הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 102, 2016-11-07 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מבקשת לפתוח את דיון הוועדה בנושא תמונת מצב בצהרונים – עלויות והתנהלות מקצועית.

יפעת שאשא ביטון: אני למעשה ביקשתי לכנס את הדיון הזה כי התחושה היא שהצהרונים הפכו למעין שקר הפקר, שכל אחד מתנהל בו כרצונו על גבם של ילדים ושל ההורים, תוך כדי ניצול הסיטואציה הבאמת קשה שההורים נמצאים בה, כי הם נדרשים מאד מאד למענה הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מציאות שבה שני ההורים בעצם יוצאים לעבוד ונדמה שיש מי שמנצל את המצב הזה, כשאין לנו אלטרנטיבות במשק.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שעלה לא פעם הנושא של הרשויות ואני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: רשויות מקומיות יכולות לבוא ולומר תראו, אנחנו נותנים את השירות הזה כמו שירותים אחרים, זה באופן וולונטרי, מותר לנו להרוויח מהסיפור הזה ולהחזיר את זה חזרה לתושבים דרך שירותים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: גם את זה אני שמעתי.

יפעת שאשא ביטון: אבל דווקא כמי שבאה מהרשויות המקומיות, אני מוכרחה לומר כאן משהו.

יפעת שאשא ביטון: התפיסה של הרשויות המקומיות חייבת להיות כזו, שהן רואות בצהרונים כשירות בסיסי, שצריך להינתן לתושבים שלהן.

יפעת שאשא ביטון: ומתוך ראייה כזאת הן צריכות לגבות אך ורק את העלויות של הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: כי מבחינתנו זה המשך ישיר של אותה מערכת פורמאלית.

יפעת שאשא ביטון: נכון, יש מקומות שבהם המדינה נותנת מענה.

יפעת שאשא ביטון: נותנת מענה של יוח"א ומיל"ת, וציל"ה ומל"א וכל מיני תכניות תוספתיות שהן בחסות משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: ולצד זה יש רשויות שלא מקבלות את השירות הזה.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה שנשאלת – אם האבא והאימא של התושבים, שמבחינתי זה הרשות המקומית, באה ואומרת זה חלק ממה שאני נותנת לילדים ברשות שלי ולהורים שלהם, או שהיא הופכת את זה לעסק כלכלי.

יפעת שאשא ביטון: התחושה שלי היום, שזה הפך להיות עסק כלכלי לכל דבר.

יפעת שאשא ביטון: אין התייחסות לצד המקצועי של מי מטפל בילדים שלנו, אין התייחסות לצד של העלויות ושל המחיר.

יפעת שאשא ביטון: אין התייחסות לזה שזה שירות שאין לו אלטרנטיבה אחרת ואנחנו חייבים לתת את המענה בשלב הזה, ובנוסף לכך אני חייבת גם ל הכניס את העובדה שכמדינה אנחנו לא אומרים זה שלכם ואנחנו חייבים להיכנס ולהתערב מבחינת הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: שכל מי שלמעשה מחזיק צהרון או מבקש לעבוד עם ילדים, יהיה מפוקח על ידי המדינה – גם מבחינה מקצועית וגם מבחינת העלויות.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף שעלה בתקופה האחרונה ואני אשמח גם עליו לקבל מענה, זה הנושא של דו"חות שקיפות.

יפעת שאשא ביטון: הרשויות מסרבות לתת את הדו"חות הכספיים ולחשוף בעצם מה העלויות, מה ההוצאות, מה המאזן של ההפעלה של כל הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואתם יודעים מה?

יפעת שאשא ביטון: זה לא עושה איתן חסד.

יפעת שאשא ביטון: להיפך.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה רק מחריף את התחושות הקשות שיש לחלק מהציבור ואני אשמח שמי שבסמכותו נושא דו"חות השקיפות של הרשויות המקומיות, מבחינת תקציב, יתייחס גם לנקודה הזו בדיון.

יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם, אני רוצה לפתוח את הדיון דווקא עם משרד החינוך, ונתייחס למה שנמצא כן באחריות

יפעת שאשא ביטון: כם ואחר כך אנחנו נתחיל לאט-לאט בעצם להרחיב את המעגלים ולראות מה קורה עם הצהרונים שאין להם אבא ואין להם אימא במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חיים הלפרין.

<חיים הלפרין: באחריות משרד החינוך, חוץ מיישום חוק יוח"א – חוק יום חינוך ארוך, שהיא בעצם מערכת יום הלימודים באופן פורמאלי, יש שתי תכניות שמאריכות את יום הלימודים באופן וולונטרי.

