, סליחה.

<יעל ארקין: זה פרויקט דרך אגב שמתנהל בכמה מדינות בעולם כרגע, על ידי עמותות גדולות כמו ה-Human Society בארצות הברית.

<יעל ארקין: זה פרויקט שמדבר על לכידה של כלבים משוטטים, חיסון כלבת.

<יעל ארקין: מכיוון שאנחנו מדינה שגם מוכת כלבת, אנחנו מחסנים את הכלבים כלבת.

<יעל ארקין: בעזרת הפרויקט הזה אנחנו גם נוכל לרדת בכמות המקרים של הכלבת עד לאפס והחזרה של הכלבים אחרי עיקור וסירוס וסימון שלהם וחיסון שלהם, לאותם מקומות שבהם הם נמצאים.

<יעל ארקין: מה אתה עושה בעצם בפרויקט הזה?

<יעל ארקין: אתה מייצב את האוכלוסייה, גורם בעצם לכך שתהיה, כמו שעושים דרך אגב עם חתולים.

<יעל ארקין: יש TNR לחתולים, שעושים אותו ומבצעים אותו בתקציב של 4.5 מיליון בקול קורא שיוצא כל שנה ממשרד החקלאות מאז שנת 2008 - - -

<קריאה: שירד מ-12 מיליון שקלים, חשוב לציין זאת.

<יעל ארקין: לא, לא ירד.

יעקב מרגי: סליחה גברתי, לא להפריע.

<יעל ארקין: ובעצם מה שאנחנו מבקשים זה את אותו פרויקט לעשות בכלבים, בפריפריות, בבסיסי צה"ל.

<יעל ארקין: אחת הבעיות הקשות היא בבסיסי צה"ל.

<יעל ארקין: זה בלתי יתואר מה שקורה בבקעה, ביהודה ושומרון, בדרום, ברחובות באר שבע, שזה לא בסיס צה"ל.

יעקב מרגי: במושבים ראית מה קורה?

<יעל ארקין: אני יודעת.

<יעל ארקין: אז לכן אנחנו אומרים.

<יעל ארקין: עכשיו תראה, יבואו ויגידו לך המתנגדים, מעבר למשרד החקלאות שטוען שזה לא חוקי ועד עכשיו, למרות כמה וכמה מכתבים שלי אליהם, ביקשתי לדעת איזה סעיף בחוק – נכון – כשאומרים לך לא חוקי – אתה רוצה לדעת איזה סעיף בחוק אומר שזה לא חוקי.

<יעל ארקין: תשובה אין כבר חודשים רבים.

<יעל ארקין: בינתיים גם התחלף מנהל השירותים הווטרינריים בשדה.

<יעל ארקין: אני לא מקבלת תשובה.

<יעל ארקין: אני רוצה לדעת למה זה לא חוקי.

יעקב מרגי: רגע יעל, פנית לייעוץ משפטי פרטי לשאול?

<יעל ארקין: לנו יש חוות דעת, כן, בהחלט.

יעקב מרגי: שזה חוקי?

<יעל ארקין: חוקי בהחלט, כן.

יעקב מרגי: את יכולה לשאול את היועץ המשפטי לממשלה אם חוות הדעת הזו מקובלת עליו.

יעקב מרגי: הוא ישיב לך.

<יעל ארקין: אוקיי.

יעקב מרגי: אם הוא לא ישיב לך, תקבלי סעד מאיתנו.

<יעל ארקין: אוקיי.

<יעל ארקין: אז זה פרויקט עקר החזר.

<יעל ארקין: אחת הבעיות הנוספות זה נטישות של בעלי חיים.

<יעל ארקין: על פי חוק צער בעלי חיים, נטישה היא עבירה על החוק.

<יעל ארקין: עכשיו אני שואלת אותך שאלה, כבודו, ואת כל הנוכחים פה.

<יעל ארקין: כשבא בן אדם דוגמא הבן אדם הזה, כשבא בן אדם לכלבייה של תנו לחיות לחיות לדוגמא ומצולם במצלמות האבטחה שלנו, ומה שהוא בעצם עושה – בבקשה.

<יעל ארקין: זו הכניסה לבית המחסה של תנו לחיות לחיות בכפר רות.

יעקב מרגי: הוא לפחות הביא את זה לעמותה.

<יעל ארקין: או, נשאלת השאלה.

<יעל ארקין: אז זה מה שאתה אומר.

<יעל ארקין: אני לא חושבת כמוך ואני אגיד לך גם למה.

<יעל ארקין: כי בעצם מה שהוא עשה, הוא הביא לעמותה, זה נכון.

יעקב מרגי: אה, תהרגו אותו במקומי, הוא אמר להם?

<יעל ארקין: לא, לא.

<יעל ארקין: אנחנו לא הורגים.

<יעל ארקין: אנחנו עמותה שלא הורגת, אבל הוא הביא אותה לעמותה.

<יעל ארקין: בעצם לכלבים האלה יש שבבים.

<יעל ארקין: הוא הסיר את האחריות מעצמו.

<יעל ארקין: כלבה אחת הייתה ממש מבוגרת, כבר בת 9 או 10 והוא בעצם בא והסיר את האחריות מעצמו ואני חושבת שבן אדם כזה, מעבר לזה שהוא הביא את זה אלינו ואנחנו נדאג, הרי הוא יכול היה להביא, לדפוק בדלת, להגיד שלום חברה, באתי למסור את הכלבים, אבל לא.

<יעל ארקין: כך הוא בחר.

<יעל ארקין: דרך אגב, הוא גם הגיע יום למחרת, חשב שלא ראו אותו במצלמה, כאילו לברר על כלבים לאימוץ, כדי לראות מה עשינו עם הכלבים שלו.

