ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 258, 2016-08-01 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיב ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: ה-1 באוגוסט 2016, כ"ו בתמוז תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – הצגת דו"ח ארז ביטון.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו מכובדי, שר החינוך, מנכ"לית המשרד, ארז ביטון – המשורר והסופר, חברי כנסת, מר ילדין, ידידי היקר, שר החינוך לשעבר,

<אהרון ידלין: מספר 7.

<אהרון ידלין: ו-19 - - -

יעקב מרגי: אל תחשוף את חוזק המשילות שלנו.

יעקב מרגי: חברי כנסת, חברי ועדה, אורחים נכבדים, אני רוצה לפתוח כמובן בדברי תודה וברכה לשר החינוך נפתלי בנט, שהתקיימה בו האמרה מגלגלים זכות על ידי זכאי.

יעקב מרגי: שנים רבות טענו וטענו שהציבור הישראלי מקבל רק חלק מהסיפור והנה באומץ רב לקח זאת שר החינוך נפתלי בנט ושם זאת על השולחן ועל סדר היום הציבורי.

יעקב מרגי: באותה הזדמנות אני רוצה להודות לסופר ולמשורר מר ארז ביטון, על האומץ הרב שגדול הוא מכל החלטה, חשש או ההסתייגויות שליוו אותו לעניות דעתי עם קבלת המשימה החשובה של לנסות להכניס את הכמות ואת מלוא האומר לתוך מבחנה צרה, מבלי שהאומר יאבד את איכותו ומשמעותו כדוגמת התרכיז והתמצית וגם על משה רבנו - ארז – על משה רבנו דיברנו ליצני הדור, הנהנו אחריו – ככה כתבו המפרשים – וחששך אכן התקיים במעט, אבל הצלחת להפוך את הפתגם והצלחת בתוכחה אחת לדחות 100 ליצנים, ועל זאת ברכת יישר כוח.

יעקב מרגי: סדר הדיון יהיה כדלקמן: כבוד השר יפתח בדברי פתיחה וכן על הרציונל, גודל המשימה ודרכי היישום.

יעקב מרגי: מנכ"לית המשרד, גברת מיכל ביטון, תשלים את דרכי הפעולה - - -

מירב בן ארי: מיכל ביטון?

יעקב מרגי: מיכל כהן.

יעקב מרגי: זה בגלל מירב בן ארי, עם ההסתערות.

יעקב מרגי: ארז ביטון.

יעקב מרגי: מנכ"לית המשרד הגברת מיכל כהן תשלים על דרכי עבודת המשרד ודרכי הפעולה וכמובן מר ארז ביטון יסקור בפנינו את דרכי עבודת הוועדה ומבנה הדו"ח שמונח בפנינו.

יעקב מרגי: לאחר מכן ייפתח דיון עם חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ברוכים תהיו.

יעקב מרגי: כבוד השר, בבקשה.

<קריאה: חיים ילין ביקש לכתוב את שמו בפרוטוקול כחיים אלמוזלינו.

חיים ילין: אני אדבר בספרדית גם.

נפתלי בנט: קודם כל בוקר טוב לכולם.

נפתלי בנט: תודה רבה ליושב ראש ועדת החינוך המצוין, ידידי יעקב מרגי, למשורר ארז ביטון, שהוביל את התהליך ולמיכל כהן, מנכ"לית המשרד.

נפתלי בנט: אני רוצה להתחיל דווקא בסיפור שבעיני זו התמצית.

נפתלי בנט: בעיר טטואן שבחבל טנג'יר שבצפון מרוקו - ביקרתי אגב בצפון מרוקו וגם במכרז מרוקו - הייתה קהילה יהודית גדולה.

נפתלי בנט: אחרי גירוש ספרד הגיעו לקהילה לא מעט אנוסים מספרד, אחרי שהם המירו את דתם.

נפתלי בנט: האנוסים נהגו להתפלל בלי טלית, מטעמי ביטחון, כדי שלא יפגעו בהם.

נפתלי בנט: ככה דורות הם התפללו בלי טלית ואז הם הגיעו באמת לטטואן והם היו רגילים להתפלל בלי הטלית.

נפתלי בנט: עכשיו תראו מה זה רב קהילה ומה זה מורשת ספרד ואיזה הבדל.

נפתלי בנט: רב הקהילה, בפסיקה שמגלמת בעיני את היופי והעומק של יהדות ספרד, פסק שכל המתפללים בבית הכנסת יתפללו בלי טלית, כדי שהאנוסים לא ירגישו בושה או שונים.

נפתלי בנט: וככה במשך מאות שנים יהודי טטואן התפללו בבית כנסת בלי טליתות.

נפתלי בנט: מי שסיפר לי את הסיפור הזה, זה ד"ר יוסי בן טולילה, שעלה לארץ כילד מטטואן.

נפתלי בנט: יוסי הגיע כילד בלי משפחה, הוא הגיע לקבוצת יבנה של הקיבוץ הדתי והוא גדל וחי שם עד היום.

נפתלי בנט: הבן שלו, רועי בן טולילה, היה לקצין ביחידת מגלן, היחידה שגם אני שרתי בה והוא נפצע אנוש בקרב בג'נין ונשאר משותק בחצי גופו התחתון.

נפתלי בנט: רועי התחנך בקבוצת יבנה, שהיא קבוצה יקית, למי שלא מכיר.

נפתלי בנט: לפני כמה חודשים הוא נסע לטיול שורשים במרוקו והוא אחד ממאות האנשים שוועדת ביטון פגעה וראיינה.

נפתלי בנט: כמה זה חסר לנו, הגישה הזאת שדרך ארץ קדמה לתורה.

נפתלי בנט: זו גישה שמאפיינת מאד את היהדות, אבל במיוחד את יהדות ספרד בהוויה.

נפתלי בנט: וכשאנחנו מדברים על הרצון לקחת את הטוב, לזה אני מכוון.

נפתלי בנט: תראו, לפני בערך שמונה תשעה חודשים הייתי שר חינוך די חדש בתפקידי, הסיפור של מתמטיקה היה בעיצומו, הקטנת כיתות, סייעת שנייה וכל המרכיבים האלה.

נפתלי בנט: אני הסתובבתי הרבה בשטח ולאט לאט הבנתי, או די מהר הבנתי, שאנחנו היום מספרים סיפור חלקי, חצי סיפור, סיפור יהודי חלקי, סיפור יהודי חלקי.

נפתלי בנט: אני יכול לשאול כל בן אדם מה השכונה שיצאה מהחומות, מיד כל אחד אומר – משכנות שאננים ושוכחים את מחנה ישראל של המוגרבים.

נפתלי בנט: אני לא ידעתי את זה.

נפתלי בנט: ובטיולים שנתיים יורדים לנגב ועוצרים בשדה בוקר וזה מצוין, אבל לא מבקרים את דימונה או ירוחם, כדי לשמוע את הסיפור המופלא של עיירות פיתוח, שבאמת היוו את ליבת ההתיישבות בנגב ובגליל.

נפתלי בנט: אנחנו כולנו מכירים את פרעות קישינב, אבל לא מכירים את פרעות אוג'דה וג'ראדה, שבהן נרצחו 42 יהודים ביוני 1948 במרוקו והיו בין השאר דחף נוסף לעלייה.

נפתלי בנט: וככה, כשאתה עובר עוד ועוד, אתה רואה, הבעיה היא שמספרים חלק מהסיפור וזה חבל.

נפתלי בנט: וזה חבל עבור כולנו.

נפתלי בנט: אני רוצה להדגיש – מטרת ועדת ביטון והדו"ח והיישום של הדו"ח, אנחנו לא עוסקים בתיקוני קיפוח או דברים מהסוג הזה, אנחנו עוסקים במתנה גדולה וחגיגה גדולה בעיני, לכל עם ישראל, שאנחנו פשוט מספרים את הסיפור המלא וזה מגיע לכולם.

נפתלי בנט: אנחנו עכשיו יוצאים לדרך והקמנו צוות הטמעה ויישום.

נפתלי בנט: אני הנחיתי שלושה עקרונות עיקריים: אחד, לבנות יישום לצמיתות.

נפתלי בנט: כלומר זה לא קוסמטי, אלא באמת צריך להיכנס לצמיתות, בדגש מעל הכל בתכני הלימוד.

נפתלי בנט: יש הרבה דברים, אבל בסוף בסוף זה יתכנס לתכני הלימוד.

נפתלי בנט: הדבר השני, השיח הוא שיח של אחדות.

נפתלי בנט: אנחנו לא מדברים כמו שיש מתמטיקה ופיזיקה והיסטוריה, יהיה לימודי מזרח בבתי הספר, אלא להיפך.

נפתלי בנט: בתוך לימודי ההיסטוריה נספר את הסיפור המלא.

נפתלי בנט: בתוך לימודי הספרות נשמע את כולם.

נפתלי בנט: והמרכיב השלישי, למרות שאנחנו הולכים על מהלכים מאד עמוקים, שהם לוקחים זמן, במקביל אני רוצה גם צעדים קונקרטיים כבר בשנת הלימודים הקרובה.

נפתלי בנט: כלומר, אנחנו עובדים בשני צירי זמן.

נפתלי בנט: פעולת עומק לוקחת יותר זמן, אנחנו צריכים את הזמן בשביל זה, כי אתה לא בא ומנער תכנית לימודים בצורה מהירה.

נפתלי בנט: בשבוע שעבר גם הודעתי על מערך הטיולים לגליל ולנגב, שיבקר בעיירות פיתוח, מושבים של בני עדות מזרח כחלק מלימוד ההיסטוריה של המפעל הציוני.

נפתלי בנט: צריך לדעת, הרוב המכריע של המתיישבים בנגב ובגליל היו בני עדות מזרח, אם זה בקריית שמונה ואם זה בדימונה, ואתה שומע סיפורים באמת מרגשים.

נפתלי בנט: אנחנו נמשיך כמובן לבקר גם בדגניה ובשדה בוקר, אבל לצד זה גם בבית שאן ובירוחם.

נפתלי בנט: בימים האחרונים שמעתי ביקורת על אותה תכנית סיורים.

נפתלי בנט: חלק אמרו לי – השאלה אם הסיורים יהיו בשמורות טבע של עדות המזרח או במשאיות ספארי, וזה תגובה אחת מיני רבות שקיבלתי.

נפתלי בנט: אני אגיד לאנשים שטוענים שזה מזכיר להם סיור ספארי – אני מציע לכם להיות הראשונים על האוטובוס לסיור, כי האמירות האלה רק מחזקות בעיני בדיוק את הצורך להבין שאנחנו עושים בדיוק את הדבר הנכון.

נפתלי בנט: זה נובע מבורות, הרבה מאד בורות, ואני חושב, ארז, שזה לא סוד שבחודש האחרון או בשבועות מאז שהדו"ח פורסם, גילינו הררי בורות ולא רק שזה לא מחליש אותנו, זה מחזק בדיוק ומוכיח את הצורך הגדול הזה.

נפתלי בנט: ולכן אנחנו מתקדמים בתכניות.

נפתלי בנט: אני מברך באמת את כל העוסקים במלאכה.

נפתלי בנט: יש פה בקהל בין השאר חברים מהוועדה, אז גם להם אני רוצה להודות ובוודאי לחברי הכנסת שבוודאי שותפים למטרה הכל כך חשובה הזאת.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור למנכ"לית המשרד, הוועדה קיימה במרס 2016 לאחר הקמת הוועדה דיון ובסעיפים הסיכום היה ככה: התחייבנו שהוועדה תדון בהמלצות ועדת ביטון עם הגשתן ובסעיף 11, הסעיף האחרון, הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לדון במסקנות ועדת ביטון ולפעול להטמעתן.

יעקב מרגי: אני רואה שברוך השם היו, ואני אומר לך כבוד השר, לא כולם לקחו את הדברים שלך כהווייתם והיו מי שהטילו ספקות שאכן יהיה משהו אחרי זה.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים שתהליך של הטעמה בתוך תכניות לימודים זה תהליך ארוך, מורכב ומסובך, אבל אני שמח – האמירה האחרונה שלך היא מרגיעה יותר שאתה מודע לכך ואתה הולך תוך כדי כבר להביא לידי ביטוי.

יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר נכון, זה מעיד כאלף עדים, כמאה עדים שאכן הכוונות רציניות ואנחנו נלך לכיוון של באמת השלמת הסיפור, ואם לא במלואו, בחלקו, לחברה הישראלית.

יעקב מרגי: מנכ"לית המשרד, בבקשה.

<מיכל כהן: תודה רבה.

<מיכל כהן: כפי שהנחה שר החינוך, לאחר שקיבלנו את הדו"ח הוקם צוות יישום משרדי, שבעצם המטרה שלו ללמוד את הדו"ח, לנתח את ההמלצות ולהפיק מזה תכנית עבודה אופרטיבית.

<מיכל כהן: כמובן אנחנו מדווחים סטאטוס לשר מדי שבוע, 10 ימים.

<מיכל כהן: בעצם מה שאנחנו עושים עכשיו, אנחנו מנתחים את ההמלצות ומבינים מה הן הפעולות שאנחנו נצטרך לעשות בתוך מערכת החינוך.

<מיכל כהן: כל המנהלים של משרד החינוך, לרבות עובדי הוראה, מינהל חברה ונוער, מינהל פדגוגי, תקשוב ומערכות מידע – כולם שותפים לצוות היישום הזה.

<מיכל כהן: כמובן המזכירות הפדגוגית האמונה על התכנים.

<מיכל כהן: נמצאים גם אנשי משרד שהיו בתוך הוועדה ויושבת פה לשמאלי זהבה, שהייתה מרכזת הוועדה.

<מיכל כהן: אנחנו עכשיו עסוקים בכתיבת התכנית היישומית.

<מיכל כהן: נגיש אותה לשר ונחל כפי שהונחינו כבר בשנת תשע"ז.

<מיכל כהן: העבודה תתמקד בכמה מעגלים.

<מיכל כהן: המעגל הכיתתי, שבעצם שם אנחנו נתמקד בתהליכי הלמידה.

<מיכל כהן: נעלה את המודעות.

<מיכל כהן: כפי ששר החינוך אומר, אנחנו עסוקים בסיפור השלם.

<מיכל כהן: אנחנו עסוקים בלאתר את החסר ולהביא אותו בתהליך הלמידה לילדים.

<מיכל כהן: אחר כך נתמקד במעגל הבית ספרי שמדבר על אורח החיים ושם נתייחס ליוזמות הבית ספריות, לטקסים, למועדים ולכל מה שכרוך בזה.

<מיכל כהן: אחרי המעגל הבית ספרי נעבוד על המעגל הקהילתי, שסביב הנושא של כיצד הקהילה תטמיע את תהליך העבודה.

<מיכל כהן: אחר כך המעגל הארצי.

<מיכל כהן: זאת אומרת כפי ששר החינוך אמר, תכנים ותכניות, בעיקר השינוי ברמת התכנים; ומעגל החיים היהודי, שיתייחס גם למקורות, לדמויות, לאירועים, ליוצרים וכן הלאה.

<מיכל כהן: אנחנו בשלהי כתיבת התכנית, עם הרבה מאד חברים.

<מיכל כהן: זה דו"ח מאד גדול ומורכב.

<מיכל כהן: אני מאמינה שעד סוף אוגוסט אנחנו נכתוב וכבר נסיים לפחות את השלב הראשון של תכנית היישום ונתחיל, כפי שאמר השר, כבר בראשית שנת הלימודים.

יעקב מרגי: תודה רבה למנכ"לית.