<חיים הלפרין: אחת מהן היא מיל"ת, שהיא תכנית יחסית קטנה, כי בגלל מעורבות של היישוב היא נותנת מענה לחלק מהיישובים שמעוניינים בזה והשנייה, שהיא יותר גדולה, זה תכנית ציל"ה, שהיא נותנת מענה לאשכולות 1 עד 3 לכלל האוכלוסייה ונכון להיום מתוך 86 רשויות שנמצאות באשכולות 1 עד 3, 79 נמצאות ומעוניינות בשירות הזה, כי הוא נצרך להן ולהורים שזקוקים לשירות.

<חיים הלפרין: התמונה הזאת נותנת מענה לחלק גדול מהילדים שזקוקים לשירות הזה.

<חיים הלפרין: צריך לזכור שאנחנו מדברים על שירות וולונטרי.

<חיים הלפרין: כלומר, ההורים צריכים לרצות אותו, צריכים להשתתף ב-40 שקלים לחודש כדי שהדבר הזה יוכל להתאפשר.

<חיים הלפרין: מבחינתנו, החל מהשנה שעברה המודל הזה בעינינו הוא מקצועי, נכון וראוי, והחל מהשנה שעברה, כשאנחנו חושבים שהתמונה היא טובה, כלומר מבחינת איכות השירות, רמות השכר, הבקרה שלנו על העובדים וגם תכניות העשרה נותנות מענה, כולל הזנה מטויבת בעינינו.

<חיים הלפרין: יש מקומות שאנחנו יודעים שההזנה הזאת זה מה שהילדים אוכלים כארוחה חמה במהלך כל השבוע.

<חיים הלפרין: אז מבחינתנו זה שירות מטבי ואנחנו שמחים וגאים בו.

יפעת שאשא ביטון: תודה חיים.

יפעת שאשא ביטון: בדו"חות שקראתי על ציל"ה, בעצם ראיתי שיש רשויות שבכלל לא מממשות את מלוא הפוטנציאל שלהן מבחינת היקף ההורים שיכולים להשתמש במסגרות הללו.

יפעת שאשא ביטון: במקביל אין אפשרות לנייד.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל פעם אחת אני רוצה לדעת מה קורה עם ההורים האלה ולמה הם לא מגיעים, אבל פעם שנייה אני הבנתי שאי אפשר בעצם לנייד את הכספים ממקום אחד למקום אחר, כדי לאפשר במקומות שכן רוצים להשתתף הורים, להיות חלק מהמסגרת.

<חיים הלפרין: נתחיל מהשנה השאלה.

<חיים הלפרין: בשאלה השנייה זה פשוט לא נכון.

<חיים הלפרין: כל רשות, כשהיא פונה, מגדירה מה פוטנציאל המסגרות שהיא חושבת שהיא רוצה לממש ובהתאם לזה מוקצה לה התקציב.

<חיים הלפרין: אין מצב שבו רשות אומרת אני תכננתי 300 מסגרות, אני צריכה 350 והיא לא מקבלת.

<חיים הלפרין: בדרך כלל כשהיא אומרת 300 - - -

יפעת שאשא ביטון: כלומר, יש לה אפשרות להרחיב את היקף המסגרות, גם תוך כדי תנועה.

<חיים הלפרין: וודאי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, חשוב שזה יירשם בבקשה.

<חיים הלפרין: כשבעצם כשרשות פונה במסגרת הקול הקורא למשרד, היא מגדירה את מלוא הפוטנציאל שלה.

<חיים הלפרין: כלומר, היה לנו רק מקרה אחד שפשוט בגלל טעות הם חישבו לא נכון, אז יצא שנאלצנו כאילו להגדיל את ההקצבה, אבל באופן מעשי כל רשות מגדירה את מלוא הפוטנציאל שלה, ובדרך כלל היא מממשת פחות.

אורי מקלב: מה מבחינת השתתפות ההורים?

יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים.

<חיים הלפרין: עכשיו שאלה ראשונה.

<חיים הלפרין: יש רשויות שאומרות – זה שירות שלא נצרך אצלנו.

<חיים הלפרין: יש הורים שאומרים אנחנו לא רוצים את זה.

<חיים הלפרין: גם רשויות שהאימהות וההורים עובדים וכו', חלקם אומרים זה לא השירות שמתאים לנו.

<חיים הלפרין: אז בהתאם לזה זה מתארגן.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר מה ההיקפים?

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אבל שלא נטעה במילים, כי ממה שאני ראיתי ההיקפים הם לא מאד גדולים, למעט ירושלים.

<חיים הלפרין: לירושלים כרגע אין ציל"ה.

<חיים הלפרין: נעשה סדר על השולחן.