יעקב מרגי: אבל הוא חכם כל כך שהוא לא ידע שהשבב יכול לזהות אותו?

<יעל ארקין: כן, נכון.

<יעל ארקין: הוא נפל.

<יעל ארקין: ראית מה זה?

<יעל ארקין: אבל האמת, לא קרה לו כלום ואני תיכף אסביר לך גם למה.

יעקב מרגי: רק להזדרז, יש לי דיון נוסף ואני רוצה לתת לעוד כמה דוברים.

<יעל ארקין: אין בעיה.

<יעל ארקין: אז פה יש לך נטישה במרפאה של תנו לחיות לחיות.

<יעל ארקין: דרך אגב, אותה גברת השאירה כלב חולה בלילה, בבוקר מצאנו אותו מת.

<יעל ארקין: יש מספר רכב, יש הכל, יש תלונה, הכל, אבל זו לא עבירה.

<יעל ארקין: למה זו לא עבירה?

<יעל ארקין: מכיוון שהגברת היא צדיקה ואותם שני אנשים הם צדיקים, כי הם הביאו את בעלי החיים על פי חוות הדעת של משרד החקלאות.

<יעל ארקין: זו נטישה של שני חתולים שהשאירו בכלוב ליד השערים של בית המחסה שלנו, שדרך אגב, אם לא היינו מגיעים, בשמש הם היו פשוט מתייבשים.

<יעל ארקין: על פי חוות הדעת שלן משרד החקלאות, השארת בעל חיים בתחומי כלביית הרשות המקומית או בתחומי עמותה למען בעלי חיים, כאשר ברור על פניו כי גורמים אלה מסוגלים לספק לו את צרכיו החיוניים באופן קבוע, אינה עולה כדי עבירת נטישה.

<יעל ארקין: ואני שואלת אותך, האם עמותה כמו תנו לחיות לחיות, שמגייסת כספים מהציבור, מקבלת 2% מהתקציב שלה מהמשרד להגנת הסביבה, שתודה לאל לפחות שהם מתקצבים אותנו, האם זו לא עבירה?

יעקב מרגי: תודה גברתי.

<יעל ארקין: תודה לך.

<יעל ארקין: דרך אגב, הייתה לי עוד - - - אחת איך פ ותרים את הבעיה, אז אני משאירה אותה פה.

יעקב מרגי: תשאירי אותה תוך כדי.

יעקב מרגי: בבקשה, יש לך דקה אם את מסוגלת להציג לנו את המצב בדרום.

יסמין פרידמן: שלום, אני חברת מועצה מבאר שבע, פעילה חברתית.

יסמין פרידמן: זאת מנהלת רווחת בעלי חיים בעירייה.

יסמין פרידמן: אגב, זה התפקיד היחיד בכל הארץ שקיים בעיריית באר שבע.

מסעוד גנאים: רווחת בעלי חיים?

יסמין פרידמן: כן.

מסעוד גנאים: זו מחלקה בעירייה?

יסמין פרידמן: כן, קיימת רווחת בעלי חיים בעירייה.

יעקב מרגי: בסדר, בבקשה.

יסמין פרידמן: באזור הנגב יש הערכה של בין 55,000 ל-70,000 כלבים משוטטים.

יסמין פרידמן: כולם מגיעים איך שהוא לבאר שבע בסופו של דבר.

אורי אריאל: כמה?

יסמין פרידמן: בין 55,000 ל-70,000 כלבים.

יעקב מרגי: את מדבר על הדרום?

יסמין פרידמן: על כל הנגב, כן.

אורי אריאל: מאיפה המספר?

יסמין פרידמן: זה מספר שקיבלנו ממשרד החקלאות ומכל הווטרינריים הרשותיים.

יסמין פרידמן: עכשיו, אני - - -

אורי אריאל: אין מספר כזה.

יסמין פרידמן: באמת, אני מרגישה שאנחנו טוחנים פה - - -

אורי אריאל: בואו, חברים, אל תצטטו אותנו לחינם.

יסמין פרידמן: אני אשלח לך את זה.

אורי אריאל: תשלחי, תודה.

יסמין פרידמן: את מה שאתם שלחתם לנו.

אורי אריאל: תודה, תודה.

אורי אריאל: סבבה.

אורי אריאל: תשלחי.

יסמין פרידמן: לא, אני פשוט מרגישה שאנחנו טוחנים פה מים ומדברים.

יסמין פרידמן: אנחנו כבר 30 שנה מדברים - - -

יעקב מרגי: אנחנו טוחנים.

יעקב מרגי: מה יש לך להציע פרקטית?

יסמין פרידמן: מה זה?

יסמין פרידמן: יש לנו.

יסמין פרידמן: אנחנו מציעים את זה כבר 30 שנה.

יעקב מרגי: מה את מציעה?

יסמין פרידמן: עקר החזר.

יסמין פרידמן: הסגר ביתי לכלבים מחוסנים.

יסמין פרידמן: מבצעי עידוד עיקור של כלבים משובבים.

יסמין פרידמן: יש תכנית, יש פתרונות וכולכם לא רואים.

יסמין פרידמן: ואני שואלת מה תעשו, אם כל מה שעושים פה, בעלי העמותות, יפתחו ביום אחד את השערים ויתנו לכל הכלבים האלה לצאת לרחובות.

יסמין פרידמן: מה תעשו?

יסמין פרידמן: תירו בהם?

יסמין פרידמן: תהרגו אותם?

יסמין פרידמן: יהיו ערימות של גופות?

יסמין פרידמן: כאילו, מה צריך לקרות?

יסמין פרידמן: למה האחריות היא עלינו?

יסמין פרידמן: אנחנו קורסים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דפנה, ממש בקצרה, כדי שנספיק לשמוע את השר.

<דפנה דעואל: אני מעמותת SOS חיות.