יעקב מרגי: אחד מההיבטים ואני מאמין שגם המשורר ארז ביטון, יו"ר הוועדה יתייחס לכך, אתה מוביל המל"ג והות"ת ואתה כיו"ר המל"ג מובילים מהפיכה בכל סוגיית האקדמיזציה של כל מכללות החינוך ובכלל כל האקדמיזציה של כל כוח ההוראה ואני חושב שבשנים האחרונות נעשתה עבודה חשובה ואנחנו רואים זאת.

יעקב מרגי: אם יש נהירה מההייטק לחינוך וממקצועות אקדמיים אחרים לתוך החינוך, אני חושב שגם הסוגיה הזו של חלק מהמסקנות, חייבת להיות בתהליך בילד, מובנה בתהליך ההטמעה גם של המל"ג ואנחנו ערב כתיבת תכנית החומש ואני חושב שהסוגיה הזאת צריכה לבוא לידי ביטוי.

יעקב מרגי: להתחיל מלמעלה, מה שנקרא, או במקרים אחרים אומרים מתחילים מלמטה.

יעקב מרגי: במקרה הזה אנחנו צריכים להתחיל מלמעלה ולהתחיל להוריד את זה מטה-מטה לתוך מערכת החינוך.

יעקב מרגי: בבקשה, המשורר, מר ארז ביטון, יושב ראש הוועדה.

<ארז ביטון: בוקר טוב לכבוד יושב ראש ועדת החינוך, מר מרגי, כבוד השר נפתלי בנט, מנכ"לית המשרד, מיכל כהן, כבוד שר החינוך לשעבר, אהרון ידלין, חברי לוועדה, חברי כנסת, איתן ברושי, אחרים.

<ארז ביטון: אני לקחתי על עצמי משהו שלא ידעתי שהוא יהיה היסטורי וכולם אומרים לי שזה היסטורי.

<ארז ביטון: וההיסטוריה הזאת מתחילה מאינטואיציה גדולה מאד, עמוקה מאד, של השר בנט, באמת מתוך אהבה עמוקה לעם ישראל, מתוך מחויבות עמוקה לאחדות עם ישראל.

<ארז ביטון: הוא חזר בצדק על אמרה קבועה – אנחנו לא חצי עם ולא שני חצאים של עם.

<ארז ביטון: אנחנו עם אחד.

<ארז ביטון: תלכו ותבדקו – כך הוא אמר לי – מה המצב של לימודי תיכון בספרות, בשירה, באזרחות, בהיסטוריה.

<ארז ביטון: ואני רוצה להגיד שאני לא העליתי על הדעת שפרסום הדו"ח יחולל מהומה שהיא מעבר להגדרה של מטרת הדו"ח.

<ארז ביטון: המטרה שהייתה בפנינו, לבדוק מה קיים בתכניות הלימודים, להצמיח נער המסיים תיכון, עשיר ככל שניתן במרכיבי זהו מגוונים, שונים, היסטוריים, עכשוויים, טכנולוגיים ותו לא.

<ארז ביטון: והנה, בוקה ומבולקה.

<ארז ביטון: רעשה הארץ.

<ארז ביטון: רעדו אמות הסיפים.

<ארז ביטון: איש על רעהו יצאו.

<ארז ביטון: ויכוח עדתי, נוקב, הפחתת ערך של אוכלוסיות שלמות.

<ארז ביטון: משטחים על קברי צדיקים.

<ארז ביטון: אנלפאבתים.

<ארז ביטון: כורתי ראשי תרנגולים במקום צנתורים.

<ארז ביטון: דברים שהנפש והאוזן לא יכולות לשאת.

<ארז ביטון: אבל צריך לומר את האמת, הביטויים של יחידים הם גילויים אחדים של מעמקים.

<ארז ביטון: של תהומות, של תחושות נרחבות בתוך התהליך של המחלוקת העמוקה בתוך החברה הישראלית.

<ארז ביטון: נאמר שוב בפשטות, לא מכירים בזכותה של יהדות המזרח לבטא את עצמה על הייחודיות המזרחית שלה.

<ארז ביטון: ושוב כאן, השר, האם הוא היה נאיבי, האם הוא היה תמים?

<ארז ביטון: האם הוא היה אוהב ישראל עד כדי כך שלא ידע שתהיה כזאת מחלוקת?

<ארז ביטון: יכול להיות.

<ארז ביטון: גם אני לא העליתי על הדעת.

<ארז ביטון: ואני חייב להגיד שיש לדברים האלה צדדים לכאן ולכאן.

<ארז ביטון: מצד אחד באים אלי אנשים, מתייחסים אלי כאל מזוזה, מנשקים את ידי: אתה העלית את קרננו, הם אומרים.

<ארז ביטון: אתה הרחבת את ליבנו.

<ארז ביטון: אתה זקפת את קומתנו הם אומרים.

<ארז ביטון: ואני עומד משתהה, מה עשיתי בסך הכל?

<ארז ביטון: אני הייתי רק שליח.

<ארז ביטון: אבל יש מן הצד השני אנשים שפוגעים בשליח.

<ארז ביטון: אנשים שקוטעים את המבשר.

<ארז ביטון: אני בסך הכל הייתי מארגן, רמזוראי, אמרתי לעצמי, עומד על הרמזור ומנווט 10 ועדות משנה.

<ארז ביטון: מה עשיתי?

<ארז ביטון: הבאתי ממצאים.

<ארז ביטון: אני לא קבעתי את הממצאים.

<ארז ביטון: אני לא אמרתי שתלמיד יכול להגיע לכיתה י"ב בלי לקרוא, בלי הכרח שיקרא אפילו יצירה מזרחית אחת.

<ארז ביטון: אני לא אמרתי שתלמיד יכול להגיע לכיתה י"ב מבלי לקרוא ולדעת את הדברים המופלאים האלה שהשר בנט אומר לנו בטטואן ובמקומות אחרים.

<ארז ביטון: ואני מקבל מכתבי נאצה, וכבר אמרתי לאשתי, המלצה, השמצה, נאצה, ככה זה הולך?

<ארז ביטון: אני מקבל מכתב, אחד המכתבים לתיבת האימייל שלי, וכך הוא אומר: אני לא קראתי את הדו"ח אבל מתוך העיתונות, אני רואה שאתה משמיץ את השואה, אתה פוגע בזיכרון של השואה, אתה פוגע באחדות עם ישראל.

<ארז ביטון: מאיפה זה?

<ארז ביטון: ארז ביטון כל ימיו ידוע כאוהב ישראל, שהוא עשוי מחומרים של עם ישראל, על כל גדותיו.

<ארז ביטון: אני צמח, לא צמח בר, אני צמח אדיר.

<ארז ביטון: פרס ישראל קיבלתי בהרבה מאד תודה והערכה וכבוד למדינת ישראל, שראתה לנכון לתת לי פרס ישראל.

<ארז ביטון: אבל אותה שכתבה את המכתב הזה, אשתו של נשיא בית משפט מחוזי בצפון לשעבר, אני שואל אותה והעיתונות תשאל אותה – תגידי גברתי, לא לימד אותך בעלך שלפני ששופטים יודעים את העובדות?

<ארז ביטון: את כותבת שלא קראת את הדו"ח, בבקשה ממך, בבקשה מכם, עיתונאים, תקראו את הדו"ח.

<ארז ביטון: ועכשיו משהו על הדו"ח עצמו.

<ארז ביטון: דך אגב, רק אפיזודה.

<ארז ביטון: אותו בחור מופלא, רועי בן טולילה, שכבוד השר הזכיר אותו, שהופיע בפנינו, בהרבה מאד עומק של תובנה, אמר אני תהיתי על עצמי מה אני.

<ארז ביטון: מחציתי יקה מגרמניה, מצד אב או אם ומחציתי ממרוקו.

<ארז ביטון: והוא אומר ואני הייתי בפולין והרגשתי את כל התחושות הנוראות של גורל העם היהודי בקרחון הנורא שעבר עליו.

<ארז ביטון: והגעתי למרוקו ואמרתי – אני גם כאן, אני שייך גם לכאן.

<ארז ביטון: ואתמול אומר לי מומחה ליהדות ספרד, שזה לא חדש.

<ארז ביטון: הם עושים מפגשים, מתחילים בסלוניקי ומסיימים בפולין.

<ארז ביטון: מה הסתירה פה?

<ארז ביטון: אני לא מתחרה, חס וחלילה, על הגורל הנורא של יהדות מזרח אירופה.

<ארז ביטון: אנחנו כולנו נוסעים לפולין, ממליצים לילדינו לנסוע לפולין ואנחנו יודעים גם את מקומנו החלקי בתוך התופעה הנוראה הזאת.

<ארז ביטון: אבל גם לנו יש קיום.

<ארז ביטון: אני אמרתי, אשתי שיושבת פה, לא רחוק ממני, איבדה את דודתה בים במלחמת העולם השנייה בסלוניקי.

<ארז ביטון: הסבא שלה נלקח לשואה ולא חזר.

<ארז ביטון: גם זה חלק מהסיפור, כמו שכבוד השר אומר.

<ארז ביטון: ועכשיו לדו"ח.

<ארז ביטון: הקמנו 10 ועדות, ועדה לספרות, ועדה למחקר ואקדמיה, ועדה לאזרחות, ועדה להיסטוריה – וכאן אני חייב להזכיר שוב ושוב את פרופסור ממן – שעשה איתי יחד ימים ולילות גם כדי לבנות את הדו"ח עצמו, אבל – וכאן האבל – ושוב אני אומר, מתוך עמדה של הערכה והוקרה עמוקה לשר, כאן מתחילה המחלוקת.

<ארז ביטון: ואני אמרתי – אין מנוס ממחלוקת כאשר אני רואה את עצמי כאחראי היסטורי לבדיקת הממצאים וניסיון להמליץ וליישם ואין לי ברירה, כי אני לא פוליטי.

<ארז ביטון: אני לא מחכה להטבות כלשהן, לא בכבוד ולא בממון.

<ארז ביטון: אני אדם שכל כולו נתון לעניין עצמו ואני אומר לכם – וזו הייתה לי מחלוקת עם השר ומחלוקת כפולה ומוכפלת עם המנכ"לית, שיושבת פה לצידי – אגב מרוקאית משני הצדדים, למי שלא יודע.

<ארז ביטון: הייתה לי מחלוקת נוראה.

<ארז ביטון: אני אומר איך יכול להיות?

<ארז ביטון: אתם מטילים עלינו להקים ועדה ולמצוא ממצאים ואתם לא נותנים לנו איזה שהיא נוכחות בליווי בתוך תהליך היישום?

<ארז ביטון: הרי אותו משרד שבגינו יש את כל המחדלים האלה, הוא הולך לבדוק את עצמו, הוא הולך לממש את כל הממצאים האלה?

<ארז ביטון: הרי זה דבר והיפוכו.

<ארז ביטון: אני לא רוצה לחזור פה על דברים שחברי ועדה שלי מצאו במפגש שוטף שלהם עם אנשי המשרד הממונים על המקצועות השונים.

<ארז ביטון: אני לא רוצה להגיד מה שאמרו לי.

<ארז ביטון: אתם יודעים מה אני אגיד.

<ארז ביטון: אמרו לי יש שם גם אלמנטים של גזענות בתוך המשרד.

<ארז ביטון: לכו תתבעו אותי.

<ארז ביטון: בבקשה גברת כהן, על מה שאני אומר.

<ארז ביטון: אני שמעתי את הדברים זה לא שאני בדקתי.

<ארז ביטון: הם ישבו עם המפמ"רים והם ישבו עם ועדות המקצוע והם ישבו עם כל האנשים האלה.

<ארז ביטון: לכן אני אומר, אם יש כוונת אמת, ואני מכיר את כל אלה מתוך המשרד שעבדנו איתם מתוך ניסיון לקדם את הדברים או לבדוק את הדברים.

<ארז ביטון: ניסו להסתיר מאיתנו דברים.

<ארז ביטון: תלכו לעיתונות, תגידו את כל מה שאני אומר, כי זו האמת.

<ארז ביטון: המלחמה שלי הייתה כפולה.

<ארז ביטון: מלחמה כלפי חוץ, כדי לשכנע את הציבור הישראלי שיש מקום בלימודי המזרח, וזו היא מלחמה תקשורתית שעוד לא נפתרה.

<ארז ביטון: ויש לי מאבק עם משרד החינוך כדי לממש את הדברים.

<ארז ביטון: כתוב בדו"ח – ללא הקמת מנהלת.

<ארז ביטון: ופה יושב על ידינו שר החינוך לשעבר, שהוא בוודאי יסביר לנו איך הוא המליץ בשעתו, לפני 40 שנה, על הקמת המרכז לשילוב מורשת המזרח.

<ארז ביטון: ואיך אותה מרכז לשילוב מורשת המזרח עשה דברים מופלאים, יוצאים מגדר הרגיל במשך עשרות שנים, גם במחקר.

<ארז ביטון: מזה 10 שנים סגרו את המרכז לשילוב מורשת המזרח ומאז יש התדרדרות נוראה במחקר של יהדות המזרח.

<ארז ביטון: אין כמעט מרצים בקורסים בנושאים האלה.

<ארז ביטון: זה דבר שצריך לתקן אותו לאלתר.

<ארז ביטון: אני שמעתי את השר כחלון מדבר בטלוויזיה ואומר – מפחידים אותי במיליארד שקלים שהוועדה ממליצה ובמיליארד ורבע?

<ארז ביטון: תוך שנתיים אני יכול לתת את הכסף הזה.

<ארז ביטון: אז מי פה עוצר?

<ארז ביטון: מי פה מתכוון לעצור את התהליך של הקמת מנהלת?

<ארז ביטון: אז אני אומר, אתם לא רוצים – גברת כהן – אתם לא רוצים שאנחנו נמשיך כוועדה – אבל תנו נציג מתוך הוועדה לספרות, שיישב עם המפמ"רים הנחמדים שלכם.

<ארז ביטון: שיהיה נציג מההיסטוריה, כדי להביא את הדברים המופלאים שהשר מדבר עליהם, למימוש.

<ארז ביטון: אז אני רוצה לסיים ולומר.

יעקב מרגי: לסיכום.

<ארז ביטון: אם אין ליווי, אם אין הקמה מחדש, אני לא עומד דווקא על השם המרכז לשילוב מורשת המזרח.

<ארז ביטון: המילה מזרח מפחידה פה אנשים.

<ארז ביטון: למה?

<ארז ביטון: לא ירחק היום וכולנו הרי נהיה פה במזרח.

<ארז ביטון: צריך לזכור, אנחנו חלק מהמזרח.

<ארז ביטון: גם המלצנו, דרך אגב, ללמד ערבית.

<ארז ביטון: אז אני מסיים ואומר, עמדתי הנחרצת: ללא הקמת ועדת ליווי או חלקית, ללא הקמת מנהלת, והנה, יושב פה יגאל בן שלום, שהיה מנכ"ל משרד הרווחה, מנכ"ל הביטוח הלאומי.

<ארז ביטון: הוא הגדיר את התקציבים הראויים לכל שלב ושלב.

<ארז ביטון: אני מסיים ואני אומר – אנחנו באים מתוך יד מושטת לאהבה גדולה.

<ארז ביטון: כבוד יושב הראש, אפילו לא שמתי לב, אתה אדם עדין, אתה אדם - - -

יעקב מרגי: עד שדורכים לי על היבלות.

יעקב מרגי: זה מטעה, לא כדאי לך.

<ארז ביטון: כי אתה גם, שמעתי איך אתה מדבר עם השר, מתוך אהבה גדולה.

<ארז ביטון: אנחנו מפרידים בין האהבה של השר לבין המימוש של המשרד, נקודה.

<ארז ביטון: תודה.

<ארז ביטון: עד כאן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ארז, אתה יודע, חז"ל אומרים, יש פסוק שאומר – צדיק כתמר יפרח, כארז בלבנון ישגה.