<חיים הלפרין: בירושלים יש- - - עצמאית משלה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל אני רגע מחריגה אותה, כי היא הייתה בהחלטת ממשלה, אבל ביישובים האחרים אנחנו רואים מימוש מאד מאד נמוך של התכנית.

<חיים הלפרין: אז קודם כל יש הבחנה.

<חיים הלפרין: למשל מוסדות פטור, בתי הספר היסודיים, שבגלל שעל בסיס הנתונים הם צריכים להשתתף כלכלית, זה לא כלכלי להם.

<חיים הלפרין: אז הרבה מאד מוסדות פטור לא משתתפים בתכנית בכיתות א'-ב'.

<חיים הלפרין: כלומר, אם אנחנו נעשה חלוקה בין הגנים לבתי הספר, אז המצב בגנים הוא הרבה יותר טוב.

<חיים הלפרין: כלומר, כיוון שאין לנו שום מגבלה בגנים, אז כל גן יכול להיכנס, כל ילדי הגן.

<חיים הלפרין: לגבי כיתות א'-ב', אז מוסדות פטור גם ברשויות כמו בני ברק, ירושלים, בית"ר עילית וכו', לא נכנסים כי פשוט זה לא כדאי להם בבתי הספר.

<חיים הלפרין: בגנים זה כן כדאי להם ולכן הם נכנסים.

<חיים הלפרין: וברשויות הערביות - - -

יפעת שאשא ביטון: למה זה לא כדאי להם?

יפעת שאשא ביטון: כי הם צריכים להשתתף - - -

<חיים הלפרין: כי הם צריכים להשתתף במשהו כמו 40% ואז הם עושים חשבון שהם יכולים להשיג משהו יותר זול, גם עם הזנה יותר זולה וכו', וזה נותן להם מענה יותר גמיש.

יפעת שאשא ביטון: ואז זה גם לא מפוקח.

<חיים הלפרין: ברור שלא.

רחל עזריה: 40 שקלים לילד?

רחל עזריה: הם יכולים למצוא יותר זול לחודש?

אורי מקלב: 40 שקלים זה מההורים, אבל העלות - - -

<חיים הלפרין: חוץ מזה הם צריכים להשתתף ב-40% מהעלות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, תסמכי עליהם.

רחל עזריה: אה, בגלל שזה מוסדות פטור.

יפעת שאשא ביטון: אבל עדיין, לדעתי זה לא מנקה אותם מהמקום של להעדיף מקום שהוא לא מפוקח רק משיקול כלכלי, ומשום מה אנחנו כל הזמן מגיעים לאותו ערוץ מאד מסוים, ששם שטח ההפקר רק הולך ומתרחב והרשות נתונה שם לכל.

<חיים הלפרין: אנחנו מדברים על תכנית וולונטרית, שצריכה גם רצון של ההורים וגם רצון של הרשות, אז כל משתנה יכול להשפיע בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני מבינה.

אורי מקלב: וודאי שזה מפוקח.

אורי מקלב: זה מפוקח.

אורי מקלב: כל מוסד כזה מקבל אישור בריאות, גהות.

אורי מקלב: המוסד מפוקח.

אורי מקלב: זה לא שזה הפקר.

אורי מקלב: החלק הזה של הצהרון וההזנה בצהרון זה באופן וולונטרי.

אורי מקלב: ההורים מזמינים.

אורי מקלב: מי שרוצה ומי שלא רוצה לא מזמין.

אורי מקלב: זה רק אומר מה גודל האבסורד.

אורי מקלב: הבלעתם את זה במילה אחת – זה לא כדאי.

אורי מקלב: לא כדאי המחיר שמקבלים.

אורי מקלב: מבחינתם ההזנה שאולי אפילו יותר טובה ממה שהם מקבלים במסגרת של משרד החינוך, עולה להם הרבה יותר זול ממה שהם צריכים רק להשתתף.

אורי מקלב: זה גם חלק שבא ללמד אותנו - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חיים הלפרין.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אני רוצה רגע להבין.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שהערוץ שעליו דיבר חיים הלפרין במוסדות הפטור, שבעצם מעדיפים לא לקבל את השירות המפוקח מטעם המדינה והולכים לערוצים אחרים, שם יש עליהם פיקוח כשלהו?

אורי מקלב: וודאי.

אורי מקלב: הפיקוח הוא פיקוח כללי, על בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא מדברת על הפיקוח הכללי של בית הספר, כי הם אומרים שהם מכניסים בעצם מסגרת נוספת.

אורי מקלב: יש פיקוח מה האימא מביאה לילד בסנדביץ'?

אורי מקלב: זו אותה בחינה.

יפעת שאשא ביטון: לא, יש הבדל.

יפעת שאשא ביטון: כי מה האימא מביאה בסנדביץ', זה נושא אחד.