<דפנה דעואל: אני אעשה את זה בקצרה.

<דפנה דעואל: אני מסכימה עם כל מי שדיבר פה לפני מהעמותות ואני שואלת את משרד החקלאות איזה תקציב אתם שמתם בשביל לעקר כלבים משוטטים?

<דפנה דעואל: אנחנו יודעים שיש תקציב של 4.5 מיליון שקלים לעיקור חתולי רחוב, שגם זה מעט מדי ומרבית הרשויות לא קיבלו בכלל את התקציב השנה.

<דפנה דעואל: עיריית באר שבע שנמצא בדרום, לא קיבלה תקציב, שזה מטורף מה שקורה שם.

<דפנה דעואל: לנושא כלבים משוטטים, איפה יש תקציב עיקור?

<דפנה דעואל: אין שקל תקציב עיקור.

<דפנה דעואל: התקציב של משרד החקלאות לצורך עיקור, לצורך צער בעלי חיים, עיקור חתולי רחוב, זה פחות משליש אחוז מתקציב המשרד.

<דפנה דעואל: אז יש תכניות רבות - - -

יעקב מרגי: זה לא אומר כלום.

יעקב מרגי: אם היה לך מספר, הייתי יודע יותר.

<דפנה דעואל: כולל עקר החזר, כולל לאכוף את מה שקורה היום, לאכוף את החוקים הקיימים למה שקורה היום, מבחינת תנאים בכלביות, מבחינת תקציבים שצריך לשים, מבחינת איך מתנהלים עם הכלבים וכמובן שיש הסגרים שמתנהלים בצורה - - -

יעקב מרגי: תודה גברתי.

יעקב מרגי: אבנר פורת.

<אבנר פורת: אבנר פורת, ארגון חותם.

<אבנר פורת: אנחנו רצינו לומר ש-א' כמובן שרק להילחם בהמתה זה לא שייך לפי הדברים שהוזכרו פה, שהדבר יביא גם להוצאות כספיות ניכרות של הרשויות המקומיות, הקצאת שטחים ובסופו של דבר יגרום לרשויות גם לא לאסוף את הכלבים, כי זה רק יעיק עליהן יותר, למרות שהם חייבות לפי החוק.

<אבנר פורת: הפתרונות שהוצעו פה והפיתרון המרכזי שהוזכר פה כל הזמן שהוא חוזר ושוב ושוב, הנושא של עיקור וסירוס – הדבר הזה אסור על פי תורת ישראל, וכמו שהדבר הזה כבר עלה בשנה האחרונה - - -

<מיכל שור: זה לא נכון.

יעקב מרגי: גברתי.

יעקב מרגי: זה הדבר היחיד הלא נכון ששמעת בחיים שלך?

יעקב מרגי: אז אל תפריעי לי.

<מיכל שור: אבל להרוג מותר?

<אבנר פורת: להרוג מותר, דבר ראשון.

<אבנר פורת: להרוג מותר.

יעקב מרגי: סליחה, לא להפריע.

יעקב מרגי: בא זה לא כיכר השוק.

<אבנר פורת: אני אמשיך.

<אבנר פורת: כמו שכבר עלה במהלך השנה וכמו שהשר אמר שהוא מתכוון להקצות את התקציבים בשנה הבאה, אנחנו קראנו להקצות עוד יותר תקציבים למחקרים, לדברים שכבר קיימים וצריכים פיתוח, לנושא של עיקורים וסירוסים הורמונאליים או כימיים, שהם יותר מוסריים לחיות והם מותרים על פי ההלכה.

יעקב מרגי: תודה.

<קריאה: למות מרעב ומצמא ברחוב זה הכי מוסרי.

יעקב מרגי: גברתי, גברתי, למה?

<קריאה: אבל כואב לי הלב.

יעקב מרגי: כואב לך מעוד הרבה דברים, נכון?

<קריאה: לא.

<קריאה: לנו זה הכי חשוב.

יעקב מרגי: סליחה, בינתיים הוא לא קיבל את מבוקשו והכלבים משוטטים ומוזנחים ומתרבים.

יעקב מרגי: אז אנחנו כרגע - - -

<קריאה: למה?

<קריאה: הוא קיבל את מבוקשו.

<קריאה: הם מוזנחים ומתרבים, אבל לא מעוקרים ולא מסורסים.

יעקב מרגי: גברתי, הוא לא קיבל את מבוקשו.

יעקב מרגי: אם שמעת מה הוא שואף שיהיה ואני חושב שהוא זועק את זעקת צער בעלי החיים לא פחות.

יעקב מרגי: יש לו דרכי מקובלות עליכם.

יעקב מרגי: הוא אמר את דעתו על פי ההלכה.

יעקב מרגי: יש מי שחולק, יש מי שלא חולק.

יעקב מרגי: כרגע זו לא נקודת החיכוך שלנו.

<קריאה: למה זו לא נקודת החיכוך שלנו?

יעקב מרגי: סליחה, כי אני החלטתי.

יעקב מרגי: את רוצה שאני אסביר לך עכשיו, באילוצי הזמן שלי?

יעקב מרגי: זו לא נקודת הדיון וזה לא הנקודה שבשלה כינסנו את הדיונים.

יעקב מרגי: עכשיו הבנת?

<קריאה: זה חלק מזה.

יעקב מרגי: זה חלק, נכון.

<אתי אלטמן: אני מבקשת לשאול שאלה.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: מיכל שור, בבקשה.

<מיכל שור: אני יוזמת תכנית חינוכית בכלביות, לילדים מכיתה א' עד ח', בשיתוף עם עיריית רמת גן, שהבאתי תמונות איך נראית הכלבייה כרגע ואיך היא אמורה להיראות, בבקשה, גם לך, אדוני שר החקלאות.