יעקב מרגי: האמת, כשאתה רוצה להשוות, להסביר דבר חזק, דבר איכותי, דבר טוב, אתה לוקח אותו מול דבר אחד טוב.

יעקב מרגי: למה לוקחים פה צדיק כתמר יפרח?

יעקב מרגי: הרי התמר מג'הול, אתה יודע, אתה נוגע בו הוא נמעך.

יעקב מרגי: לעומת זאת עץ הארז חזק.

יעקב מרגי: זאת אומרת צדיק לפעמים, בדרך כלל אתה אומר וואלה, זה צדיק, הוא רך כתמר, אבל שצריך, הוא גם יודע לדפוק על השולחן כארז.

יעקב מרגי: אתה יודע, עץ הזית הזה של הפטיש, כמה פעמים נשבר פה בוועדה?

<ארז ביטון: אנחנו מבקשים ממך סעד ואנחנו מבקשים ממך השתתפות במהלך למימוש ההמלצות.

יעקב מרגי: ודאי, ודאי.

יעקב מרגי: ב-28 במרס קיימנו ישיבה והתחייבנו לדון בהמלצות והנה אנחנו מתכנסים היום, ודאי, ואין לי ספק שאכן הדברים יקודמו ונמשיך לעקוב סביב הנושא הזה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, יש נוכחות גדולה, בקצרה בבקשה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני אחרוג ממנהגי ואני אקרא את מה שכתבתי.

מירב בן ארי: קודם כל אני נמצאת פה תמיד ואף פעם אני לא קוראת מהכתוב, אבל בגלל שזה אירוע חשוב, כתבתי כמה דברים גם בשביל השר, אבל גם בעיקר בשבילך, ארז ביטון.

מירב בן ארי: ראשית אני כמובן מברכת את הדו"ח החשוב הזה וכמובן באותו יום שישי, שפורסמו בכל העיתונים המסקנות של ועדת ביטון, אני מודה שמאד מאד התרגשתי.

מירב בן ארי: התרגשתי כי מבחינתי זה היה אירוע לא רק בהיסטוריה של יהדות המזרח, בהיסטוריה של עם ישראל.

מירב בן ארי: הדבר היחיד שהעציב אותי, שזה סבי, זכי סעדון, זיכרונו לברכה, לא זכה להיות ביום שפורסמו המסקנות של הוועדה.

מירב בן ארי: סבי, שהגיע לארץ ישראל כציוני נלהב ושרד את המחנה הנאצי ג'אדו בלוד, לא זכה להיות במעמד הזה.

מירב בן ארי: אני כתבתי את הדברים, כי חשוב לי לדבר בשם יהודי צפון אפריקה.

מירב בן ארי: ציונים גאים, שהגיעו לכאן, עזבו בית עשיר, מקומות עבודה, יוקרה, שכנות טובה עם המוסלמים והגיעו לכאן בספינות בשנות ה-50, להגשים את החלום הציוני.

מירב בן ארי: הם הגיעו, אבל לצערי החברה כאן הרבה פעמים ראתה בהם אזרחים סוג ב'.

מירב בן ארי: אני יושבת כאן בוועדה שאני מבטיחה לך שגם אני וגם חבר הכנסת מרגי, נלווה ונוודא שבאמת מסקנות הוועדה יישומו.

מירב בן ארי: יישמו, כמו שאמר השר, לא על חשבון, אלא במקביל.

מירב בן ארי: כשמדברים על השואה, ידברו גם על אותם יהודים יוצאי לוב, שהובלו למחנה ברגן בלזן.

מירב בן ארי: ידברו על מעפילי אגוז שהגיעו ממרוקו.

מירב בן ארי: ידברו על יהדות עיראק ועל הפרהוד שהיה שם.

מירב בן ארי: אני מרגישה שהדפים האלה נמחקו מדפי ההיסטוריה, וכשסבי סיפר לי על מחנה ג'אדו וסיפר לי על השנים שהוא נלקח מהבית, כל הזמן שאלתי אותו – איך זה יכול להיות שאנחנו לא לומדים את זה?

מירב בן ארי: איך זה יכול להיות?

מירב בן ארי: התווכחתי איתו.

מירב בן ארי: אמרתי לו זה לא הגיוני סבא, לא הגיוני ששואה שלמה של גנרל רומל, שנבלם שם בצפון אפריקה, וזה הדבר היחיד, דרך אגב שלמדתי, שהוא נבלם, אבל לא באמת שמעתי על השואה, ומזל שסבי, לפני שהוא נפטר סיפר לי.

מירב בן ארי: אני מאד גאה במסקנות.

מירב בן ארי: אני גם רוצה להגיד לך, דיברת כבוד השר על האנוסים.

מירב בן ארי: בשלב מסוים התמחיתי, לא נגיד באיזו מסגרת, אבל התמחיתי באנוסי פורטוגל וספרד.

מירב בן ארי: אגב, הרבה פעמים מדברים על ספרד ושוכחים את פורטוגל, ומאד חשוב לי, בגלל ההתמחות שלי, לומר שלפורטוגלים היהודים לא הייתה הזדמנות כמו יהודי ספרד לקחת את המיטלטלין ולעזוב.

מירב בן ארי: נכון שגם המעבר לא היה קל.

מירב בן ארי: ליהודי פורטוגל עשו מה שעשו 500 שנה אחר כך ליהודים בשואה.

מירב בן ארי: שמו אולם במקום אחד בכיכר העיר ואמרו להם תתנצרו או תמותו.

מירב בן ארי: זאת אומרת לא הייתה להם את האפשרות של ספרד, לעבור.

מירב בן ארי: כמובן חלק מהם הצליח לברוח.

מירב בן ארי: ואגב, מאד מאד ציער אותי שאנחנו לא לומדים.

מירב בן ארי: אתה דיברת על המנהג של הטליתות.

מירב בן ארי: הרי המרנוס, הקונברסוס האלה, היה להם בכניסה לבית, על המדרגה, מתקן קטן כדי שכאילו זו הייתה מזוזה.

מירב בן ארי: את פסח הם היו חוגגים שבוע לפני, כדי שלא ידעו.

מירב בן ארי: זאת אומרת כל כך הרבה דברים שפשוט נמחקו מדפי ההיסטוריה של תלמידי ישראל.

מירב בן ארי: ואני אגיד משפט אחד לסיום, כי אני שמעתי שגם אתה התייחסת לזה, ארז ביטון וגם השר התייחס לזה.

מירב בן ארי: כל אותם אליטיסטיים, מתנשאים, אין אצילים בקרב היהודים.

מירב בן ארי: אף פעם לא היו.

מירב בן ארי: השכלה תמיד הייתה המפתח וזה היה המפתח.

מירב בן ארי: ולכן לבוא ולהגיד את ההתנשאות הזאת, היא מיותרת בעיני.

מירב בן ארי: בעיני אין מונופול על ההשכלה וההשכלה הזאת היא העתיד לכולם.

מירב בן ארי: אני מאד מקווה, ומיכל, אני סומכת עליך, שהנושאים האלה ייכנסו לתוך מערכת הלימודים כדי לתקן עוול היסטורי של שנים, שהמדינה הזו פשוט מחקה חצי מהאוכלוסייה שלה מדפי ההיסטוריה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת לשעבר, השר לשעבר, אהרון ידלין.

<אהרון ידלין: אני?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: זה אתה, נכון?

<אהרון ידלין: כן.

<אהרון ידלין: ברצון רב.

<אהרון ידלין: מורי ורבותי, תסלחו לי שאני מתרגש להיות בוועדת החינוך של הכנסת.

<אהרון ידלין: בעוונותיי הרבים, שררתי את מערכת החינוך בדרך כלל מהקואליציה, 7 שנים כסגן שר חינוך וכארבע שנים כשר חינוך ותרבות, אבל אני אומר, זכיתי גם להיות באופוזיציה ואז הייתי יושב ראש ועדת החינוך.

<אהרון ידלין: לבוא לכנסת ולוועדת החינוך זה באמת מרגש.

<אהרון ידלין: אני שמחתי שאני הוזמנתי לישיבה הזאת, כי אני מודה ומוקיר את היוזמה שלך, השר בנט, לחזק את לימודי מורשת יהדות המזרח במערכת החינוך.

<אהרון ידלין: לחזק את הכרת יהדות המזרח על ידי כל ילדי ישראל, לשבטיהם השונים.

<אהרון ידלין: ואני מאד מצטער על הוויכוח הלא מכובד שפרץ ועל הפגיעה האישית בארז ביטון.

<אהרון ידלין: פה אני משוחד, אני מעריץ של ארז ביטון הרבה הרבה שנים.

<ארז ביטון: הדדי.

<אהרון ידלין: והייתי מאושר כאשר ההערכה האישית שלי הפכה להערכת כלל מדינת ישראל, עם מתן פרס ישראל לארז ביטון.

<אהרון ידלין: ארז הוא משורר חשוב ביותר ומעל הכל הוא תפארת אדם.

<אהרון ידלין: אז חבל שאנחנו לא יודעים, גם כשיש חילוקי דעות, ולגיטימי שיש חילוקי דעות.

<אהרון ידלין: בבעיות מורכבות ומסובכות יש חילוקי דעות וגישות שונות, אבל צריך לנהל את הוויכוח באופן מכובד.

<אהרון ידלין: תהיו אנשי כבוד.

<אהרון ידלין: האינטלקטואלים השונים, העיתונאים השונים, תכבדו את הזולת גם כאשר אתם חולקים עליו.

<אהרון ידלין: יש גאות ושפל, אדוני השר, בתקצוב מערכת החינוך במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני חשבתי רק בים.

<אהרון ידלין: ועוד אני אזכיר את הקיצוץ שפגע דווקא בתחום הזה, שאנחנו מדברים בו היום, אבל אני מברך אותך על כך, שאתה יודע שכיסופים מחייבים כספים.

<אהרון ידלין: כאשר רוצים לפתח תכניות, לאמץ יוזמות, צריך גם תקציבים להכשרת מורים, להשתלמויות מורים, להכנת ספרי לימוד, לארגון הסיורים והטיולים.

<אהרון ידלין: כל זה מחייב כספים ואני מבין שאתה החלטת לגייס לזה את הכספים הדרושים ואני בהחלט על זה מברך.

<אהרון ידלין: מה שרציתי להגיד לכם וזה אני אומר לך מתוך כל ההערכה, אדוני השר.

<אהרון ידלין: הנושא הזה כן טופל ב-68 שנות מדינה.

<אהרון ידלין: זה לא נושא שהוזנח.

<אהרון ידלין: ואני מציע לכם לקרוא, אני מקווה שאפשר למצוא את זה בספריות, שתי חוברות.

<אהרון ידלין: האחת שנקראת מיזוג גלויות, שהיא בעקבות יוזמה של המשרד לימי עיון באוניברסיטה העברית בירושלים; והיה לי חלק בזה.

<אהרון ידלין: זה היה בראשית כניסתי לתפקיד סגן השר, אחרי שהיה לי ויכוח עם האיש הנערץ ביותר עלי – דוד בן גוריון.

<אהרון ידלין: אני אמרתי לדוד בן גוריון – אני נגד כור ההיתוך.

<אהרון ידלין: אנחנו צריכים למזג גלויות, אבל לא כור היתוך שמחסל את התרבויות והזהויות והמקורות ההיסטוריים של כל עדות ישראל.

<אהרון ידלין: והוא טעה לדעתי גם ביחס לתרבות האידיש של יהודי אשכנז ומזרח אירופה וגם ביחס לתרבות ארצות האסלאם.

<אהרון ידלין: אבל פה אנחנו מדברים, אדוני השר, על שני מאמצים.

<אהרון ידלין: מאמץ אחד זה השקעה דיפרנציאלית בשכבות החלשות.

<אהרון ידלין: לתת להן – ואני גאה על זה שהשארתי מערכת חינוך עם יום לימודים ארוך, עם מפעל הזנה ממלכתי, מסעדות בבתי הספר, שאחר כך, בגאות והשפל שלחו את הילדים הביתה בשתים עשרה.

<אהרון ידלין: אז זה דבר אחד, ההשקעה הכספית, התקציבית, הדיפרנציאלית; והדבר השני זה הצעד התרבותי.

<אהרון ידלין: זה היה ב-1966, החוברת הראשונה, והחוברת השנייה ברחל בתך הקטנה, מורשת יהדות המזרח.

<אהרון ידלין: ואני טבעתי את הביטוי הזה.

<אהרון ידלין: אפשר היה להגיד מורשת ארצות האסלאם או יהדות ספרד.

<אהרון ידלין: אנחנו מדברים על המזרח, על יהדות מרוקו הגדולה, צפון אפריקה, יהדות עיראק הגדולה וכל שאר הגלויות שהיו במזרח התיכון, וזה היה יום עיון משותף לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת, כי היה דיון במליאה ולמשרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה אדוני.

<ארז ביטון: אמרת לי שאתם הקמתם את המרכז לשילוב מורשת המזרח.

<אהרון ידלין: ובעקבות יום העיון הזה הקמנו את המרכז למורשת יהדות המזרח, ברשות איש שצמח שם, ניסים יושע.

<אהרון ידלין: לצערנו הוא הלך לעולמו לפני שנתיים, ובהמשך הזמן יצאו חוזרים של המנהל הכללי, שחתום עליהם, גם כן איש המזרח, אליעזר שמואלי.

<אהרון ידלין: וכל זה אחר כך, בשפל התקציבי, נפל כמו יום לימודים ארוך ומפעל ההזנה וההשקעה הדיפרנציאלית בעיירות הפיתוח.

יעקב מרגי: נעלם, נסחף.

יעקב מרגי: תודה מכובדי.

<אהרון ידלין: רגע, עוד דבר אחד.

<אהרון ידלין: אני רוצה לקרוא בסיכום כמה דברים שאמרתי, מתי זה היה?

<אהרון ידלין: בשנת 1976, כן.

<אהרון ידלין: הייתי קצת צעיר אז.

<אהרון ידלין: אמרתי ככה – באשר לבעיה של מיזוג שבטי ישראל, הגעתי לידי מסקנה שזה הוא תהליך שיהיה ממושך וראוי שיהיה ממושך, כי תהליכי מיזוג לפי דעתי מעצם הגדרתם, חייבים להיות רב צדדיים.

<אהרון ידלין: הדדיים.

<אהרון ידלין: זאת אומרת לא יהדות אחת משפיעה על השנייה אלא באופן הדדי.

<אהרון ידלין: תהליכי מיזוג צריכים להיות ללא התבטלות של עדה או שבט אחד בפני זולתו, וללא מחיקת קווי ייחוד תרבותיים בעלי שאר רוח.

<אהרון ידלין: אני סבור שאנחנו בהחלט עם אחד, אבל אני גורס שהדרך של כור היתוך ושל סיר לחץ ושל כפייה חד צדדית של נורמות, של ערכות חיים ושל ערכים, יכולה לתת לנו רק דבר אחד ואולי זה מה שהיא נתנה, אמריקניזציה של התרבות ואורח החיים.

<אהרון ידלין: ולא מספיק טכנולוגיה ולא מספיק מדע, שאת זה מקבלים גם מהמערב ומארצות הברית, אלא נכסי הרוח הן של עדות אשכנז והן של עדות ספרד, הולכים איבוד כתוצאה של קונספציה של כור היתוך וסיר לחץ.

יעקב מרגי: תודה אהרון, אנחנו נסתפק בזה.

יעקב מרגי: באמת תודה.

יעקב מרגי: הדברים שנאמרו אז מהלב נכנסו בשלב מסוים ללב.

יעקב מרגי: ואיך אמרת?

יעקב מרגי: בשפל התקציבי נסחף.