יפעת שאשא ביטון: אבל איזה מסגרת אנחנו נותנים כמענה להורים עובדים מהשעות שאחר הלימודים ועד אחר הצהריים, אני חושבת שזה משהו שאנחנו כן צריכים לתת עליו את הדעת, במיוחד אם הוא בתוך בית הספר.

אורי מקלב: אם אנחנו מממשים את התכנית.

אורי מקלב: אם אנחנו לא מממשים את התכנית והילד הולך אחרי בית הספר או בתוך מסגרת בית הספר מוצא לעצמו מסגרת, אם אנחנו לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אפשר שהיא תהיה לא מפוקחת?

אורי מקלב: עדיין המדינה עוד לא מצאה לעצמה ואין לה את האפשרות, כי גם במסגרות שהיא חייבת היא לא עושה את הפיקוח.

אורי מקלב: במה שהיא נותנת היא לא מסדירה את הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה לא מנקה אותם, אתה יודע.

אורי מקלב: אז אנחנו יכולים עכשיו, במקרה כזה, מחליטים קבוצת הורים שהם רוצים שהחנות הזאת והזאת או הקייטרינג הזה יביא להם, כהורים, את הקייטרינג לבית הספר והילד אוכל צהריים.

אורי מקלב: אני אומר שוב, זה לא נתפס - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא מקובל.

אורי מקלב: זה לא מקובל, בגלל שכבר אמרו לגבי החינוך המיוחד בואו נראה מה שכן משרד החינוך עושה.

אורי מקלב: שם השאלה שאת צריכה לשאול – למה באמת ההורים לא הולכים על זה.

אורי מקלב: אולי זה באמת מאד יקר.

אורי מקלב: למה ההורים לא - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, חיים הלפרין, 40 שקלים ליום- - -

<חיים הלפרין: לחודש.

יפעת שאשא ביטון: לחודש, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים לחודש, כשמשרד החינוך בעצם נותן כמענה מפוקח, אני חושבת שאפשר להשיג- - -

רחל עזריה: לא, זה מה שההורים משלמים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

רחל עזריה: זה עולה למשרד החינוך סדר גודל של 500 שקלים.

אורי מקלב: ולמה עדיין ההורים לא רוצים?

יפעת שאשא ביטון: ההורים לא בוחרים שם.

אורי מקלב: ולמה עדיין ההורים לא משתמשים בזה?

אורי מקלב: אז אני עושה את ההיקשים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל חברה, אתם מערבבים.

יפעת שאשא ביטון: אומר חיים הלפרין – זה לא לשיקולם של ההורים במוסדות הפטור, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אלא מוסדות הפטור בוחרים לא להיות שם ולהיות במסגרת אחרת כדי לשלם פחות.

רחל עזריה: אבל איך אפשר לשלם פחות?

רחל עזריה: איך אפשר לעשות צהרון עם אוכל, ב-200 שקלים בחודש?

רחל עזריה: לא, זה בעצם מה שאומרים, שמוסדות הפטור עושים צהרון ב-200 שקלים.

רחל עזריה: נכון?

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה מישהו ממוסדות הפטור?

אורי מקלב: גברתי יושבת הראש, נעשה סדר בדברים.

אורי מקלב: שני ילדים במדינת ישראל – אחד משלם 40 שקלים והמדינה נותנת לו את הכל, היא משלמת חוץ מה-40 שקלים את הכל.

אורי מקלב: יש עוד ילד, שמשלם 40 שקלים אבל המדינה שם נותנת רק 60% מהעלות.

רחל עזריה: רגע, בסדר, אבל יש עוד ילד שהמדינה - - -

אורי מקלב: את ה-40% האלה – על זה הוויכוח.

אורי מקלב: מכיוון שהרשות צריכה לשלם, או במקרה אחר כשהרשות לא משלמת זה מתגלגל על ההורים, אז מעדיפים לא להשתמש בשירות הזה.

אורי מקלב: זה כרגע המצב.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, למוסדות פטור שרוצים עצמאות בכל כך הרבה דברים, קצת אחריות גם בהיבט הכלכלי הזה לא תזיק להם, אבל אנחנו - - -

<יעקב סגל: הם יכולים לקנות את אותה מנה ב-45% פחות ממה שעולה המנה של ציל"ה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף ניתן לכם אפשרות לדבר.

רחל עזריה: אבל זה לא 45% פחות.

רחל עזריה: אנחנו מדברים על 60%.

<יעקב סגל: מוסד פטור מקבל 55% מתקציב המנה.

<יעקב סגל: אם מנה בציל"ה שנותנים אותה בציל"ה עולה 17 - - -

רחל עזריה: אבל לא המנה.

רחל עזריה: על סך הצהרון.