<מיכל שור: הרעיון הוא שילדים מכל הגילאים יבואו לכלבייה ויקבלו שיעורים על בעלי חיים, על זכויות בעלי חיים, על חוק עיקור-סירוס, שאולי במקרה הזה פעם ייצא לפועל פה בישראל, וטיפלו בכלבים, יוציאו אותם לטייל, ישחקו איתם, ילמדו אותם קצת אילוף.

<מיכל שור: הרעיון הוא שכלבים לא שופטים אותך ויש ילדים שמתקשים בקריאה, אז לקרוא ספר לכלב מעודד אותם לקרוא בלי ששופטים אותם.

<מיכל שור: אני זוכרת בתור ילדה עם הפרעות קשב וריכוז, ישבתי בשולחן פסח וכשהגיעה האגדה אלי, לא יכולתי לדבר וזה קורה להרבה ילדים.

<מיכל שור: אז הרעיון הוא שהילדים יבואו.

<מיכל שור: אדוני, כבוד השר, תראה איך נראית כלבייה.

<מיכל שור: תראה, ככה צריכה להיראות כלבייה ואיך היא נראית.

יעקב מרגי: הוא יודע לראות תמונות.

יעקב מרגי: הוא יודע לקרוא.

<מיכל שור: הכלביות היום נראות כמו בתי כלא.

<מיכל שור: הן לא שופצו ולא תוקנו מימי המנדט הבריטי, כמו שאמרו פה.

<מיכל שור: הכל ברזלים, הכל סורגים, אי אפשר להביא לשם שום דבר, אפילו לא כלבים.

<מיכל שור: אז אני מבקשת, הרעיון פה יהיה לשפץ ולשפר את הכלביות ברמה שיוכלו להגיע אליה.

<מיכל שור: מי שהכלב שלו נשך היום בן אדם, אחת החרדות הכי גדולות שלו זה להכניס אותו להסגר ואנשים מתחמקים ולא מדווחים על נשיכות בגלל הפחד להגיע להסגר.

<מיכל שור: אז הרעיון הוא שהכלבייה תהיה מקום נחמד יותר, בלי סורגים.

<מיכל שור: ראית שאפשר גם אחרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק שתכנית חינוכית בתוך הכלביות חשובה וצריכה להיעשות.

<מיכל שור: אז כדאי שתדברו על זה.

יעקב מרגי: אמרת את זה.

יעקב מרגי: זה יופיע בפרוטוקול ואנחנו שמענו את הדברים.

יעקב מרגי: גם נציגי המשרדים שמעו את זה.

יעקב מרגי: ננסה לקדם את זה.

יעקב מרגי: בבקשה, אתי.

<אתי אלטמן: אני רוצה לשאול שאלה אחת.

יעקב מרגי: רק אחת?

<אתי אלטמן: כן.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אתי אלטמן: עד מתי אנחנו, הארגונים, נעשה את העבודה שהמדינה צריכה לעשות.

<אתי אלטמן: אני רוצה לדעת אחרי עוד מעט 31 שנות פעילות, אני רוצה תשובה עד מתי אני צריכה לקבל וכל החברים שלי, טלפונים באחת עשרה בלילה ובשתים עשרה בלילה מבסיסי צה"ל, ואז אני מצטערת, נכון, אני שולחת ווטסאפים לשר החקלאות ומתחננת לעזרה כי אין לי פיתרון.

<אתי אלטמן: אין לי פיתרון וככה כל הארגונים שפה, אין לנו פתרון.

<אתי אלטמן: אנחנו מבקשים סוף כל סוף שתצא מפה קריאה לפתרון ולא לדיבורים.

<אתי אלטמן: נמאס לי מדיבורים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גלי דוידסון.

<גלי דוידסון: אז אני אשלים מהנקודה הזאת שבדרך כלל מי שמקבלת את הטלפונים באחת עשרה בלילה זאת אני, מוקד ה- - -

יעקב מרגי: לא רק את.

<גלי דוידסון: גם אני, מוקד 24/7 ואני אמקד את זה.

<גלי דוידסון: המשרד להגנת הסביבה, באמצעות הקרן לבעלי חיים שמופעלת ועקרונית אמורה להיות מוזנת מתקציבים של אכיפה של חוק צער בעלי חיים, בפועל מתוקצבת מתקציב המשרד להגנת הסביבה, פועלת בתחום הזה במספר מישורים במקביל, כאשר המישורים האלה הם גם תמיכה בעמותות, כשהדברים העיקריים שנתמכים, הפעולות העיקריות שנתמכות הן סיוע בהחזקה של אותם בעלי חיים, בעיקור, סירוס.

יעקב מרגי: אתם עושים פעולות אכיפה?

<גלי דוידסון: אין לנו סמכויות לבצע פעולות אכיפה, משום שאנחנו לא אמונים על חוק צער בעלי חיים, אנחנו עושים את מה שאנחנו יכולים לעשות במסגרת החוק, במסגרת מה שמאופשר לנו.

<גלי דוידסון: ובמסגרת הזאת, עם התקציב של המשרד להגנת הסביבה - - -

יעקב מרגי: מה מאופשר לכם בחוק?

<גלי דוידסון: זה בדיוק מה שאני אומרת.

<גלי דוידסון: אנחנו קודם כל מסייעים לעמותות בסדרי גודל של 3.4 מיליון שקלים בכל שנה.

<גלי דוידסון: אנחנו תומכים בעמותות לפעולות שציינתי, עיקור סירוס, חינוך והסברה והחזקה של אותם בעלי חיים.