<אהרון ידלין: זה מה צריך להדריך גם עכשיו אני מאד אשמח אם במקום צוות היגוי תקימו - - -

יעקב מרגי: אני שמח שהדברים נאמרו אז.

יעקב מרגי: אני תמיד אמרתי, אהרון, שבנגב יש איזה משהו במים שעושה את האנשים יותר פלורליסטיים ויותר ממלכתיים.

<ארז ביטון: אבל שמעת?

<ארז ביטון: הוא אמר שצריך להקים מחדש את המרכז לשילוב מורשת המזרח, כבוד השר.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

<אהרון ידלין: ואני רוצה להגיד, אפרופו הנגב, זה מאד מרגש לבוא מהנגב לחדר הנגב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לאולם נגב.

יעקב מרגי: השר פשוט צריך לעזוב אותנו, אז ניתן לו להתייחס ולאחר מכן נמשיך את הדיון.

נפתלי בנט: שתי הערות.

נפתלי בנט: משהו שאני חושב שמאד ישמח את השר לשעבר.

נפתלי בנט: דיברת על תקצוב דיפרנציאלי.

נפתלי בנט: אנחנו כבר מבצעים, כבר ביצענו חלק ניכר ממהלך דיפרנציאלי אגרסיבי, שעיקרו נטילת כסף ממקומות שממילא יש להם מספיק משאבים והעברתו לרשויות חלשות יותר.

נפתלי בנט: זה משהו שאני לא זוכר שקרה קודם וזה בהיקפים של מיליארדים.

נפתלי בנט: השנה כבר ביצענו, עוד לא את הכל, אנחנו בערך בשליש הדרך, אחר כך שני שלישים ושלושה שלישים, כשבסופו של דבר אנחנו נעמוד במקום הרבה יותר טוב.

נפתלי בנט: ומילה לגבי היישום.

נפתלי בנט: תראו, קודם כל אני חייב לומר, בהיכרות עם ארז גיליתי באמת גם חבר, גם אדם מופלא ויהודי מופלא.

נפתלי בנט: וזה בסדר, יש לנו מחלוקות.

נפתלי בנט: הדרך שלי לאורך כל חיי, כשבאמת משהו עניין אותי, אני עמדתי בראש ועדת היישום.

נפתלי בנט: ובעניין דו"ח ביטון, אני עומד בראש ועדת היישום.

נפתלי בנט: רק בשני תחומים במשרד החינוך – אני אישית מבצע את המעקב – זה במתמטיקה וביישום דו"ח ביטון.

נפתלי בנט: הכי קל לי לעשות מיקור חוץ בעניין הזה, אבל אני מעדיף באופן אישי להיות קרצייה, לנג'ס, להתקשר, מה קורה?

נפתלי בנט: אמרתם שככה יהיה, למה זה לא קורה, בואו נשנה פה, איפה הבונוסים ייכנסו.

נפתלי בנט: אני רוצה לראות שאלות בבגרות בעניין הזה.

נפתלי בנט: התחייבתם עד לתאריך הזה.

נפתלי בנט: מיכל בעניין הזה קצת חוטפת, מה זה חוטפת?

נפתלי בנט: כי אני כל היום מציק.

נפתלי בנט: בעיני שר לא צריך להחליף מנכ"ל, אבל בנושא אחד או שניים שהם ליבתיים מבחינתו, הוא צריך להיות אחרון החיילים.

נפתלי בנט: לרדת כמו שאמרת, רמזוראי, אז גם אני רמזוראי בעניין הזה.

נפתלי בנט: אגב, השפה של ארז היא פשוט כייף.

נפתלי בנט: גם כשהוא מדבר חופשי הוא מדבר שירה.

<ארז ביטון: אגב, זה ממרוקו.

נפתלי בנט: זה ממרוקו?

<ארז ביטון: הבסיס, היסוד זה אהבה, אהבת ציון, אהבת העברית.

<ארז ביטון: אני אומר כל הקהילות, לא רק מרוקו.

<ארז ביטון: באמת.

<ארז ביטון: אנחנו לא מתייחסים לטוב שבנו.

<ארז ביטון: חבל.

נפתלי בנט: אז באמת אני רוצה לומר פה לכולם, כמו שלא הייתי מעז בנושא שהגדרתי אותו ליבתי, שזה הצלת המדעים והמתמטיקה בישראל, לא הייתי מעז להאציל סמכויות החוצה, גם בעניין הזה אני נחוש מאד.

נפתלי בנט: הדו"ח הזה שאנחנו מחזיקים הוא דו"ח חשוב מאד, קודם כל בדיאגנוזה.

נפתלי בנט: קודם כל הוא נותן לנו תמונת מצב על האיך.

נפתלי בנט: אני חושב שאיך מחלוקת על כושר הביצוע שלנו.

נפתלי בנט: אנחנו יודעים לבצע.

נפתלי בנט: ועל איך, כמו שאמרתי, שלושה עקרונות: אחדות – כלומר אנחנו לא מפצלים, אלא מאחדים, מה שמירב גם התייחסה.

נפתלי בנט: לצמיתות, אז שינוי תשתיתי שלוקח זמן, בעיקר בתכנים, ואני רוצה רגל בדלת כבר בשנת הלימודים הקרובה.

נפתלי בנט: אלה שלושת העקרונות.

נפתלי בנט: אנחנו על זה.

נפתלי בנט: אנחנו יודעים לעבוד.

נפתלי בנט: בכל דבר שאנחנו נוגעים אנחנו יודעים לעבוד, להביא תוצאות.

נפתלי בנט: גם כאן, מה יקרה, איך, אני סומך עלינו בעניין הזה ומאמין שבהובלה של מיכל כהן אנחנו נגיע, כרגיל, להישגים יוצאים מן הכלל.

נפתלי בנט: אני רוצה לומר תודה באמת לכולם.

נפתלי בנט: בסוף ובהתחלה זה חג.

נפתלי בנט: שלא נטעה.

נפתלי בנט: זה חג גדול.

נפתלי בנט: אנחנו לא מרירים, אנחנו שמחים ואופטימיים.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה לכבוד השר.

יעקב מרגי: רשות הדיבור נתונה לשר לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן, שגם הוא זכה בתקופתו, גלגלו זכות על ידי זכאי, והקים את ועדת אלאלוף, הוועדה למלחמה בעוני.

יעקב מרגי: אני חושב שזו תקופה ותדע לך שזה היווה השארה מבחינתי.

יעקב מרגי: לכתוב את הדו"ח, הכתיבה של הדו"ח עצמו, כשלעצמה, היא המשימה.

יעקב מרגי: כתיבת הדו"ח כשלעצמה היא דבר חשוב מאד.

יעקב מרגי: אין ספק שהיום כולנו מאותה באר, דו"ח אלאלוף, דו"ח הוועדה למלחמה בעוני שאתה הובלת כשר הרווחה, הוא באר שכל אחד לוקח ממנה פיסה או דלי, או כוס או ספל, ובאמת אנחנו רואים את זה גם בחקיקה, גם בדו"חות, גם בדיונים בוועדות, ועל זה תבורך.

יעקב מרגי: בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה אדוני יושב הראש.

מאיר כהן: רציתי להחמיא לשר החינוך, כי אני בהחלט חושב שהצעד שלו, ההחלטה שלו היא מאד אמיצה.

מאיר כהן: אני איש חינוך משנת 1977.

מאיר כהן: הינו לי כל כך הרבה שיחות עם שרי חינוך ששרתו ולצערי הגדול אף אחד לא הצלחתי לבקע את התפיסה הזאת שאנחנו נולדנו להחליט מה יהיה כאן ולכם אי שם בפריפריה אין לכם הרבה מה להגיד.

מאיר כהן: אז אנחנו נאשר לכם תכניות מיוחדות ואם מישהו ירצה לכתוב איזה פרק על פילוסופיה של יהדות המזרח במאה ה-19 אנחנו נרשה לו, אבל זה יישאר ב-ד' אמותיכם, לא נהפוך את זה למשהו לאומי.

מאיר כהן: ולכן הצעד של נפתלי בנט הוא יוצא מן הכלל, כשר החינוך.

מאיר כהן: אני אישית ברכתי אותו ביום שהוא קיבל את ההחלטה.

מאיר כהן: ארז, לך אני רוצה להגיד, אני קראתי את הדו"ח.

מאיר כהן: הוא יוצא מן הכלל.

מאיר כהן: לא משנה מה אומרים, אתה תמיד תמצא מישהו שימשוך בשרוול ויגיד דברים לא טובים.

מאיר כהן: הדו"ח הזה מבחינתי לא רק המלצותיו הן מצוינות, אלא שהוא הזדמנות יוצאת מן הכלל להאיר באור חזק מאד ולשרוף ולהוציא החוצה את כל הגזענים בחברה הישראלית.

מאיר כהן: גם מזה אני לא כל כך מתרגש.

מאיר כהן: אלבר קאמי אמר שחיידקי הדבר – אתה בוודאי קראת את הדבר – נמצאים מתחת לאבנים ומחכים לשעת כושר.

מאיר כהן: כנראה שהדו"ח הזה, הדו"ח הטוב עם המסקנות הטובות שלו, עם ההתייחסות הרצינית אליו, כנראה שהוא הוציא כל מיני גזענים, שרק חיכו לשעת כושר ואנחנו יודעים להתמודד איתם.

מאיר כהן: מה שאנחנו נצטרך, בעזרת השם, ובזה אני פונה לאנשי משרד החינוך.

מאיר כהן: אתה צודק באמירתך.

מאיר כהן: אני מחזק אותה.

מאיר כהן: אני איש משרד החינוך הרבה מאד שנים.

מאיר כהן: אני נתקלתי בהרבה מאד אנשים שלא הבינו.

מאיר כהן: אני לא יודע אם זה היה מתוך גזענות, אבל מתוך בורות, גם בתוך המשרד, כשבאתי ואמרתי בתחילת שנות ה-80 שאני רוצה לכתוב פרק לימודים על שירת הבקשות של יהדות מרוקו, אז הם לא כל כך הבינו מה הצורך.

מאיר כהן: אז אני יכול לקרוא להם גזענים, אבל אני מעדיף לקרוא להם אנשים שהם יותר בורים מאשר גזענים, כי לא הייתה שם נימה של גזענות, אבל כן של בורות וכן של איזה הליכה עם הזרם, שכל מי שרצה לדבר אחרת או לנסות לצאת מהקופסה, נתקל בהתנגדות.

מאיר כהן: לסיכום אני אומר דבר כזה.

מאיר כהן: גם אנחנו כאן בכנסת, בוודאי בוועדת החינוך, נעשה הכל בכדי ללוות את יישום ההמלצות.

מאיר כהן: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח הזה אם צריך לעשות רשות כזאת או רשות אחרת.

מאיר כהן: אני מעדיף שבאמת תסגרו את זה במשרד החינוך, כי בכל זאת, זה המשרד שאמון על החינוך במדינת ישראל.

מאיר כהן: ואם המנכ"לית תדע למצוא את הדרך ולהטמיע אנשים מתוך הוועדה בתוך ועדות המקצוע, אז זה טוב, אבל אתם תקבלו החלטה.

מאיר כהן: המשפט שאני אומר ואמרתי אתמול באחד הראיונות, אם הדו"ח הזה והמלצותיו ימצאו רק פלטפורמה של התרסה, זה יעמיק את השסע ויעשה בדיוק את הפעולה ההפוכה.

מאיר כהן: לכן כוחות של הדו"ח וכוחם של הממצאים, הם במה שאתה אמרת.

מאיר כהן: אנחנו באים להשלים ולא לגרוע מאף אחד.

מאיר כהן: ואני פה אומר לאחיי, ואני באתי ממרוקו, נולדתי וגדלתי שם, כשמדברים על השואה, אז צריכים להיות מאד זהירים ולא לשים את הכל בתוך סיפורי השואה.

מאיר כהן: כי יש את לוב ותוניס שממש חשו את השואה ויש את הורי במרוקו, שסיפרו לי שבשנת 1941 עשו מפקד.

מאיר כהן: לכן צריך מאד להיזהר, כי ההתרסה הזאת היא זו שתהפוך את ההמלצות הנהדרות, שהן חובה, הן חלק מהחיים שלנו.

מאיר כהן: אף אחד כאן לא ייתן לדו"ח הזה להתמסמס, ארז, שלא יהיו לך ספקות.

מאיר כהן: אתה עשית את אחד הדברים הטובים ביותר בעשור אם לא בשלושה עשורים האחרונים.

מאיר כהן: ולכן תשבו ותקבלו החלטה איך אתלם מיישמים את זה.

מאיר כהן: אנחנו ניתן גיבוי וכמו שאמר יושב הראש, אנחנו לא נשקוט ואנחנו נקיים את כל מה שצריך בכדי שזה יוטמע בתוך המערכת.

מאיר כהן: בנימה אישית, אני חסיד גדול שלך.

מאיר כהן: אתה יודע שאני יודע גם לצטט את השירים שלך ותזכור שבשנות ה-80 היית מופיע אצלי בבית הספר - - -

<ארז ביטון: שמעתי שנתת את הספר שלי מתנה למישהי.

מאיר כהן: לאשתי, כן.

נורית קורן: איזה זיכרון.

נורית קורן: איזה זיכרון.

מאיר כהן: באוקטובר 1981, יום לפני החתונה הבאתי את ספר הנענע, מנחה מרוקאית, הנענע, לנעמה אשתי וכתבתי לה שם – בעידן שמחפשים שורשים, אלה השורשים שלי.

מאיר כהן: ולימים, כשחגגנו 30 הבאתי את הספר השני שלך.

מאיר כהן: אז אני אוהב אותך אהבה גדולה ותודה רבה בשם יהודי המזרח ויהודי המדינה הזאת.

<ארז ביטון: תודה רבה.

מאיר כהן: וכל אזרחי המדינה על מה שעשית.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתמול יצא לי לדפדף במיילים שלי ואני רואה כמה בורות מושרשת בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: באחד המיילים הוא מתחשבן עם ארז ביטון איך הוא מעז לכתוב את המילה גטו.

מאיר כהן: כן, אני קראתי את זה, קיבלתי את זה גם.

יעקב מרגי: איזו בורות.

מאיר כהן: זאת גברת שכתבה את זה.

יעקב מרגי: והוא משתלח בביטחון.

<ארז ביטון: לצערי זה עיתונאים שלוקחים מילה לא בהקשר ושמים אותה בכותרת.

יעקב מרגי: כן, כן.

יעקב מרגי: היו גטאות גם במקומות אחרים שלא קשורים להשמדה.

מאיר כהן: בפעם הבאה תכתוב אל-מלאח.

<ארז ביטון: זה טוב.

יעקב מרגי: אוקיי, כפי שאנחנו נוהגים לסירוגין בין חברי הכנסת יש לנו אורח, פרופסור משה עמאר, שיכול קצת בקצרה להאיר לנו.

יעקב מרגי: תספר לנו מה אתה עושה וקצת על היוזמה הברוכה הזו.

משה עמאר: אני עוסק ביצירה הרוחנית של יהדות ספרד וצפון אפריקה.

משה עמאר: עד היום גאלתי למעלה מ-100 כתבי יד שהאדרתי והוצאתי אותם לאור.

משה עמאר: אני מרצה בבר אילן ואחר כך אני מרצה גם באשקלון.

משה עמאר: בוועדה הייתי חבר והייתי יושב ראש הוועדה למחקר ואקדמיה.

משה עמאר: בנקודה הזאת אני רק רוצה להעיר הערה אחת, שאמנם שילוב מורשת יהדות המזרח הביאה לפריחה גדולה מאד של הנושא באוניברסיטאות, אבל הבעיה הייתה ברגע שנפסק הכסף, באותו רגע האוניברסיטאות סגרו את כל הנושא של יהדות המזרח.