<יעקב סגל: ואני יכול לקנות מנה ב-10 שקלים, את אותה מנה בדיוק, אני יכול לתת את זה לילד.

רחל עזריה: אף אחד לא עושה ב-17 שקלים.

רחל עזריה: זה אומר שאתה עושה מנה ב-6 שקלים.

<יעקב סגל: אותה מנה בדיוק.

רחל עזריה: איך אתה?

אורי מקלב: אני מאד מעריך את הדאגה לילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תיכף אנחנו נבדוק את זה.

אורי מקלב: אני מאד מעריך את הדאגה לילדים במוסדות הפטור.

אורי מקלב: בואו נדאג לאלה ממוסדות החובה קודם כל ואחרי זה נדאג למוסדות הפטור.

רחל עזריה: לא, יש פה משהו.

אורי מקלב: אני מאד מעריך את זה, כשמגיעים למוסדות הפטור כולם רוצים לעזור ולא מבינים איפה אחריות ההורים.

אורי מקלב: בואו נראה במקומות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לטפל בהכל, חלק מזה יהיה גם מוסדות הפטור וגם המוסדות בכלל.

אורי מקלב: ואני ביקשתי את רשות הדיבור, אני אשמח אם תתני לי.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, חבר הכנסת מקבל, כבר תמשיך את דבריך ואחר כך חברת הכנסת רחל עזריה.

אורי מקלב: קודם כל תודה, יושבת הראש.

אורי מקלב: שזה לא ישמע חס וחלילה כביקורת.

אורי מקלב: אנחנו מאד מעריכים את הפעילות של הוועדה לזכויות הילד, בדגש על צהרונים, מעונות, שאת לא מורידה את זה מסדר היום וגם נשלח אליך מכתב בפגרה, וכפי שאת אמרת, גם באמת גם ביצעת ועשית ואת מקיימת ישיבה שנייה בעניין הזה.

אורי מקלב: אני באמת רוצה ברשותך, להתייחס דווקא למה שמר הלפרין דיבר עליו, שזה הצהרונים, ציל"ה, שמשרד החינוך קיבל לאור התכנית הממשלתית ולאור המחאה החברתית, שבה שמו דגש, יש שימת דגש של הממשלה על הגיל הרך.

אורי מקלב: הממשלה זיהתה, ככה לכאורה הבנו, גם אחרי ועדת טרכטנברג, גם אחרי המחאה החברתית, שיש משהו כואב להורים בתוך המחאה שלהם, שזו העלות הגבוהה בנושא החינוך בגיל הרך.

יפעת שאשא ביטון: העלות וההתנהלות.

אורי מקלב: העלות וההתנהלות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדים לדברים מזעזעים שקורים שם.

אורי מקלב: עלות והתנהלות.

אורי מקלב: באה הממשלה בתכנית, שהיא באמת השקיעה בה כסף רב והיא אומרת אני מוכנה להכניס את היד לכיס ואני אסבסד, אני אפקח, אני אתן מענה, וכל זאת בציבור הכללי, אבל אנחנו גם נייחד לציבור שהוא נאבק, ששם ההורים נאבקים ללכת לעבודה ולפעמים זה לא כדאי להם ואין להם מסגרות מתאימות, במיוחד באשכולות עד 3, שם אנחנו ניתן.

אורי מקלב: אנחנו נסבסד את הצהרונים, שזיהינו אותם שהם אלה שיכולים לחולל את המהפך ששני ההורים יוכלו לצאת לעבודה והם יוכלו לשרוד את המחיר הנמוך, את ההעסקה הקשה, את זה שהם צריכים גם לעבוד וגם לשמור וגם לקיים ולנהל את הבית עם הילדים.

אורי מקלב: והיה נראה לנו שזאת באמת המגמה.

אורי מקלב: והנה, אנחנו רואים שלא כך הדברים.

אורי מקלב: בעצם הממשלה הייתה בטקטיקה ולא בהפנמה של הצרכים.

אורי מקלב: איך אנחנו רואים את זה?

אורי מקלב: אנחנו רואים את זה כיום, כשיש כרסום הולך ומתמשך בתהליך הזה של סבסוד הצהרונים במסגרות הקיימות.

אורי מקלב: יש מחסור מאד גדול וכפי שנאמר פה היום, אנחנו מדברים על 40%.

אורי מקלב: על 40 שקלים למנה.

אורי מקלב: ואני כאן שואל - - -

יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים לחודש.

אורי מקלב: 40 שקלים לחודש, סליחה, על מנה.

יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים לחודש שהות בצהרון.

אורי מקלב: 40 שקלים - - -

רחל עזריה: זו פעילות של שעתיים.

<קריאה: חברים, זה רק באשכולות 1 עד 3.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, נכון.