<גלי דוידסון: בנוסף אנחנו מפעילים תכנית חינוכית שמדברת בין השאר על נטישה, על איסור הנטישה, שמדברת על חמלה, שמדברת על עיקור וסירוס, שמדברת על מגוון תחומים מותאם גילאית, ואנחנו גם תומכים ברשויות המקומיות לשיפוץ והקמה של תחנות הסגר, שאנחנו עושים את זה מדי שנה בעלות של כמיליון שקלים.

<גלי דוידסון: זה נע בהתאם לתקציב שאנחנו מצליחים לקבל, בנוסף לעוד פעולות נוספות - - -

יעקב מרגי: פעולות אקטיביות שהן לא כסף ולא חינוך, אתם עושים?

<גלי דוידסון: קודם כל כל הפעולות האלה הן פעולות שטומנות בחובן גם פעולות אקטיביות - - -

יעקב מרגי: כגון?

<גלי דוידסון: כגון בתחומי החינוך שהפעולות הן אקטיביות.

<גלי דוידסון: כגון תמיכה בעמותות.

<גלי דוידסון: זה לא פעולות - - -

יעקב מרגי: אמרתי לא חינוך ולא תמיכה.

יעקב מרגי: אמרתי האם אתם עושים פעולות אקטיביות אחרות שהן לא חינוך ותמיכה.

<גלי דוידסון: שוב אני אומרת, קודם כל יש לנו את החילוץ.

<גלי דוידסון: דבר נוסף, התמיכות בעמותות הן לא רק תמיכות כספיות, הן גם תמיכות מקצועיות.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

<גלי דוידסון: ויש גם נאמני בעלי חיים.

יעקב מרגי: לפני השר?

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת גנאים.

מסעוד גנאים: רק דקה, תודה רבה.

<גלי דוידסון: סליחה, אני מתנצלת, אבל אני רק מדגישה שוב את הנושא של כלביות עירוניות.

<גלי דוידסון: כלביות עירוניות נתמכות על ידי המשרד להגנת הסביבה.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: תמיכה הבנו.

<גלי דוידסון: זו לא רק תמיכה מקצועית - - -

יעקב מרגי: גברתי, אנחנו מודים לך.

יעקב מרגי: שמענו את המילה תמיכה בדברים של 18 פעם.

<גלי דוידסון: זו לא רק תמיכה כספית.

<גלי דוידסון: התמיכה היא לא רק כספית, התמיכה היא גם מקצועית, בליווי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מצפה ממשרד ממשלתי ששואף שהכל יעבור אליו, שיפעיל רגולציה, שיפעיל יוזמות, שייתן כיוון לפתרון.

יעקב מרגי: תמיכה זה חשוב, חינוך זה חשוב, זה לא הכל.

יעקב מרגי: אתם משרדי ממשלה.

<גלי דוידסון: חורה קצת שמה - - - תמיכה היא לא מתבטאת רק בתמיכה כספית.

<גלי דוידסון: תמיכה היא גם מקצועית והמישור המקצועי קיים שם ובגדול ויש כאן את כל הגורמים הרלבנטיים שיעידו על כך.

יעקב מרגי: תודה, בסדר.

יעקב מרגי: אני לא בא בטענות אליך, רק ראיתי שאת לא מבינה אותי אז חזרתי על זה ארבע פעמים.

<גלי דוידסון: אז אני חזרתי על עצמי עוד חמש פעמים.

יעקב מרגי: תודה, לא להפריע לי.

<גלי דוידסון: להדגיש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה אדוני יושב הראש, בוקר טוב.

מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדברי, אני רק מצטרף לשמוע את קריאתה של אתי, שהיא באמת קריאה כנה ומעומק הלב, שכל דבר, כפי שאמרתי גם קודם, שאנחנו נהיה בני אדם כלפי בעלי החיים, אנחנו צריכים לחזק אותו, לפי דעתי.

מסעוד גנאים: אני רואה גם את עבודתם הקשה.

מסעוד גנאים: יש לכם עבודה קשה מאד במיוחד ביישובים הערביים ואני הייתי עד לפרויקט באזור שלנו, פרויקט חינוכי עם חיות, של רות מאיו.

מסעוד גנאים: אני ליוויתי את זה ועודדתי ותמכתי, ולצערי גם הייתי עד להתעללות כאשר שרפו את הכלבייה שם, או את הכלובים.

מסעוד גנאים: לכן אני גם מצטרף לקריאות לכבוד השר ולכולנו.

מסעוד גנאים: תקציבים, תמיכה, משום שזה חשוב מאד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתם מבינים?

יעקב מרגי: בואו תקשיבו.

יעקב מרגי: שמעתם את חברות הכנסת המציעות, שבאמת נושא בעלי החיים, צער בעלי חיים, הן גם במליאה.

יעקב מרגי: יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט שאל, לא אני, בסדר?

יעקב מרגי: סוף שנת לימודים, תחילת שנת לימודים, היערכות לתחילת שנת לימודים, בשבוע האחרון של המושב, כשעובדים סביב השעון 24 שעות בכנסת, מוצא לזה שעה, אז הן באות – סליחה על הביטוי – מטילות ביצה בנושא והולכות לוועדות אחרות, להצטלם עוד.

יעקב מרגי: ככה לא מקדמים נושא.

יעקב מרגי: אם לא הבנת אותי גברתי מהמשרד הגנת הסביבה.

יעקב מרגי: ככה לא מקדמים נושא.

יעקב מרגי: לוקחים נושא מ-א' עד תו - - -

<גלי דוידסון: מה - - -

יעקב מרגי: סליחה, אם תפריעי לי אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: לי מותר לומר מה שאני רוצה.

יעקב מרגי: גם לך מותר, ברשות דיבור.

יעקב מרגי: כך לא מקדמים.

יעקב מרגי: יש בעיה, צריך לכתוב אותה, צריך להעמיד אותה, צריך להיאבק.

יעקב מרגי: בב צריך לשים אותה על השולחן.