משה עמאר: סגרו את מכוני המחקר.

משה עמאר: פיטרו מרצים ומרצים שלא יכלו לפטר, ראשון-ראשון שמגיע לגמלאות, מי שבא אחריו, התקן כבר נגמר, נעלם.

משה עמאר: אם רוצים לתקן צריכים לדאוג בצורה כלשהי לחייב את האוניברסיטאות, הם יקבלו תמיכה גדולה, אבל לחייב אותן לאחר תקופה של תמיכה גדולה, שהן תמשכנה את הנושא הזה בכוחות עצמן.

משה עמאר: נקודה שנייה שצריך להעלות - - -

מאיר כהן: באיזו אוניברסיטה קיים בכל זאת?

משה עמאר: קיים יותר בבר אילן מאשר כל אוניברסיטה אחרת, אבל קח את ירושלים.

משה עמאר: כשהוזרם הכסף, היו 50 קורסים בנושאי יהדות המזרח.

משה עמאר: ברגע שנפסק הכסף, יש אולי בקושי שניים-שלושה קורסים.

יעקב מרגי: הוא מתייחס לכך שכל מדעי הרוח במשבר אחד גדול, אז כך מצוקה עוד יותר גדולה.

משה עמאר: כלומר כולם במשבר, אבל את יהדות המזרח מחקו.

משה עמאר: מכוני מחקר נסגרו אחד אחד בכל האוניברסיטאות שעוסקות ביהדות המזרח.

משה עמאר: נסגרו.

משה עמאר: לא היום, נסגרו אז.

משה עמאר: שנים 2006-2007 סגרו את כל מכוני המחקר.

משה עמאר: נקודה נוספת שקיימת באוניברסיטאות, שקיים מחסום, לא יודע אם זה מכוון או לא מכוון, שלא לקלוט מרצים בני עדות המזרח.

משה עמאר: והדבר הבולט ביותר, מכל הסגל האקדמאי יש בערך 9% מבני עדות המזרח.

<קריאה: צריך להגיב על זה, לא להגיד את זה - - -

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: תגידי.

יעקב מרגי: את ברשות דיבור?

יעקב מרגי: ביקשת רשות דיבור?

רועי פולקמן: גם את אבא של נתניהו לא קיבלו לאוניברסיטה העברית.

<קריאה: זה היה סקר - - -

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: אני מבין.

יעקב מרגי: בבקשה.

משה עמאר: כלומר, אם חושבים לתקן, צריכים למצוא גם דרך לתקן באקדמיה.

משה עמאר: לא יודע למה קיימים מחסומים שלא נותנים לבני עדות המזרח להתברג בסגל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: תודה אדוני יושב הראש.

רועי פולקמן: אני אעשב את זה קצר.

רועי פולקמן: אני מבין שמחכים לי בוועדת הכנסת.

רועי פולקמן: ראשית אני רוצה להודות, אמר את זה כאן ידידי מאיר כהן, אני רוצה להודות גם לשר החינוך וגם לארז ביטון.

רועי פולקמן: כתב לי עכשיו ב-SMS רועי בן טולילה, ותיכף אני אגיד איזה אזכור.

רועי פולקמן: הוא אמר לי זה ציונות 0-2.

רועי פולקמן: אתחול של הציונות.

רועי פולקמן: ואני רוצה להודות על הזכות להיות שותף למעשה במדינת ישראל בימים האלה.

רועי פולקמן: רועי בן טולילה, שהייתה לי הזכות להתלוות יחד איתו ליום בכנסת בשבוע שעבר במסגרת תכנית שחרית, שהוא חבר בה והוא גם שכן ואנחנו גם מכירים.

רועי פולקמן: הרופא שהציל את חייו במגלן הוא שכן בבית צמוד אלי במושב שאני גר בו ליד בית שמש, ואני רוצה לומר דבר אחד על המאמץ שעומד לפנינו, גם קצת על הדברים שנאמרו כאן וקצת על ההערות שנורית אמרה.

רועי פולקמן: תראו, אני רוצה להיות עשיר יותר - ואני לא בן עדות המזרח.

רועי פולקמן: אני רוצה להיות עשיר יותר כישראלי, כציוני, כיהודי, בזכות העושר התרבותי שיש במדינת ישראל.

רועי פולקמן: ואין ספק בעיני, וגם אני לפחות לא קראתי את כל הדו"ח, קראתי חלקים ממנו.

רועי פולקמן: הזכות שהדו"ח הזה מזמן וההעלמה של הלימוד של תרבות המזרח, היא הפסד.

רועי פולקמן: אני למשל חובב שירה ויש משוררים רבים, חלקם מוזכרים – וזה החלק שעניין אותי במיוחד – שזה הפסד גדול עבורי, ההיכרות שלי איתם, שעם השנים יצאה לי במערכות אחרות, לא במערכת החינוך.

רועי פולקמן: ולכן אני רוצה להיות עשיר יותר כישראלי וכיהודי, אבל אני גם רוצה להזהיר אותנו משיח ישראלי שבטי, שחלקו אני שומע כאן מעת לעת, שבו יש כוחות שרוצים להשתמש בזכות שהדו"ח הזה מזמן, באתחול של הציונות 0-2, שהיא הזדמנות עבורי לשיח שבטי, לשיח של כעס ושיח של מלחמה בין שבטים בחברה הישראלית, שאני חייב לומר, לא רועי בן טולילה, לא החברים הכי טובים שלי מהצבא, שמי הוא מעיראק ומי הוא ממרוקו ומי הוא מבולגריה, ואנחנו נלחמנו יחד וחלק הלכו להייטק וחלק מהנדסים ואין שם את ההפרדה, לבין השיח הזה, שהוא שיח של עיוורון צבעים בחברה הישראלית ביום יום, לבין העלמה של חלק ממורשת ותרבות המזרח, שהיא קיימת עד היום, אין ספק, וצריך לתקן אותה.

רועי פולקמן: אבל אני רוצה שלא נשתחרר עדיין מאותו נרטיב ישראלי של עם אחד, של אחדות ושל החיוב שבו המסע אל העושר המשותף, ואני קורא הרבה את עדי קיסר ואני קורא הרבה את ארס פואטיקה, ואני מכבד ומבין את הצורך בכעס וגם יכול להכיל אותו.

רועי פולקמן: ולא אומר שלא צריך להיות כעס על ההיסטוריה ולא אומר שאין צורך שבו נתקן את כל הדבר הזה, אבל יש גם קולות בחברה הישראלית ובפוליטיקה הישראלית, שמשתמשים בכעס הזה למטרות אחרות.

רועי פולקמן: ואני קורא לנו ליישם במלואו את דו"ח ארז ביטון, להעשיר אותנו כחברה ישראלית בערכים האלה, אבל לא להפוך את זה למלחמה פנים ישראלית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק, אין כאן - - -

נורית קורן: לא, לא מאשימה - - -

יעקב מרגי: סליחה, נורית, את מפריעה לי.

רועי פולקמן: זו הבקשה שלי לוועדה.

יעקב מרגי: כאן זה לא מתוך מרירות ולא כעס ואין לזה מקום.

יעקב מרגי: אדרבא, יש הפוך.

יעקב מרגי: יש שמחה אמיתית שהגיעה העת והגיעה השעה, למרות טעויות העבר.

יעקב מרגי: הגיעה העת והשעה וזכינו, כפי שאמרתי בתחילת הדיון, מגלגלים זכות על ידי זכאי וזכינו לעשות זאת בתקופתנו.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני יושב הראש, מנכ"לית המשרד, שבאמת אני אומר תמיד מנכ"לית מצוינת וארז ביטון, חברי.

איתן ברושי: אני מכיר ולמדתי להכיר את ארז משנים קודמות, גם בתפקידי כמנכ"ל משרד המדע, התרבות והספורט וגם בחיים הפוליטיים, ואני בא לברך על הדו"ח ולומר משפט או שניים.

איתן ברושי: אני גדלתי בהתיישבות.

איתן ברושי: ההתיישבות שאנחנו מכירים היא מגוונת.

איתן ברושי: באזורים שלמים ההתיישבות מגוונות במרכיבי האוכלוסייה שלה, אבל כמי שנולד אחרי מלחמת השחרור ואחרי הקמת המדינה, חלק מהדברים שאולי יש עליהם גם בחדר הזה סימני שאלה, נראו לי ואני חושב לרבים, הרבה יותר מובנים.

איתן ברושי: ולכן אני רוצה לומר שהדו"ח הזה, שצריך ליישם אותו, הוא לא דו"ח שבא לנתח את העבר.

איתן ברושי: הוא בא להיות דו"ח שהוא מלט לבנייה של העתיד.

איתן ברושי: הוא צריך להיות המלט לבנייה של העתיד.

איתן ברושי: אין מקום עכשיו לחזור למחלוקות שאולי היו מיותרות, וחלקן אני חושב גם לא היינו מודעים להן בחלק מהמקומות, בגילאים מסוימים, בבועות שאולי גדלנו.

איתן ברושי: אבל אסור שזה יהיה פטיש שהורס אלא מלט שבונה.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שכמי שהיה בצבא בסיירת גולני במלחמת יום כיפור, בצבא בוודאי.

איתן ברושי: אהרון, זה כן היה כור היתוך בצבא, לפחות עבורי.

איתן ברושי: ואני חושב שהמדינה מזמנת לנו גורל אחד.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שאי אפשר עכשיו לחזור ואולי זה לא נכון להתחשבנויות ומחלוקות.

איתן ברושי: לכן אני חושב שבמציאות שבה אנחנו אמורים להתמודד עם אתגרי העתיד, במציאות שרוב החברה כבר מעורבת ויש הרבה מאד נישואים מעורבים וחברות מעורבות, אני חושב שהבעיה העיקרית היא מפה והלאה ולא לראות בזה דו"ח מתקן אלא דו"ח בונה.

איתן ברושי: ואם צריך בתקציב, גברתי המנכ"לית, אז צריך בתקציב 2017-2018 לסמן סעיף שיהיה מקור לדו"ח הזה.

איתן ברושי: מה שאהרון אמר כיסופים, אני אגיד לך ביטון וחברים, אתם יודעים שההבדל בין רצוי למצוי בגימטרייה זה כסף.

איתן ברושי: תעשו את החשבון ותראו שאני לא טועה.

איתן ברושי: בין רצוי למצוי זה כסף.

איתן ברושי: תבדקו שאני צודק.

איתן ברושי: אני רוצה לומר רק לסיכום, שגם אני קורא לבנייה משולבת.

איתן ברושי: ראיתי שבנט אמר שיבקרו גם בדגניה וגם בשדה בוקר וגם במושבי גבול הלבנון שביליתי שם שנים וגם בתענכים, שאני לידם חי וגם במקומות אחרים.

איתן ברושי: לכן אני חושב שצריכה להיות הנחיה ברורה שאנחנו גדלנו עם הגם וגם.

איתן ברושי: זה לא או או.

איתן ברושי: זה גם וגם.

איתן ברושי: זה לא התחשבנות, זה בנייה לעתיד.

איתן ברושי: זה לא פטיש שהורס, זה מלט שבונה, ולכן ביטון, אתה תירשם לא רק כמי שקיבל את פרס ישראל, אלא כמי ששותף לבנייה של ישראל של מחר.

איתן ברושי: שיהיה בהצלחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני כתלמיד זכיתי לטייל בתוך נחל יגור בקיבוץ גבת והייתי אצל השומר, וזה חלק מהסיפור.

יעקב מרגי: קיבלתי אותו במנה גדושה, אבל ברוך השם שקיבלתי את החלק השני בבית ובסביבה שלי, אז לי היה הסיפור המלא.

יעקב מרגי: כואב לי על מי שחי לצידי ולא קיבל את הסיפור המלא.

יעקב מרגי: נורית קורן, אני מקדים אותך ויכעסו עלי.

יעקב מרגי: בבקשה.

נורית קורן: אז אני קודם כל רוצה להודות למשורר ארז ביטון.

<קריאה: אפשר להציג מי הגברת?

<קריאה: אנחנו לא מכירים אותה.

יעקב מרגי: כן, בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת נורית קורן מהליכוד.

נורית קורן: אני חברה בוועדת חינוך.

יעקב מרגי: ובקצרה.

נורית קורן: אז אני רוצה להודות לארז ביטון הזמר, המשורר, ששימש כיושב ראש ועדת ביטון ונתן המלצות מאד מאד טובות.

נורית קורן: ההמלצות האלה יובילו אותנו לחברה ערכית ושוויונית יותר, רועי, חברה ערכית ושוויונית יותר.

נורית קורן: אני לא מדברת פה מצד של בכי ונאי, ממש לא.

נורית קורן: היום החברה שלנו היא חברה מעורבת.

נורית קורן: הנכדים שלי, אני כבר לא יודעת להגדיר אותם.

נורית קורן: אני תמניה, אני לא יודעת להגדיר את - - - שלי.

נורית קורן: אני חושבת שיושבים פה מסביב לשולחן עוד הרבה אנשים כמוני, אבל אני רוצה להחזיר חזרה עטרה ליושנה של חלוצים יוצאי מדינות ערב, שמקומם נעדר.

נורית קורן: שמקומם לא היה בתוך ספרי האזרחות, ספרי ההיסטוריה.

נורית קורן: ואני מבקשת ממך, גברתי המנכ"לית, אני קצת חולקת על הדרך שצריך כדי להכניס את התכנים, את ההמלצות של ועדת ביטון.

נורית קורן: אני חושבת שהם צריכים לבוא ביחד, לא בנפרד.

נורית קורן: בשום פנים ואופן לא בנפרד.

נורית קורן: פרקים של עמוד האש משולבים בתוך אותם פרקים, בדיוק באותו מקום שנגמר, להכניס גם את הפרקים על כל החלוצים ממדינות ערב.

נורית קורן: אלה הדברים.

נורית קורן: אני מאד מברכת על הטיולים בפריפריה ואנחנו צריכים לעשות את זה כבר בשיעורי אזרחות והיסטוריה.

נורית קורן: ואני לא אכביר, תודה רבה.

נורית קורן: אני מתנצלת שאני צריכה לעזוב, אני צריכה להצביע בעוד ועדה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר שמעון אוחיון, חבר הכנסת לשעבר.

שמעון אוחיון: וגם הייתה לי ההזדמנות להיות חבר בוועדת ביטון, יחד עם פרופסור עמאר, בוועדה שעסקה במחקר והוראה.

שמעון אוחיון: קודם כל באמת חייבים להכיר טובה ותודה גם לשר וגם לארז ביטון.

שמעון אוחיון: זו שעה היסטורית.

שמעון אוחיון: שעה היסטורית של מפנה והשר לקח על עצמו באמת צעד חשוב, צריך להכיר לו תודה ולהוקיר אותו על כך בעניין הזה וכמובן את המפעל הגדול של ארז.

שמעון אוחיון: ואנחנו צריכים ומחויבים להמשיך בתפקידנו לעקוב אחרי זה.

שמעון אוחיון: אני רוצה להתחיל במסר של אחדות.

שמעון אוחיון: אני עומד בראש מרכז דהאן, שהוקם על ידי פילנתרופ רציני ביותר, כמעט חצי אוניברסיטת בר אילן נבנתה על ידו, והוא הקים את המרכז הזה כדי לעסוק במורשת יהדות ספרת והמזרח.

שמעון אוחיון: ומאז שהוקם, כנסים, סמינרים, ימי עיון, הוצאנו לא פחות מ-29 קבצים מדעיים על קהילות ישראל.

שמעון אוחיון: ובזמן האחרון גם על פי הנחייתו של המייסד, זיכרונו לברכה, לעסוק באחדות ישראל, פתחנו את זה גם לקהילות אחרות.