אורי מקלב: רק באשכולות 1 עד 3.

אורי מקלב: ואני מדבר על - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא פתח ואמר שהוא מדבר על ציל"ה.

אורי מקלב: ואני חושב שזו הייתה זריית חול בעיניים.

אורי מקלב: לא מדובר כאן בעצם על הפנה, אלא על טקטיקה, שברגע שראינו שהאש קצת כבתה וקצת נחלשה, החליטה הממשלה – אם לא צועקים, אנחנו נכרסם, אנחנו נחסל את כל הפתרון שלנו ואת כל מה שאנחנו עשינו בעקבות המחאה הציבורית, אנחנו לא נקיים אותו.

אורי מקלב: ובמיוחד הרשויות שותפות לעניין הזה.

אורי מקלב: ואני שואל כאן מה הולך - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני רוצה להבין על סמך מה האמירה שיש כרסום בציל"ה?

אורי מקלב: בשביל זה יש לנו כאן ועדה ואני שמח שהוועדה, ויש כאן נציגים של משרד החינוך ואני שואל לגבי השנה הבאה – כמה יעלה ילד בצהרון באשכולות האלה?

אורי מקלב: האם זה נכון שהולך להיות קיצוץ וייקרו את התשלום ב-150%?

אורי מקלב: זה התשובה שאני רוצה לקבל.

יפעת שאשא ביטון: חיים?

אורי מקלב: האם אנחנו צפויים לכך שזה לא יעלה 40 שקלים, אלא שזה יעלה 100 שקלים.

<קריאה: יש לך 20%.

אורי מקלב: אין 20%, יש יותר מ-20%.

אורי מקלב: יש 20% - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני ראיתי את הטבלה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם היא חולקה לכם, אבל אני ראיתי את הטבלה של תקצוב ציל"ה.

יפעת שאשא ביטון: תקצוב ציל"ה הלך בעצם על פי הפוטנציאל שמומש.

יפעת שאשא ביטון: רואים בצורה ברורה שמשנה לשנה – בגלל זה אני פתחתי גם בנתונים האלה – משנה לשנה מימוש הפוטנציאל הולך וקטן והתקציב בעצם מתאים את עצמו ועדיין, עדיין אנחנו נמצאים - אתה רוצה לשמוע בכמה מיצוי?

יפעת שאשא ביטון: 30% סך הכל.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אז זה לא קיצוץ תקציבי, זה פשוט איזו שהיא התאמה.

יפעת שאשא ביטון: אבל נשאלת כאן שאלה שכן הייתי רוצה לקבל עליה תשובה – האם המחיר לצהרוני ציל"ה עומד לעלות בשנה הקרובה?

<חיים הלפרין: על משרד החינוך הושת קיצוץ בנושא ציל"ה.

<חיים הלפרין: אנחנו התבקשנו על ידי - - -

אורי מקלב: בנושא ציל"ה?

אורי מקלב: או קיצוץ רוחבי?

רחל עזריה: לא, קיצוץ.

רחל עזריה: אתם בחרתם שזה יהיה בציל"ה.

רחל עזריה: זה יכול היה להיות גם בדברים אחרים.

אורי מקלב: כן.

אורי מקלב: אל תטעה אותנו.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מדברים על פלאט, זה אתם בוחרים איפה.

<חיים הלפרין: זה לא היה פלאט.

<חיים הלפרין: הושת על המשרד קיצוץ בציל"ה.

רחל עזריה: מי השית?

רחל עזריה: לא, כי האוצר נלחם שלא יהיה קיצוץ בציל"ה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, זה לא מתיישב עם הנתונים שיש לנו.

רחל עזריה: חיים?

רחל עזריה: לא, חיים ואני להקה נודדת הרבה שנים.

רחל עזריה: בדרך כלל כבר לא מתגלעים בינינו חילוקי דעות, אבל פה אני משוכנעת לגמרי.

<חיים הלפרין: לא, ממש לא.

<חיים הלפרין: הושת על המשרד קיצוץ בנושא ציל"ה.

רחל עזריה: לא.

<חיים הלפרין: אנחנו נדרשים בינואר להביא בפני המנכ"לית חלופות למימוש הקיצוץ.

רחל עזריה: זה המשרד שהחליט שהקיצוץ יהיה בתחום של ציל"ה.

אורי מקלב: גם אנחנו חושבים ככה.

יפעת שאשא ביטון: ואני גם לא מצליחה להבין את הרעיון של הקיצוץ, אם ממילא נשאר לכם עודף תקציבי שם כל שנה, כי אין מיצוי, אין ביצוע.

איילת נחמיאס ורבין: ואין ביצוע מלא של התקציב.

יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מצליחה להבין את זה.