יעקב מרגי: איכפת להם איך אני אגמור את הדיון?

יעקב מרגי: יכול להיות שאני אגמור את הדיון בלי סיכום.

יעקב מרגי: בלי קריאה.

יעקב מרגי: אז למה ההצעה לסדר?

יעקב מרגי: העסקנו את מזכירות הכנסת, את הנשיאות הכנסת, את מליאת הכנסת, את ועדת הכנסת ו-?

יעקב מרגי: בבקשה, מכובדי, כבוד השר.

אורי אריאל: תודה יושב הראש, מנהלת הוועדה, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת גנאים וכל הנוכחים.

אורי אריאל: אני אגיד משפט אחד בהמשך לסיפא של דבריך.

אורי אריאל: היה דיון הרי במליאה על העניין, זה הסדר.

אורי אריאל: במליאה כולם דיברו, כמו תמיד לעניין, בסדר.

אורי אריאל: אנחנו מחשיבים את הדיונים האלה.

אורי אריאל: אני חושב שטוב שזה עולה ויש נוהל שאומר האם להסתפק בדיון במליאה או להעביר את זה לוועדה.

יעקב מרגי: כבוד השר ירשה לי משפט.

יעקב מרגי: אני לא הזמנתי את השר לדיון.

יעקב מרגי: הוא לא היה חייב לבוא.

יעקב מרגי: די לו בזה שאנשי משרדו יהיו כאן.

מסעוד גנאים: זו הייתה הצעה לסדר שהוא העביר הלאה.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: הוא הגיע מתוך ראיית החשיבות של הנושא והגיע לדיון.

יעקב מרגי: אני חושב שלפחות המציעים היו צריכים להיות.

אורי אריאל: בכל אופן, אני חשבתי שעשינו דיון במליאה ובאמת זה שבוע קשה, עמוס, לא קשה, מאד עמוס בכנסת ואני מודה ליושב הראש שמצא את הזמן.

אורי אריאל: מי שמכיר את העניינים פה מבין שזה מאמץ גדול.

אורי אריאל: כן, ואני חשבתי שאני צריך להיות פה בדיון הזה.

אורי אריאל: נמצאים פה אנשי משרדנו, שעושים לילות כימים בעניין, אבל חברי הכנסת המציעים מאד ביקשו שזה יעבור לוועדה לדיון.

אורי אריאל: אבל אמרתי הרי היה דיון לפני זמן, שמולי עשה, הוא עשה.

אורי אריאל: לא. יהיה דיון.

אורי אריאל: טוב, אז אנחנו פה, רק הם לא פה, לצערי, אבל אתם פה, יושב ראש הוועדה פה ואנחנו נתייחס לדברים כמובן לעצם העניין ונדבר עליהם.

אורי אריאל: תראו, ראשית אין מספרים ברורים וזאת בעיה משמעותית כדי לטפל בעניין.

אורי אריאל: אני אמרתי גם מעל בימת הכנסת, להערכתי אין 60,000 כלבים, כי זה אומר, מי שאומר את המספרים האלה אומר שכל יום הורגים 200 כלבים.

אורי אריאל: אני אומר לכם – אין מצב כזה.

אורי אריאל: אין מצב שכל יום במדינת ישראל הורגים 200 כלבים.

אורי אריאל: אין.

אורי אריאל: בסדר?

אורי אריאל: אני מסתובב גם.

אורי אריאל: אני מדבר עם הרשויות, אני מדבר על וטרינריים - - -

יסמין פרידמן: אבל מאיפה - - -

אורי אריאל: רגע, לא, סליחה.

יעקב מרגי: גברתי, תקשיבי, אולי במועצת עיריית באר שבע יש שם יציע ויש אורחים שאפשר לקרוא קריאות ביניים.

יעקב מרגי: כאן, בוועדת החינוך - - -

יסמין פרידמן: שנייה.

יעקב מרגי: את יכולה להרים יד, לבקש רשות דיבור ולא להפריע לשר ובלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אם זה רציני.

יעקב מרגי: כי בקריאת ביניים לא מתייחסים.

יסמין פרידמן: לא, אבל אני - - -

יעקב מרגי: אז לא בקריאת ביניים.

יעקב מרגי: בבקשה, מכובדי כבוד השר.

יעקב מרגי: לא להפריע.

אורי אריאל: זה לא המצב, אבל אמרתי ואני חוזר ואומר, גם אם הורגים בשנה 1,000 כלבים, זה 1,000 יותר מדי, בסדר?

אורי אריאל: אין ויכוח בינינו.

אורי אריאל: את לא צריכה כל כך להתרגש.

אורי אריאל: קצת.

אורי אריאל: אני חושב שלא צריך להרוג, בסדר?

אורי אריאל: לא מדובר ובואו נחריג את הכלבים חולי הכלב, מחלות, אלימים, פגעו, כלבת, אנחנו לא מדברים על אלה.

אורי אריאל: על זה אני לא חושב שיש פה מישהו שמתנגד, אבל אני מדבר על מעבר לדברים כאלה, מחלות וכדומה, הם לא יהיו איתנו ומעבר לזה לא צריך להרוג.

אורי אריאל: ישבנו לפני איזה שהוא זמן לישיבה עם חלק מהעמותות.

אורי אריאל: אנחנו יושבים ביום חמישי עם הגברת אלטמן על נושא בסיסי צה"ל.

אורי אריאל: הוא לא ממש באחריותנו.

אורי אריאל: כל מה שאני בא לומר, שהרצון והפתיחות אצלנו במשרד הם ברמה גבוהה.

אורי אריאל: אתם תגידו בסדר, תודה, אבל הדברים הם במבחן התוצאה.