שמעון אוחיון: עסקנו בכנס בתרבות האידיש ושלום עליכם, כנס על יהדות רומניה, כנס על יהדות רוסיה, כנס בינלאומי על יהדות הונגריה, שעוד מעט אנחנו נוכל לראות גם קובץ מדעי מעודכן על הקהילה הזאת.

שמעון אוחיון: זה הוא המסר שצריך להשתמע מכאן, שאנחנו באמת צריכים להכיר את מכלול המורשת של קהילות ישראל.

שמעון אוחיון: ואני רוצה להבחין פה בין שני דברים – המאבק כמובן של הטמעת תכנית ותכני מורשת יהדות המזרח מצד אחד, ומצד שני נראה כאילו לכאורה הוא משהו חיצוני, המסע של דה-לגיטימציה שמתנהל לא על ידי עמך.

שמעון אוחיון: עם כל הכבוד בעניין הזה, אני יותר מוטרד ממשורים, מעיתונאים, מסופרים ולאחרונה מאנשי אקדמיה.

שמעון אוחיון: אנשי אקדמיה, שהם בועטים והם מזלזלים ואומרים ללמד שיר אחד של שבזי זאת בדיחה.

שמעון אוחיון: כאשר איש אקדמיה אומר זאת, פרופסור מכובד, זו הבעיה שלי.

שמעון אוחיון: ולכן הגברת מיכל כהן, אני שמחתי לראות שאת מדברת על הטעמה במסגרת כיתתית, במסגרת בית ספרית, במסגרת קהילתית.

שמעון אוחיון: חסר לי כאן החיבור אל האקדמיה.

שמעון אוחיון: אם לא תיקחי מן האקדמיה את המחקרים החדשים, העדכניים, אם לא תחדשי את המלאי של החוקרים באוניברסיטות, את תישארי באמת עם תוצרים מאד מאד דלים.

שמעון אוחיון: אני אתן דוגמא.

שמעון אוחיון: שתי המפמ"ריות שלך להיסטוריה, ד"ר כץ והגברת גליקסברג, כמה הן מתפעלות מחוקר אחד חדש.

שמעון אוחיון: לא מרפות ממנו - ד"ר אבי פיקר.

שמעון אוחיון: כתב שני ספרים על עולים במשורה של הסיפור של עליית יהודי מרוקו וההתיישבות של יהודי צפון אפריקה בנגב.

שמעון אוחיון: הוא שאל את השאלה מי יישב את הנגב והוא מציג נתונים, עובדות, מחקר ומספרים על פי עבודות על זה שהוא ישב ונבר במסמכים של הסוכנות והמחלקה להתיישבות וכו' וכו'.

שמעון אוחיון: ואז הם לא מרפים ממנו.

שמעון אוחיון: אתה נותן לנו חומרים חדשים.

שמעון אוחיון: אתה מספר סיפור חדש.

שמעון אוחיון: ולכן אני בא ואומר לך המנכ"לית, תהי ברוכה על זה שכבר את מתחילה להטמיע, אבל אל תשכחי, בלי חיבור לאקדמיה לא יהיה לך מענה לפרופסור מנחם פרי, שחושב ששבזי זאת בדיחה, כי צריך להעמיד מולו את כל החוקרים שמדברים בשפתו, שמקהים את שיניו ועונים לרעש כרשעתו, מבחינה מקצועית ואקדמית; וגם לענות לאנשים כמו משוררים, לצערי.

שמעון אוחיון: מה לעשות, זה עדיין מהדהד כשנתן זך אומר שתרבות יהודי המזרח, תרבות המערות.

שמעון אוחיון: תחשבו לרגע אם בקהילה האפרו-אמריקאית מישהו היה אומר לקהילה הזאת שתרבות

שמעון אוחיון: כם תרבות העצים.

שמעון אוחיון: הוא היה נשאר במערכת החינוך?

שמעון אוחיון: הוא היה נשאר משפיע כלשהו בעניין הזה?

שמעון אוחיון: ולכן החיבור, אם לא נבנה אקדמיה וחבל שזה נגדע.

שמעון אוחיון: זה נגדע, המכונים נסגרו.

שמעון אוחיון: המרכזים לא פועלים.

שמעון אוחיון: אין חומרים, אין מחקר, אין חידוש.

שמעון אוחיון: ולכן שני הדברים ביחד צריכים להיות שלובים זה בזה ואני בטוח שבזה באמת נגיע לאותה אחדות יפה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה אדוני.

עודד פורר: ראשית אני מצטרף שוב לברכות, כמובן גם לארז ביטון, שאני עוד זוכר אותו מחברותנו במועצה הישראלית לתרבות ואומנות, שבזמנו ריכזתי וכמובן גם לשר החינוך, על היוזמה ועל ההחלטה לקבל את הדו"ח הזה ואת ההמלצות שלו, כי אי אפשר לדבר על עם ישראל או על נרטיב שלנו כאן, כשאתה מדבר רק על נרטיב של חלק כזה או אחר מהעם ואתה מתעלם מנרטיב אחר.

עודד פורר: כשאתה לא מכיר את העובדה שהצורר הנאצי הגיע גם ללוב וכשלא מכירים מה קרה ליהודי מדינות ערב ברגע שהכריזו על מדינת ישראל ומה עבר עליהם, דברים שלצערי לא נלמדו או לא נלמדים כראוי.

עודד פורר: זה נכון אגב גם לעלויות אחרות.

עודד פורר: זה נכון גם כשלא מכירים את הנרטיב של עולי אתיופיה והעלייה שלהם ברגל דרך סודן, אבל כן חשוב, ופה אני פונה אליך, מיכל, צריך ללמד באמת את הנרטיב הזה כנרטיב שלב ולא כנרטיב שהוא חיצוני או שהוא מהצד או שהוא ממקום אחר.

עודד פורר: זה הנרטיב שלנו, של העם היהודי, שמגיע מכל התפוצות, מכל הקהילות ובונה ביחד אני חושב את תקומת העם היהודי בארצו.

עודד פורר: בהקשר הזה אולי צריך לקחת שיעור ממי שהיה ראש ממשלה פולני, אבל אני חושב שהיו כאלה שחשבו שהוא מרוקאי, וזה מנחם בגין.

עודד פורר: אני חושב שהנאום שלו לפני 35 שנה על פיינשטיין ועל ברזני, והדוגמא שלהם, שנותנת בעצם את הנרטיב המאוחד הזה של העם היהודי.

עודד פורר: אולי כדי להתחיל את היישום בסיור של תלמידים במוזיאון אסירי המחתרות בירושלים אל מול התמונות של שניהם, כדי להבין שהלב האחד הזה פועם כולו, וכמובן משם ללכת הלאה.

עודד פורר: לעניין המנהלת, אני חושב שזה צעד קריטי ליישום.

עודד פורר: כמי שמכיר את זה ממקום אחר, מתכניות כאלה ואחרות לקידום שילובם של יוצאי אתיופיה בישראל, תדעי לך שזאת אבן הנגף שיכולה לפגוע בכל המהלך כולו.

עודד פורר: אם לא תעשו מנהלת שתשלבו בה נציגים חיצוניים, שיוכלו לעקוב ולראות והמנהלת הזאת תהיה שקופה והביצוע יהיה שקוף, אז כל הדו"ח הזה בסוף ירד לטמיון.

עודד פורר: תודה.

יעקב מרגי: יעקב בר חן, שב מסביב לשולחן.

יעקב מרגי: תתכונן.

יעקב מרגי: אני אתן בינתיים למישהו אחר לדבר.

<יהודה מימרן: אני אדבר דברים מאד קצרים.

<יהודה מימרן: אני שותף לתפיסה שמדובר באירוע היסטורי.

<יהודה מימרן: אני רוצה לומר שמדובר באירוע היסטורי מכיוון שפעם הראשונה מאז הקמת המדינה, הסכר נפרץ.

<יהודה מימרן: ולא רק שהסכר נפרץ, נסללו הדרכים שבהן המים יזרמו.

<יהודה מימרן: בהתחלה המים האלה יהיו בוציים, הם יהיו עכורים, הם יהיו מלוכלכים, אבל בהמשך המים האלה יהיו מים צלולים, של יהדות שכל כולה אהבת האדם, אהבת הארץ, אהבת העם.

<יהודה מימרן: אני פונה עכשיו בקריאה, מכיוון שאי אפשר לנוח פה על השמרים.

<יהודה מימרן: מה שנדרש זה מנהיגות, מכיוון שקל מאד ליפול להאשמות הדדיות וקל מאד ליפול לטענות של קיפוח ואפליה ופילוג.

<יהודה מימרן: אנחנו יודעים מה מונח פה על הכף.

<יהודה מימרן: מונחת פה באמת בנייה של ישראל מאוחדת, אחת.

<יהודה מימרן: כדי שזה יקרה נדרשת פה מנהיגות והרבה מונח פה על הכתפיים של מערכת החינוך.

<יהודה מימרן: היא צריכה באמת להתגבר על הדינאמיקה שנוצרה, של האשמה והאשמת נגד, לראות את המורשת האדירה והחשובה הזאת ולפעול כדי ליישם אותה.

יעקב מרגי: אני שומע את זה חוזר ונשנה, חוזר ונשנה ואני לא מבין למה בעלי תפקידים, ואני מבין שאתם מכוונים את זה לראשי המקצוע, חלקם, לא רוצה לומר מפמ"רים, שזה לא יהיה אצבע מאשימה, מדויקת.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, זה לא צריך לאיים על אף אחד.

יעקב מרגי: וגם אותם בעלי מקצוע, ראשי המקצוע, חייבים להבין שנפלה זכות בחלקם לשנות את - - -

שמעון אוחיון: אין בעיה איתם.

שמעון אוחיון: הם לא הבעיה.

יעקב מרגי: רגע, תן לי.

יעקב מרגי: אני יודע.

שמעון אוחיון: חס וחלילה, הם לא הבעיה.

יעקב מרגי: לא, לא, אני לא אומר בכוונה.

יעקב מרגי: אני לא כיוונתי כי אני באמת לא יודע איפה הבעיה.

יעקב מרגי: אני שמעתי את זה מכמה דוברים, שיש גורמים בתוך המשרד, מקצועיים, שקשה להם עם השינויים.

יעקב מרגי: ואני מכיר את זה ואנחנו מכירים את זה לא רק במשרד החינוך, בכל משרדי הממשלה ובמיוחד אלה הוותיקים, שהטביעו חותם על הכסא שלהם בצורת ישיבתם.

יעקב מרגי: אז אני חושב שדווקא במשרד החינוך, שזה אחד המאפיינים שלו, צריכים להיאבק ואם יש תופעה כזאת אכן, ויושבת איתנו המנכ"לית ושומעת וצריך להביא אותם לכך שאכן זו זכות ויפה שעה אחת קודם.

יעקב מרגי: אנחנו באיחור.

יעקב מרגי: יש כמה דורות שהפסידו זאת וזו הזכות שנפלה בחלקם ואנחנו נלווה ונוודה שאכן הדברים - כי עם כל הכבוד, הם עדיין-עדיין גורמים מקצועיים, בעלי תפקידים, שחייבים ליישם את המדיניות.

<קריאה: זו המדיניות של השר.

יעקב מרגי: נכון, נכון.

יעקב מרגי: יוסי יונה ולאחר מכן יעקב יניב.

יוסי יונה: אדוני יושב הראש, אני בוודאי גם רוצה להתחיל בברכות לארז ביטון על הדו"ח הנפלא הזה שהוא היה אחראי להבאתו לעולם.

יוסי יונה: ברור שהדו"ח הזה הוא בעצם אבן דרך בתולדות ימיה של החברה הישראלית.

יוסי יונה: הוא אבן דרך משום שהוא בעצם משקף, לא הייתי אומר סופו של תהליך, אבל נקודה מאד מאד חשובה בתהליך ממושך.

יוסי יונה: וכשאני חושב על תהליך ממושך, דמותו של אליהו אלישר עומדת למול עיני, שעוד הוא היה איש של ועד העדה הספרית בשנות ה-30, ה-40, ה-50, ומי שקורא את כתביו ליבו נכמר לנוכח העבודה של האיש הזה, ההתכתבויות שלו עם דוד בן גוריון ובכירי המדינה, בתחינה, בבקשה שייעשה מאמץ כדי שהנרטיב של יהדות המזרח והסיפור שלה, ייכנס לתוך הנרטיב הישראלי.

יוסי יונה: והנה, חלפו שנים והיו המון נקודות ציון במהלך הזה, שעכשיו הוא מגיע לשלב מאד מאד חשוב.

יוסי יונה: אני רוצה לחלוק אתכם חוויה מאד קטנה מחיי אני, כשהגעתי לאוניברסיטת חיפה, אדוני יושב הראש, ביקשו ממני שאני אקח מספר קורסים בתחום של מורשת יהדות המזרח כתנאי לקבל מלגה ואני סירבתי.

יוסי יונה: ואתם תוהים מדוע סירבתי.

יוסי יונה: כי אמרתי מה, אתם מכניסים אותי אפרופו המילה הזו, ארז ,לגטו?

יוסי יונה: או שזה חלק מתכנית הלימודים הכללית או שאני לא מוכן.

יוסי יונה: אני לא מוכן כשאני לומד פילוסופיה ותולדות האמנות והיסטוריה כללית, ועכשיו בגלל שאני מזרחי, לך ותלמד את הגטו שלך.

יוסי יונה: וזו הייתה האינטואיציה שלי.

יוסי יונה: אמרתי אם זה לא חלק אינטגראלי של תכנית הלימודים באוניברסיטה, אני לא מעוניין בזה.

יוסי יונה: ובאמת, יש עוד המון נקודות ציון במאבק הזה של ויקי שירן אל מול השרה לימור לבנת, ודווקא לבנת בזמנו הייתה לה עמדה מאד חיובית והיא עשתה מה שהיא עשתה.

יוסי יונה: אז הגענו לשלב המופלא הזה.

יוסי יונה: עכשיו, השלב המופלא הזה, עם כל מיני הסתייגויות שאני מיד אעמוד עליהן – שתיים – ובכך אני רוצה באמת באופן קצר להביע את דעתי/עמדתי בכך.

יוסי יונה: האחת, ואני קראתי את הדו"ח ומה שאני הולך להגיד זה לא בהכרח מה שכתוב בדו"ח, אבל אני רוצה להזהיר.

יוסי יונה: ההכנסה של המורשת שלנו, של יהדות המזרח, לתוך הסיפור הישראלי, היא לא צריכה להיות במובן שהנה יש מסגרת ואז אנחנו מתאימים לאלה יש ככה, גם לנו יש ככה.

יוסי יונה: לאלה יש ככה, גם לנו יש ככה.

יוסי יונה: זאת אומרת שילוב מחייב גם שינוי של המסגרת.

יוסי יונה: את אומרת אם אתה מקבל אותי, מה זאת אומרת מקבל?

יוסי יונה: אני תובע שתקבל אותי ואני אדון לבית הזה, אז אני לא רק מקבל חדר בתוכו אלא אני שותף לעיצובו מחדש.

יוסי יונה: ברור.

יוסי יונה: זו בעצם התביעה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מציע שתפרוש בשיא.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: שהעזת פניך כלפי אותם האנשים שאמרת אני תובע ואני אדון בבית הזה.

יעקב מרגי: יש כאלה שזה לא מובן להם.

יוסי יונה: לכן אני אומרת, התביעה היא לא של אדנותיות חס וחלילה מתוך גאווה ורוח רעה, אלא מתוך הכרה מאד מאד ברורה בהיותי בעל בית פה, וכבעל בית אני אומר אוקיי רבותי, בואו עכשיו יחד.