אורי מקלב: אני חושב שעל שר האוצר אפשר להגיד הרבה דברים מבחינה פוליטית, דברים טובים, אבל אי אפשר להגיד שהוא שקרן.

אורי מקלב: וכשהוא בא ועולה על דוכן הכנסת ואומר את זה מעל כל במה – אין, זה תקציב בלי גזירות.

אורי מקלב: קיצוץ בתקציב ציל"ה זה נקרא תקציב בגזירות ואי אפשר להתעלם מזה ואני מאמין לשר האוצר - - -

רחל עזריה: אין, אין.

רחל עזריה: אני יודעת את זה.

רחל עזריה: נו, מה?

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג של האוצר?

אורי מקלב: שהוא הגיש לנו לכנסת תקציב בלי גזירות והחליט מישהו במשרד החינוך שהקיצוץ צריך להיות שם.

אורי מקלב: וגברתי, אני רוצה כן להתייחס במילה אחת לזה שלא היה מימוש.

אורי מקלב: זה פשוט להרוג את האבא ואחרי זה להגיד אני יתום.

אורי מקלב: לא נותנים לממש את התקציב.

אורי מקלב: דהיינו, קודם כל מבקשים תשלום 40 שקלים.

אורי מקלב: התקציב היה גם בלי תשלום.

אורי מקלב: אחרי זה באים ואומרים אין באמת מימוש.

יפעת שאשא ביטון: מה זה?

יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים בחודש?

אורי מקלב: לא משנה.

אורי מקלב: אין בעיה.

אורי מקלב: אין בעיה, אבל התקציב - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה, אני רוצה שההורים ירגישו גאים, הרי 40 שקלים, בואו נסכים כולנו, זה לא בשמיים.

אורי מקלב: לא, אנחנו לא מסכימים כולם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שההורים האלה ירגישו גאים שהם חלק מהמענה שניתן לילדים שלהם ושהם לא מקבלים את זה חינם.

יפעת שאשא ביטון: בשביל ההורים, בסדר, לא רק בשבילנו.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא, זה סמלי ביותר.

אורי מקלב: אני לא נכנס לזה עכשיו.

אורי מקלב: אי אפשר לשבת בכנסת, לקבל משכורת בכנסת ולהגיד 40 שקלים מה שזה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, כשאני ישבתי באקדמיה היה הרבה יותר גם בזה, גם בכבוד וגם בהרבה דברים.

אורי מקלב: בסדר, אני לא אומר עליך, אני אומר באופן כללי.

אורי מקלב: מי שהיום נמצא בפריפריה ושומע את ההורים, 40 שקלים ועוד 40 שקלים לשלושה ילדים זה לא ככה.

אורי מקלב: זה לא רק זה.

אורי מקלב: זה בתוך מסגרת של הוצאות כלליות שיש להם על החינוך, על בריאות, על עוד דברים.

אורי מקלב: זה סכום מצטבר.

אורי מקלב: אנחנו רואים איך הם נאבקים על כל דבר.

אורי מקלב: 100 שקלים זה הרבה או לא הרבה?

אורי מקלב: אבל אי אפשר לבוא ולהגיד ככה.

אורי מקלב: כשמצמצמים ולא נותנים מסגרות ואחרי זה לבוא ולהגיד אין מימוש תקציב.

אורי מקלב: ממה אין מימוש תקציב?

אורי מקלב: לאלה שמגיעים, איך אפשר להגיד שאין מימוש תקציב וזה הסיבה לקיצוץ?

אורי מקלב: מה זה נקרא שאין מימוש תקציבי?

אורי מקלב: לאלה שנמצאים - - -

יפעת שאשא ביטון: הורים בוחרים שלא להגיע, זה מה שאנחנו ניסינו לברר.

אורי מקלב: אנחנו היום נעלה לא רק 40 שקלים, נעלה ל-100 שקלים, נגיד אחרי זה אם אנחנו מקציבים 70-80 מיליון שקלים, אין מימוש תקציב, בגלל שלקחנו את זה מההורים.

אורי מקלב: בגלל שלא הקמנו מסגרות.

יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים לחודש זה לא 100 שקלים לחודש ואני בטוחה, ישראל, אתם הייתם קונים את זה בשתי ידיים, נכון?

<חיים הלפרין: הם משלמים יותר, מה קונים בשתי ידיים?

יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו, בואו.

רחל עזריה: ברור.

רחל עזריה: בתל אביב משלמים 900 שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה שמשפחות שמשלמות 300 שקלים.

אורי מקלב: גם 800.

אורי מקלב: אנחנו מכירים גם 400 ו-500 שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, 300 שקלים השתתפות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אבל אי אפשר לבוא ולהגיד אי מימוש תקציב, כשלא נותנים להם את התקציב.