אורי אריאל: אנחנו משתפרים מעט מדי, לאט מדי, אבל כן, יחד בכוחות משותפים אני מקווה מאד שנעשה את זה ואתם יודעים שאנחנו משתדלים לשתף אתכם בכל הנושאים האלה גם באופן שוטף וגם לפי קריאות וכדומה.

יעקב מרגי: מכובדי, כבוד השר, יש לי שאלה.

אורי אריאל: עוד שנייה אחת.

יעקב מרגי: בבקשה.

אורי אריאל: אני אגיד שני נושאים שלא עלו פה כל כך ואני חושב שהם - כיצד פותרים את הבעיה שיעל העלתה ונמצא פה על המסך אימוץ, לא נמצא פה, לפי מה שאני רואה, אולי יש עוד שקף שאני לא שם לב.

אורי אריאל: אנחנו מתכוונים לעשות קמפיין.

אורי אריאל: אני מקווה שנמצא את התקציבים.

אורי אריאל: יש סיכוי טוב שהשנה נתחיל ונמשיך שנה הבאה לקמפיין שאומר בואו תאמצו כלבים.

אורי אריאל: אני רוצה לציין ששמעתי את הנשיא בעניין שעשה ושעו אחרים.

אורי אריאל: חלק זה שיתוף פעולה אתכם.

אורי אריאל: אני חושב שזה דבר נכון מאד, ראוי וטוב ואני אומר לכם, לפחות אתן שתי דוגמאות שהייתי בהן ושאלתי, שמעתי, ראיתי.

אורי אריאל: נצרת עילית ודימונה – לא הורגים כלבים.

אורי אריאל: אז בנצרת עילית אמרו שבשנת 2015 הרגו שניים.

אורי אריאל: זה שניים, אבל זה לא סיטונאי והם אומרים שהדרך שלהם לפתרון הבעיה היא בעיקרה האימוצים.

אורי אריאל: ההגעה והאימוצים וכדומה.

אורי אריאל: אנחנו מכירים את הבעיה שחלק מהכלביות מעבירים לכלביות פרטיות וכאילו פתרו את הבעיה.

אורי אריאל: זה עכשיו לא באחריותם.

אורי אריאל: מבחינתנו הבעיה לא נפתרה, שיהיה ברור.

אורי אריאל: יש פה עניין שחסר לנו בדיון פה אולי את משרד הפנים, אבל את זה הוועדה תעשה כפי הבנתה.

אורי אריאל: אנחנו ודאי לא בורחים מאחריות וגם אם זה לא מאה אחוז באחריותנו, אז אנחנו מבינים הרי את העניין.

אורי אריאל: אנחנו מוכנים ורוצים לתכלל אותו ככל שאפשר כדי לעזור ולהביא את הדברים למקום יותר טוב.

אורי אריאל: הדבר השני הוזכר פה, אנחנו רוצים לקדם את המחקר, לתת כלים נוספים כדי להיאבק בבעיה הזאת.

אורי אריאל: אני מקווה שהדיון הזה, כמו דיונים אחרים שהיו פה והעבודה המשותפת יחד אתכם, תישא פרי ותביא למקומות טובים ואני גם אמרתי.

אורי אריאל: אנחנו בוחנים אפשרות לעשות קול קורא לתמיכה בעמותות.

אורי אריאל: אין כרגע תקציב.

אורי אריאל: אני רוצה לשים את זה במסגרת הנכונה ואנחנו רואים ערך גדול בעבודת העמותות.

אורי אריאל: הגברת אלטמן, ייקח זמן עד שנחליף אתכם בעבודה החשובה שאתם עושים בגלל ההיקף, אבל כן.

אורי אריאל: המגמה צריכה להיות כזאת.

אורי אריאל: השאיפה צריכה להיות כזאת.

אורי אריאל: זה עניין תקציבי כמו הרבה דברים.

אורי אריאל: המדינה זזה יותר לאט מהעמותות או מהאנשים שאיכפת להם, אבל אנחנו מבינים את הקריאה, אני מזדהה איתה ומקווה שנוכל להתקדם בה.

אורי אריאל: תודה.

יעקב מרגי: שאלה אחרונה לפני שנמשיך.

<ענבל לב: שמי ענבל ואני פעילה בצער בעלי חיים ישראל ואני יושבת פה, וכבוד השר, אתה חזרת על מה שהגברת יעל גרמן אמרה קודם, שבשבוע הבא יהיה שולחן עגול לדון בענייני צער בעלי חיים ואני מתפלאת איך אנחנו לא זומנו, כאשר אנחנו העמותה הוותיקה – אנחנו כבר 90 שנה ארגון למען צער בעלי חיים, למען טיפול הומאני בבעלי חיים ואנחנו לא שמענו על זה.

יעקב מרגי: קריאתך נשמעה.

<ענבל לב: ואני חושבת שיש לנו כמה - - -

אורי אריאל: אני אענה לך.

אורי אריאל: אנחנו לא באנו חס וחלילה להחליט מי ולא למדר ולא לפגוע באף אחד.

אורי אריאל: כולם ברוכים יהיו.

אורי אריאל: מי שהזמין את העמותות אלה חברות הכנסת שביקשו את הפגישה.

אורי אריאל: אנחנו נענינו מיד לפגישה.

<ענבל לב: כן, אבל הן כבר לא פה.

יעקב מרגי: הטענה לחברי הכנסת?

אורי אריאל: לא, זה לא טענה בכלל.

אורי אריאל: תפנו, אני מעריך שיזמינו אתכם.

אורי אריאל: יכול להיות שקרתה תקלה.

אורי אריאל: בסדר גמור.

אורי אריאל: אז הנה, שמעת, הערת.

אורי אריאל: תפנו בבקשה לחברות הכנסת.

אורי אריאל: לנו אין מניעה בשום מקרה.