יוסי יונה: יחד, לא אני לבד.

יוסי יונה: אף אחד לא רוצה לנשל אף אחד מכלום, אלא אנחנו צריכים לעצב את הבית הזה מחדש, כך שכולנו באופן סימבולי נגיד שזה ביתנו.

יעקב מרגי: תודה.

יוסי יונה: רגע, זו הערה אחת.

יוסי יונה: עכשיו לעניין של הכסף.

יוסי יונה: נאמרו כאן דברים וחידודי הלשון של שר החינוך לשעבר - - -

יעקב מרגי: כספים וכיסופים.

יוסי יונה: כן, כיסופים וכסף.

<אהרון ידלין: וכספים.

יוסי יונה: וכספים.

<אהרון ידלין: שזה חרוז.

יוסי יונה: כן, כן, אמרתי חידודי לשון, חריזה.

יוסי יונה: כוחך עדיין במותנך, אדוני.

יוסי יונה: אני מלא הערכה אליך, באמת, על כך שאתה בא לכל הישיבות הללו, שזה מדהים.

יוסי יונה: אני רואה אותו בכל חלקי הארץ, את שר החינוך לשעבר שלנו, בכנסים שעוסקים בסוגיות חינוכיות ובכלל סוגיות אקטואליות שמענייניה של החברה הישראלית, אז כולי הערכה וכבוד למאמציך.

יוסי יונה: אז כאשר אנחנו באים ואומרים, חברים וחברות הכנסת, שאנחנו במעקב, אז אנחנו באים גם – אפרופו תביעה מיכל - ואני יודע שכוונותייך טובות.

יוסי יונה: אני גם יודע שאת מוגבלת.

יוסי יונה: זה לא יהיה תלוי בה, כי אנחנו כולנו יודעים, כולנו מכירים את התקציב של משרד החינוך.

יוסי יונה: 95% ממנו הוא נוקשה, אי אפשר לזוז מילימטר אחד בתוכו.

יוסי יונה: כלומר, היכולת שלה בתקציבים הנוכחים של משרד החינוך, לעשות את המהפכה הגדולה, הם מוגבלים ביותר.

יוסי יונה: אם המדינה, המדינה, הממשלה, משרד האוצר, לא יתחב את ידו לתוך כיסו ויוציא משם את המשאבים הדרושים לשם מימונה של המהפכה החיובית והאחדותית הזו, דברים לא יקרו.

יוסי יונה: ולכן - - -

יעקב מרגי: ידידי, פרופסור, חבר הכנסת יוסי יונה, אני חולק עליך.

יעקב מרגי: כמי שהיה שר, ואני אומר לך, אם המשרד – ואני אומר את זה בתוקף – אם המשרד לא יכין תכנית וידרוש – האוצר אף פעם לא מתנדב לתקצב אותך.

יעקב מרגי: לכן זה חייב התערבות - - - , זה חייב קודם כל מהמשרד לצאת.

יוסי יונה: ברור, אבל היא מכינה את התכניות, אבל אני אומר במסגרת התקציבית שעומדת לרשותה היום, היא לא יכולה לעשות הרבה.

יוסי יונה: דגך אגב, עומד בפנינו חוק ההסדרים החדש.

יוסי יונה: אני עיינתי בו, אין שום דבר, אין שום סעיף שמדבר על זה.

יוסי יונה: יגיע אלינו תיכף חוק התקציב בימים הקרובים, בתקופה של הפגרה.

יוסי יונה: עכשיו הנה, זה המבחן.

יוסי יונה: זאת אומרת חברה, אנחנו פה לא מקשקשים, באים לעשות מהפכות.

יוסי יונה: לכן אמרתי שזה שלב מאד מאד חשוב בתהליך, אבל עכשיו זה תחילתו של תהליך אחר.

יוסי יונה: ולכן אני אומר, פה אני אומר לכל האורחות והאורחים היקרים ולאדוני יושב הראש ועד החינוך, אם אנחנו בעוד חודש-חודשיים לא רואים סעיף תקציבי משמעותי בחוק התקציב שמוגש לשנים 2017-2018 – תקציב דו שנתי, אז דעו שכל מה שאנחנו עושים כאן זה אוויר חם.

יוסי יונה: כלומר, כולנו ברכנו, כולנו אהבנו, כולנו באמת יצאנו נלהבים מתוך המפגש הזה, אבל בסופו של דבר לא יקרה כלום.

יוסי יונה: אני תקווה שיקרה.

יוסי יונה: לכן אני אומר לכם, יש לנו שתי אבני דרך – אחד חוק ההסדרים, שאין בו שום דבר, ודבר שני - - -

יעקב מרגי: שכחת עוד אבן דרך אחת.

יוסי יונה: הסעיף בחוק התקציב, שאם הוא לא יהיה בו, אז תדעו שחס וחלילה הדו"ח הנפלא הזה יכול לבוא - - -

יעקב מרגי: ועוד אבן דרך אחת, זה תכנית החומש של המל"ג, שבימים אלה כותבים אותה.

יעקב מרגי: וזה חשוב מאד בדו"ח הזה.

יוסי יונה: וזה שוב חוזר, ודרך אגב, ואם דו"ח המל"ג שכותבים, ויש שם איזו שהיא חריגה תקציבית, משום שצריך המון כספים שבשביל זה, ואני בוודאי בעד הקצאתם, ואם גם בדו"ח המל"ג של החומר אנחנו לא נראה סעיפים תקציביים שמדברים על העניין הזה - - -

יעקב מרגי: תודה.

יוסי יונה: אני אומר לכם, כמו ועדות שקמו בעבר והן ועדות נפלאות מבחינת תוכנן, הרי שהן תהפוכנה להיות איזה שהם דפים מצהיבים על מדפים בתוך משרד החינוך ובמשרדים אחרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: המנכ"לית של משרד החינוך רוצה לומר מספר מילים.

יעקב מרגי: היא תשאיר איתנו כאן את גברת זהבה שמש ונשחרר אותה לעיסוקיה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מיכל כהן: אני רוצה להרגיע.

<מיכל כהן: אמר שר החינוך בראשית דבריו שהוא הממונה על ועדת ההיגוי.

<מיכל כהן: זאת אומרת מנה שר החינוך שני נושאים שהוא שם את ידו בעניין בצורה מאד כבדה וזה הנושא של הסיפור השלם.

<מיכל כהן: בהחלט האחריות שלנו להביא את הסיפור השלם, המאחד, המשלב ולא בנוסף.

<מיכל כהן: זו אמירה ראשונה.

<מיכל כהן: ולכן אני חושבת שאני מסכימה איתך שיישום צריך תקציב, אבל רגע לפני התקציב צריך את התכנית ומהתכנית אנחנו נגזור בוודאי את התקציב ואתה יודע שבימים אלה אנחנו יושבים על הנושא הזה.

<מיכל כהן: אני חושבת שאתה אמרת, חבר הכנסת יונה, את המורכבות.

<מיכל כהן: המורכבות היא לא להוסיף עוד סיפור או עוד דמות.

<מיכל כהן: המורכבות היא לדעת לשלב בצורה מאוזנת, בצורה לא פטרונית, את הסיפור כולו, שילדי ישראל ילמדו את הכל מכל בצורה שמכבדת את כולנו.

<מיכל כהן: אני חושבת שתפקידה של מערכת החינוך לא להישען על רגשות שליליים, אלא להביא את המקום.

<מיכל כהן: מישהו אמר פה, חבר הכנסת ברושי דיבר על המלט לעתיד.

<מיכל כהן: את המלט לבניין הבא ואני חושבת שזה התפקיד שלנו.

<מיכל כהן: לא לחפש מה לא נעשה, לא לחפש מי רשע ומי גזען, אלא לחפש את המקום הטוב שמביא – אם אנחנו רוצים לשנות את פני החברה ואתל פני החינוך – אנחנו צריכים לחפש את המאחד בתוכה, את המייצר שלמות בתוכה, את המייצר שילוב בתוכה ולא מי עשה למי, כמה ולמה.

יוסי יונה: רציתי להגיד עוד משפט, גברתי המנכ"לית.

יוסי יונה: שרכבת האחדות יצאה לדרך והגזענים, אנחנו נשאיר אותם לצידי הדרך.

<מיכל כהן: נכון.

<מיכל כהן: אז ברשותכם, אני יוצאת, תודה רבה.

<ארז ביטון: כבוד יושב הראש, לפני שהמנכ"לית תלך, אני רוצה להגיד לה שתי מילים.

יעקב מרגי: ארז, משפט.

יעקב מרגי: פשוט חבר הכנסת אלעזר שטרן ממתין הרבה זמן והוא צריך לצאת.

<ארז ביטון: אז בבקשה.

יעקב מרגי: בבקשה אלעזר.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: א' גם אני כמובן מצטרף למברכים.

אלעזר שטרן: אני מודה שכששמעתי את הדברים ברדיו, כמו הרבה, נפלנו קצת במלכודת.

אלעזר שטרן: אני קראתי את הדו"ח, אני שמח שהוא הולך על תכנים ולא על אנשים.

אלעזר שטרן: זאת א ומרת ראיתי גם במל"ג שההמלצה היא על איוש מאוזן.

אלעזר שטרן: אני פחדתי שהולכים כבר לספור אנשים ספרדים ואשכנזים ואני כבר לא יודע מה הנכדים שלי, אם הם ספרדים או אשכנזים.

אלעזר שטרן: ואני שמח שאנחנו לא שם ועל חשיבות התכנים אין דיון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אזמין מחקר גנטי.

אלעזר שטרן: אוקיי, אני מוכן.

אלעזר שטרן: דרך אגב, במחקר הגנטי ראש הממשלה הוא ספרדי, לפי מה שהוא אמר.

אלעזר שטרן: וגם אני.

יעקב מרגי: הלוואי והאמרה שלו לא הייתה נאמרת.

יעקב מרגי: נו, קדימה.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אבל גם אני.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד, כיוון שנשמעו כאן כל מיני ביטויים, מבן גוריון וצפונה, כולל – אני לא יכול להגיד חברי, אבל אדם שאני מאד מאד מעריך אותו, שר החינוך לשעבר, אהרון ידלין, על הנושא של תפיסת כור ההיתוך.

אלעזר שטרן: אני בחלק גדול מהשנים שהייתי בצה"ל, אז אמרתי וכתבתי שאני מאמין ואני מקווה שכך גם בן גוריון התכוון, כור היתוך אבל בטמפרטורה נמוכה.

אלעזר שטרן: זאת אומרת - - -

יעקב מרגי: נראה לי השאירו אותך יותר מדי זמן בתנור, מה שאתה עושה לנו פה.

אלעזר שטרן: שמצד אחד אנחנו יוצרים כאן משהו מאחד, אבל אנחנו לא מאבדים את הייחודיות של המרכיבים השונים בחברה הישראלית, כמו שנראה שולחן השבת שלי, נגיד להבדיל משל ההורים שלי עוד, שיש בו כמובן גם 'יא ריבון עולם' 'וצור משלא' וגם 'דרור יקרא' ושולחן שבת - - -

שמעון אוחיון: זה לא מתחיל ונגמר שם.

אלעזר שטרן: והשילוב הזה.

אלעזר שטרן: אני מציע ואני שמעתי את זה קצת יותר מדי פה, אני מודה, את ההשוואה של דברים אחרים לשואה.

אלעזר שטרן: אני שמעתי את זה פה גם מחלק מעמיתי חברי הכנסת.

אלעזר שטרן: אני חושב שזאת טעות קשה.

יעקב מרגי: אסור להתעסק עם זה.

אלעזר שטרן: גם אני בהיותי יושב ראש הקרן לרווחת נפגעי השואה, ביקרתי, ויושב פה מר כחלון, הוא יודע את זה, גם באור יהודה במוזיאון המדהים של יוצאי לוב וגם פעלנו לצרף את יוצאי לוב שנפגעו בשואה כמובן, לאורך כל הזמן, עוד לפני שהגענו לכנסת ואני חושב שדווקא בגלל זה כל ההשוואות למונח שואה לדברים אחרים, הם לא נכונים.

יעקב מרגי: לא ממין העניין.

אלעזר שטרן: וגם מה שנשמע פה על זמני האינקוויזיציה, אנחנו מכירים את זה, עוד פעם, אני חושב שלטובת כולנו כדאי להשאיר את השואה כדבר בפני עצמו.

אלעזר שטרן: אני חושב, והמנכ"לית והשר יצאו, בזמנו, כשבחלק מהתפקידים, גם באזרחות וגם בתוך הצבא, לדוגמא תכניות מסע, אני מקבל מאד את הנושא הזה של דווקא אני חושב אחרי התיכון, כיוון שזה יותר חשוב, לתכניות כמו תגלית, אם רוצים, למרות שזו תכנית קצרה יחסית, אבל מסע כחלק מעוד תכניות, גם למי שבא לפה לחצי שנה או בדרך לפה, כן ללכת למרוקו וללכת לספרד וללמוד את המורשת הזאת ואם אנחנו עושים סוגים של מסעות, שיש בהם יציאה מתוך מקומות בגלות והגעה לפולין, כחלק מהמעגל הזה ללכת גם למקומות הקודמים יותר.

אלעזר שטרן: דרך אגב, צה"ל שחיבר למסעות בפולין, מדי פעם חיברנו הליכה לקהילות.

אלעזר שטרן: כמובן שהלכנו גם לסלוניקי, בשביל לראות את המורשת שם ואני לא צריך להחזיר לשם.

אלעזר שטרן: אבל השורה התחתונה - - -

יעקב מרגי: לסיכום.

אלעזר שטרן: בדיוק.

אלעזר שטרן: אני מצטרף מאד למברכים ומאחל לכולנו שהיישום גם יעשיר את כולנו וגם יחבר ויתקן את מה שצריך לתקן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יעקב יניב, מכון יד בן צבי, בבקשה.

<יעקב יניב: שמי יעקב יניב, מנכ"ל של יד יצחק בן צבי בירושלים.

<יעקב יניב: את המשפט הראשון אני אעשה מאד תמציתי, אני רוצה להצטרף כמובן לכל הברכות, החל מהשר, מר ביטון, חברי הוועדה וכל מי שתרם לדבר הזה.

<יעקב יניב: אני רוצה להגיד לך מר ביטון, שלהבנתי נפל דבר בישראל.

<יעקב יניב: יש עד דו"ח ביטון ומעכשיו אמור אחרי דו"ח ביטון, ולכן הפתיחה שאמרת – עזוב את זה – כל העשבים השוטים שיושבים בצד ואומרים, מפריעים או כל דבר אחר, אני חושב שצריך פשוט להתעלם מזה.

<יעקב יניב: אני רוצה לדבר על טווח ארוך ואני רוצה לומר שבעיני הטווח הארוך הוא חשוב לא פחות, אולי יותר, מהטווח המיידי שדיברה עליו המנכ"לית, אולי גם דיבר השר, להתחיל לעבור במיידי.

<יעקב יניב: אני רוצה לומר שבלי שתהיה תשתית של מחקר, תשתית של ידע, שלאורך שנים תיבנה מחדש, שהיא נעקרה קצת והיא קצת עומעמה בדור האחרון, אולי חצי דור.

<יעקב יניב: לא תהיינה תכניות חינוכיות בעתיד הרחוק יותר.

<יעקב יניב: זאת אומרת צריך להשקיע הרבה מאד באקדמיה, צריך להשקיע הרבה מאד בתלמידי מחקר חדשים.

<יעקב יניב: צריך כרגע ליצור תשתית של צעירים תאבי דעת, שהם יתנו את הפירות בטווח של שנים, אבל זה להשקיע באותם סטודנטים ולהתחיל לגדל ולהצמיח את הדור הבא.