אורי אריאל: אנחנו לא אומרים מי טוב ומי לא טוב.

אורי אריאל: בסדר גמור.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<ענבל לב: עוד שנייה, עוד מילה, אם יותר לי.

יעקב מרגי: את לא תעמדי במילה, אבל משפט אני אתן לך.

<ענבל לב: קודם כל אני מברכת על השולחן הזה ועל מי שבא, כי כולנו פה למען בעלי חיים.

<ענבל לב: אני רק רוצה לתת איזה חומר למחשבה.

<ענבל לב: עקר-שחרר חתולים זה לא פתר את הבעיה.

<ענבל לב: עקר-שחרר כלבים – אני לא בטוחה שזה יפתור את הבעיה.

<קריאה: הרג יפתור.

יעקב מרגי: אז מה נעשה?

יעקב מרגי: עקר-שחרר בני אדם?

יעקב מרגי: מה?

יעקב מרגי: מה את מציעה?

<קריאה: להרוג.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מתנצל.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן ואני נועל את הדיון, כי יש לי דיון שמתחיל עכשיו, בעשר.

נורית קורן: אז קודם כל אני מתנצלת על כך שלא הייתי בדיון החשוב הזה.

נורית קורן: ממש רציתי לקחת בו חלק, אבל אני בוועדה אחרת, ששם גם חשוב להיות.

נורית קורן: אני הגשתי הצעת חוק שמדברת על לעקר את הכלבים המשוטטים על מנת למנוע, כמה שפחות יהיו המלטות, ככה יהיו לנו פחות המתות.

נורית קורן: אני חושבת שהאימוץ הוא מאד מאד חשוב ולכן אנחנו צריכים אולי להוריד את האגרה של האימוץ, כדי שאנשים יבואו ויאמצו, כי גם גובים מהם כספים.

נורית קורן: העמותות גובות כספים.

<קריאה: מה זה - - -

נורית קורן: לא שאני מאשימה, הכל בסדר, אני מציעה.

יעקב מרגי: נורית, דברי.

יעקב מרגי: את לא מתייחסת.

יעקב מרגי: גברתי, יש פה סדרות איך לא קוראים קריאות ביניים.

נורית קורן: אני רוצה להודות לשר שהסכים להצעת החוק שלי ואנחנו נעשה הכל על מנת שפחות כלבים יומתו, וגם ננסה לעצב מחדש את הכלביות, שהן כבר בתפוסה של 200% ולמנוע המתה של בעלי חיים ולשמור על צער בעלי חיים.

נורית קורן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק שנעשים דברים ויש התקדמות, כפי שאמרתי בפתיח, אבל עם כל ההתקדמות, אנחנו לא במקום טוב בסוגיה הזו של התרבות בעלי חיים.

יעקב מרגי: אני רוצה להתייחס לסיפא של הדברים של חברת הכנסת נורית קורן.

יעקב מרגי: מה לעשות, מי שרוצה כלב ויודע לגדל כלב ולהתייחס לכלב, גם יש לו את האמצעים בדרך כלל.

<קריאה: לא.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אפשר לחלוק עלי, לא חייבים לקרוא קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אפשר גם לדעת להתאפק.

יעקב מרגי: אנחנו חברה קופצנית, מה קרה?

יעקב מרגי: מסתבר שיש חוליה, שתורמת להתרבות הלא מבוקרת הזו, חוליה שמה לעשות, ואני אומר לכם את זה, זה יקר מדי לחלק מהאוכלוסייה לטפל בצורה מסודרת בכלב.

יעקב מרגי: לכן צריך לקחת את זה בחשבון ולדברים האלה אני מכוון.

יעקב מרגי: גם אדם שרוצה להיפטר מהכלב או הכלבה שלו בצורה ממוסדת, מסודרת, לא בהפקרה, לא בנטישה, זה כסף.

נורית קורן: נכון.

יעקב מרגי: לפעמים זה כסף שאין לו.

יעקב מרגי: לחסן בכלבת, שזה דבר שהוא הכרח וצורך, וזה טעון גם עם שבב, אז אחד שאסף כלב מהרחוב ורוצה לעשות לו, חושב פעמיים, כי הוא צריך לשים שבב ואחר כך הוא הופך להיות בעל הבית של הכלב.

יעקב מרגי: אז כדאי, ואני לא מבקר.

יעקב מרגי: אני אומר שיתכבדו הרשויות.

יעקב מרגי: רשויות זה משרדי הממשלה וגם הרשויות המקומית, כל מי שעוסק בכך והחוק הסמיך אותו, צריך לחשוב גם על הדברים האלה.

יעקב מרגי: יש הרבה פקטורים שמביאים להתרבות הזו.

יעקב מרגי: זה לא רק הרשויות המקומיות וזה לא רק משרד החקלאות וזה לא רק המשרד להגנת הסביבה וזה לא רק הארגונים וזה לא רק האזרחים.

יעקב מרגי: צריך לעשות עבודה מתכללת.

יעקב מרגי: לחשוב על הכל מההתחלה.

יעקב מרגי: אני קורא לשר וזה מה שאני קורא עכשיו בסיכום: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים ולכל האורחים שהגיעו ותרמו לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לארגונים ולעמותות על עבודתם ועל תרומתם לנושא.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד להגנת הסביבה על מבחני התמיכה לרשויות ולעמותות.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החקלאות על הפעולות שננקטו עד היום.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החקלאות להכין תכנית מקיפה לטיפול בכלביות ובמניעת התרבות לא מבוקרת של הכלבים מן היסוד, מההתחלה עד הסוף, כדי להביא תכנית לאומית כזו, שנעמיד את מדינת ישראל במקום הראוי בסוגיה הזו של צער בעלי חיים והתרבות הכלבים ומצבן של הכלביות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.