<יעקב יניב: אני רוצה לבוא ולומר שיש גוף בישראל, שחיכה 70 שנה, הכין את עצמו לרגע הזה.

<יעקב יניב: ויש לנו מכון ביד בן צבי, מכון שהקים בן צבי בחייו עוד בל' נובמבר 1947, יום אחרי תכנית החלוקה שהוצבע עליה באו"ם, כ"ט בנובמבר, ומאז המכון עוסק ביהדות המזרח.

<יעקב יניב: מאז המכון הזה הוציא מאות מחקרים וספרים, טיפח דורות של סטודנטים, ככתב העת פעמים שנזכר אצלכם בדו"ח ביטון יוצא והוא מכיל אוצר בלום.

<יעקב יניב: יש תשתית שאפשר להתחיל איתה אבל זה לא יספיק.

<יעקב יניב: צריך להמשיך ולטפח את התשתית הזאת ולהצמיח ממנה עוד ועוד.

<שלי אלקיים: יש מספר חוקר לחוקרים אצלך?

<יעקב יניב: יש מה?

<שלי אלקיים: חוקר שלך יכול להגיש בקשה למלגה?

<שלי אלקיים: לא.

יעקב מרגי: שלי.

<שלי אלקיים: אין לחוקרים שלך מספרי חוקרים.

יעקב מרגי: בבקשה, תמשיך.

<שלי אלקיים: אני פשוט מסבירה את הסיבה - - -

<יעקב יניב: אני לא מבין מה הייתה ההפרעה הזאת.

<יעקב יניב: לא ברור לי מה זה.

<שלי אלקיים: זאת לא הייתה הפרעה, זאת הייתה הפרדה.

יעקב מרגי: לא, אז בוא, תמשיך את דבריך.

<יעקב יניב: לכן אני רק אומר שהחשיבות העצומה של לקחת תשתית ידע קיים כבר, אבל להמשיך ולפתח עוד ועל התשתית הזאת לטווח ארוך לבנות את תשתית המחקר בארץ, שהיא תיתן באמת את התשובות הנכונות, גם לתכניות חינוכיות ולכל מה שנובע מכך.

<יעקב יניב: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בר חן, בבקשה.

<יעקב בר חן: יעקב בר חן.

<יעקב יניב: מה זה ההתקפה?

<שלי אלקיים: זה לא התקפה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<שלי אלקיים: כי אני ביקשתי - - - ולא נתתם לי.

<יעקב בר חן: דבר ראשון תודה רבה באמת על המפעל המדהים הזה.

<יעקב בר חן: זו שעה גדולה להחזרה של - - -

יעקב מרגי: שלי זה מפריע.

יעקב מרגי: אתם מול המיקרופון, הבן אדם באמצע רשות דיבור ואתם מפריעים.

<שלי אלקיים: סליחה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יעקב בר חן: להחזרת הסיפר המזרחי למרכז הבמה ואני אומר גם אני במובן הכי אישי, כשסבא רבא אחד שלי הגיע אחרי שהוא היה אב בית דין בספקס.

<יעקב בר חן: הוא גדל בטבריה, הגיעה לספקס והיה שם אב בית דין.

<יעקב בר חן: אחרי זה עלה לארץ בגיל 90, בשנות ה-50.

יעקב מרגי: ספקס זה בתוניס.

<יעקב בר חן: ספקס זה בתוניס.

<יעקב בר חן: הוא היה במעברה כאחד האדם ומתי שמשרד הדתות מצא אותו, אז הוא לא הסכים לעבור למקום אחר.

<יעקב בר חן: היה לו טוב.

<יעקב בר חן: בתוך עמי אנוכי יושבת, אמר להם.

<יעקב בר חן: והסבא רבא השני שלי היה ציר בבאזל מטעם הציונים הליברליים בתוניס.

<יעקב בר חן: קוראים לנו בר חן, כי הוא אמר מי שיעלה לארץ יעברת מבלחסן לבר חן.

<יעקב בר חן: וכך עשו נכדיו וניניו.

<יעקב בר חן: ומתוך המפגש הזה, עם כל גדולי ישראל, עם כל הסיפור הזה של עם ישראל במשך דורות, כל גדולי הדורות, הדבר הזה הוא מדהים.

<יעקב בר חן: החשש שלנו זה מהטיית הסיפר הזה, המזרחי.

<יעקב בר חן: ואני אומר מתוך קריאה של הדו"ח כמה פעמים, האמת, אז יש פה כמה דברים שהשתרבבו, שאני חושב שצריך פשוט לשים לב אליהם.

<יעקב בר חן: זה הדבר היחיד שאני אומר בקצרה.

<יעקב בר חן: יש דברים שהם לא קשורים.

<יעקב בר חן: זאת אומרת אני אלך לדברים הגדולים ואני אתן דוגמא מהדברים הקטנים.

<יעקב בר חן: הדברים הגדולים זה שבהגות וזהות, אז מוזכרת מתוך ניתוח של החברה הישראלית ומתוך ניתוח של החברה הספרדית, המזרחית כחברה מסורתית, אז יש הגדרה חדשה למה זה מסורתי.

<יעקב בר חן: מסורתית לעומת יהדות דתית – אז יש יהדות חברתית.

<יעקב בר חן: זה הביטוי החדש – יהדות חברתית.

<יעקב בר חן: יהדות דתית רכה.

<יעקב בר חן: ואז ממילא אחת ההמלצות היא לבטל את החמד.

<יעקב בר חן: ובכלל, לבטל את הפער בין ה - - -

יעקב מרגי: סליחה, בלי הערות ביניים.

יעקב מרגי: תסיים את הדברים שלך.

<יעקב בר חן: אז אני אומר, הדבר הזה מופיע בתוך הדו"ח, גם הדברים האלה, שצריכים לשים לב אליהם, שהיהדות המזרחית הייתה יהדות תורנית, יהדות הלכתית.

<יעקב בר חן: זה נכון, בוודאי שהייתה אהבת ישראל גדולה מאד ונחת רוח, אבל מצד שני בדבר הזה היה ברור - - -

יעקב מרגי: לסיכום.

<יעקב בר חן: לסיכום אני רק אומר שיש פה אנשים שהם לא קשורים, שהם מוזכרים בתור חלק מהיהדות המזרחית ואני לא חושב שהם מייצגים.

<יעקב בר חן: אם עוסקים פה ביעקב דרידה, מי זה יעקב דרידה?

<יעקב בר חן: זה ז'אק דרידה.

<יעקב בר חן: הוא לא נקרא בשום מקום יעקב דרידה.

<יעקב בר חן: הוא מפזר הפוסט מודרני.

<יעקב בר חן: אין שום דבר בדבר שלו שהוא מזרחי וזו דוגמא.

<יעקב בר חן: או שיש פה הצעה בכתביו, מסורת וחידוש, אז יש שני ספרים שהוצעו כחלק מדרשות ומדרשים מודרניים, קוראות מבראשית וא-מיתיות צדק חברתי מגדר ומדרש.

<יעקב בר חן: לא קשור בכלל.

<יעקב בר חן: זה מקומות שבצורה פרובוקטיבית מציגות את גדולי ישראל.

<יעקב בר חן: אין קשר ליהדות המזרח.

<יעקב בר חן: למה זה נכנס פה בדו"ח?

<יעקב בר חן: אני לא מבין.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טענתך נאמרה תודה.

יעקב מרגי: מאיר כחלון, בבקשה.

יעקב מרגי: ועוד דוברת אחת ואנחנו ניגשים לסיכום.

<מאיר כחלון: אני פשוט רוצה לברך את חברינו ארז ביטון על הדו"ח המיוחד והממצה שהוגש.

<מאיר כחלון: אבל אני רוצה להתייחס רק לנקודה אחת במסגרת הדו"ח, במסגרת הסיורים וכו'.

<מאיר כחלון: אני הקמתי לשמחתי באור יהודה בית מורשת יהודי לוב.

<מאיר כחלון: לפני 15 שנים.

<מאיר כחלון: בבית המורשת אנחנו מספרים את סיפורה של הקהילה של 3,000 שנה, כולל 100 שנות ציונות, שזה בית מורשת ומוזיאון יחד.

<מאיר כחלון: לצערי, אנחנו לא יכולים היום להרשות לעצמנו להגיד שהכל פתוח לכל עם ישראל, כי עם ישראל לא מגיע.

<מאיר כחלון: לא מכיר.

<מאיר כחלון: לא מכיר את בית המורשת.

<מאיר כחלון: ואנחנו מנסים בכל דרך להגיע.

<מאיר כחלון: בזה אני רוצה לעבור מיד לנושא אחר.

<מאיר כחלון: יש באור יהודה שני בתי מורשת – מורשת בבל, שנבנתה לפני 46 שנה ומורשת לוב, לפני 15 שנים.

<מאיר כחלון: ויש מה לראו שם ויש מה ללמוד שם.

מירב בן ארי: מאד יפה.

<מאיר כחלון: אם היו מגיעים ילדים מבתי הספר.

<מאיר כחלון: אנחנו פנינו למשרד החינוך.

<מאיר כחלון: כל פעם אנחנו מבקשים שיבואו ילדים לבקר ולא באים לראות וללמוד.

<מאיר כחלון: לשמחתי, לפני מספר חודשים הגיעה מפמ"רית משרד החינוך, עשתה ביקור ויצאה בהלם ואמרה עכשיו אני אדאג שיגיעו תלמידים.

<מאיר כחלון: למה עכשיו ולא לפני?

<מאיר כחלון: עכשיו אני רוצה להגיד דבר אחד.

<מאיר כחלון: לפני 25 שנה מדינת ישראל אישרה לניסים גאון חלק קרקע במדינת ישראל בירושלים, ליד ארמון הנציב, 4.5 דונם להקמת הבית הספרדי.

<מאיר כחלון: אנחנו היום אחרי 25 שנה, הקרקע פנויה.

<מאיר כחלון: לא נבנה בה כלום.

<מאיר כחלון: הוכנה תכנית על ידי אחד האדריכלים הטובים בארץ, משה ספדיה, על הבית הספרדי.

<מאיר כחלון: ולמה הבית הספרדי?

<מאיר כחלון: כי הכוונה הייתה שהבית הספרדי הזה ייתן תמונת מצב של כל יהודי ספרד, לא המזרח רק.

<מאיר כחלון: כל יהודי האסלאם, כל יהודי ספרד.

<מאיר כחלון: הבית לא הוקם.

<מאיר כחלון: למה לא הוקם?

<מאיר כחלון: כי אמרו להם אתם צריכים עכשיו להביא כסף לשלם על הקרקע.

<מאיר כחלון: כשצריכים להביא כסף לשלם על הקרקע, לא מקימים את הבית.

<מאיר כחלון: ואני רוצה לתת נקודה אחת.

יעקב מרגי: ואחרונה.

<מאיר כחלון: הוקם בית שקוראים לו בית התפוצות בשנות ה-60.

<מאיר כחלון: למי היה מיועד בית התפוצות?

<מאיר כחלון: כמה הושקע בבתי התפוצות?

<מאיר כחלון: מי הקים את בית התפוצות?

<מאיר כחלון: מדינת ישראל, הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית וגם קצת תורמים מהעולם.

יעקב מרגי: זה בעידן – איך אמר מר יעקב יניב – זה בעידן טרום ועדת ביטון.

יעקב מרגי: זה חלק מהסיפור.

<מאיר כחלון: לכן אני רוצה לבקש היום מוועדת החינוך ואני פונה כאן לממשלת ישראל לקבל החלטה על הקמת הבית הספרדי בירושלים, שייתן תמונה לכל יהודי ארצות ספרד.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: רגע, אבל חלק מהמלצות ועדת ביטון זה לבוא לסיור במרכז של יהדות צפון אפריקה, נכון?

מירב בן ארי: לוב?

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: כן, כן.

יעקב מרגי: לינדה מנוחין, בבקשה.

יעקב מרגי: אחרונת הדוברים לפני שאני מסיים.

<לינדה מנוחין: שמי לינדה מנוחין עבדול עזיז.

<לינדה מנוחין: אני ילידת עיראק ועליתי לארץ בשנת 1971.

<לינדה מנוחין: יצא שאבא שלי נחטף וחוסל בעיראק ואני לא באה לכאן להתבכיין ולא להתקרבן.

<לינדה מנוחין: אני חושבת שאני אחת הדוגמאות המוצלחות מיני רבות שנקלטו בארץ כל כך יפה ותורמים לחברה.

<לינדה מנוחין: רציתי רק לספר אנקדוטה, וממנה להמשיך.

יעקב מרגי: אין לנו הרבה זמן, כי צריכים כבר להיכנס לשידור נוסף.

<לינדה מנוחין: כן.

<לינדה מנוחין: שני גברים נפגשו בבית קברות, לא עלינו, אחד בריטי השני יפני.

<לינדה מנוחין: הבריטי הביא איתו זר פרחים, הניח אותו על הקבר של אשתו.

<לינדה מנוחין: היפני הביא איתו צלחת אורז והניח על הקבר של אשתו.

<לינדה מנוחין: אז הבריטי מסתכל על היפני ואומר לו בגיחוך – מה, אתה באמת חושב שאשתך תקום לאכול את האורז?

<לינדה מנוחין: אמר לו, כשאשתך תתעורר להריח את הפרחים, גם אשתי תקום.

יעקב מרגי: תודה.

<לינדה מנוחין: רק מילה אחת.

יעקב מרגי: מילה אחת.

<לינדה מנוחין: יש לי מנחה קטנה שהבאתי וזה סרטים שעבדו עליהם כל כך קשה, סרטים דוקומנטריים שאני רוצה שיירשמו, על הקהילה העיראקית לדורותיה ועל הקהילה המרוקאית, גם כן סדרה של סאלים פתאל.

<לינדה מנוחין: ועוד סרט שנקרא צל בבגדד, שמספר את הסיפור של הקהילה היהודית בעיראק, ואני ממליצה מאד, מאחר שאנחנו דור והולך ונעלם, להזמין אנשים, עדים, שיכולים לספר סיפורים מרתקים לקהל התלמידים.

<לינדה מנוחין: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכבוד השר על יוזמתו הברוכה, המסע אל הסיפור השלם של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשורר, מר ארז ביטון, חתן פרס ישראל, על עבודתו המסורה יחד עם חברי הוועדה.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על החששות שמא הדו"ח לא יוטמע בכלל או שלא יוטמע כראוי על ידי משרד החינוך.

יעקב מרגי: הוועדה דוחה בתוקף את כל החששות והטענות של כל מי שרואה ביישום דו"ח ביטון, ועדת ביטון, קיום תרבותי ורואה בו אחד מסממני הבורות והגזענות השוררים באותה חברה.

יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע מכבוד השר שכבר בשנת הלימודים הקרובה – תשע"ז – יוחל בתהליך הטמעה של חלקים מן הדו"ח.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך, למרות שהוא הצהיר שנושא הסיפור המלא בנפשו, בדיוק כמו המדעים והמתמטיקה והוא מנהל זאת באופן אישי, ועם כל זאת הוועדה קוראת לשר להיענות לקריאתו של מר ארז ביטון להיעזר בחברי הוועדה בתהליך ההטעמה והיישום.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך בתפקידו כיושב ראש המל"ג לדאוג להכללת נושא עדות ישראל ומורשת יהדות המזרח וספרד בתכנית החומש החדשה של האקדמיה.

יעקב מרגי: התכנית תכלול את כל מוסדות האקדמיה, אוניברסיטאות, מכללות לסוגיהן.

יעקב מרגי: התכנית תכלול קורסים, תכניות אקדמאיות, חוקרים, מלגות ועוד.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחרי יישום מסקנות הדו"ח.

יעקב מרגי: תודה.