אורי מקלב: שמים חסמים, לא פותחים מסגרות ואחרי זה אומרים אי מימוש תקציב.

רחל עזריה: 300 שקלים?

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני לא מדברת עכשיו צהרון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת על הזנה.

רחל עזריה: אבל פה מדובר על צהרון.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

אורי מקלב: מה זה קשור?

יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו נשמור על תרבות דיבור.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת, בלי שיחות צדדיות.

אורי מקלב: שלא יטעו אותנו.

אורי מקלב: בזה אני מסיים.

אורי מקלב: אי אפשר להטעות אותנו, זה נקרא דמגוגיה.

אורי מקלב: לבוא ולהגיד שיש אי מימוש תקציב - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא מסכימה.

אורי מקלב: לכן מעלים מחירים.

אורי מקלב: אין קשר בין אחד לשני.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, העלאת מחירים לא רלבנטית.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה מלכתחילה.

אורי מקלב: זה לא קשור.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלבנטי, הנושא של העלאת מחיר.

יפעת שאשא ביטון: אני דיברתי נטו על הנושא של ה-40 שקלים לחודש.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה התייחסות של האוצר ואחר כך חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

<שאול קרשנבאום: שאול קרשבנבום, משרד האוצר.

<שאול קרשנבאום: אז כפי שיושבת ראש הוועדה אמרה קודם, תקצוב שנה לפי הביצוע באמת בשנה הקודמת.

<שאול קרשנבאום: המצב הזה נעשה כדי שלא נגיע בסוף שנה עם תת ביצוע של התקציב.

<שאול קרשנבאום: אנחנו לא רוצים – או שיותר ביצוע או שיש עודפים מחויבים גדולים, ולכן אנחנו מתקצבים את זה בהתאם לביצוע.

<שאול קרשנבאום: דבר שני, לגבי כל התקציב של משרדי החינוך, מי שקובע אם יש תוספות, קיצוצים וכדומה, זה סדרי העדיפויות של המשרד.

<שאול קרשנבאום: זה לא משרד האוצר.

<שאול קרשנבאום: משרד החינוך פה קובע את סדרי העדיפויות ובהתאם לכך התקציב של כל אחת מהתכניות שלו.

<שאול קרשנבאום: זו ההתייחסות שלנו.

<שאול קרשנבאום: האם יש שאלות נוספות?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הסיפור הוא עדיין תת ביצוע.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של בואו נקצץ.

<שאול קרשנבאום: יש, כפי שחיים אמר, ביצוע נמוך ולכן אנחנו מטים את תקציב הביצוע, כדי לנצל את הכסף למקומות שיש ביצוע גבוה וצריכים אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, איילת, אם את תראי את זה לאורך השנים, את תראי שכל שנה בעצם עושים התאמה של התקציב.

יפעת שאשא ביטון: אבל רגע, אני רוצה - - -

איילת נחמיאס ורבין: אולי אני אציע שתעבירי לנו את הטבלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעביר.

אורי מקלב: זה בגלל שלא היה, הנה הטבלה, היא נמצאת פה, אבל זה בגלל אי מימוש בנייה של מעונות למשל.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, נכון.

אורי מקלב: זה היה בתוך התקציב הזה.

אורי מקלב: אז אפשר לבוא ולהגיד לנו אי מימוש תקציב?

אורי מקלב: לא בניתם מעונות.

אורי מקלב: לא תקצבתם את זה נכון, ואחרי זה אתם באים ואומרים אין מימוש תקציב.

אורי מקלב: ועכשיו מה עוד עושים?

אורי מקלב: מעלים את השתתפות ההורים.

אורי מקלב: איזה קשר יש בכלל?

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא ניתן שתעלה השתתפות ההורים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, יש פה שני ערוצי שיח נפרדים.

יפעת שאשא ביטון: על הנושא של המחיר דיברנו, וה-40 שקלים צריך להישאר בעינו, כי אם אנחנו מדברים - ופה אני התעקשתי עם חיים הלפרין - אם אנחנו מדברים על התאמה תקציבית שנובעת מתת ביצוע – לא נכנסת רגע לסיבות, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להתווכח עליהן – לא נכנסת רגע לסיבות.

יפעת שאשא ביטון: אין לזה שום קשר או לא צריכה להיות לזה שום השלכה על נושא התשלום של ההורים.

אורי מקלב: נכון.

יפעת שאשא ביטון: 40 שקלים היה, 40 שקלים צריך להישאר.

יפעת שאשא ביטון: זה קצת מקדים את הסיכום, אבל זאת האמירה בצורה מאד מאד מפורשת וחד משמעית.

אורי מקלב: חשובה מאד.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם, אני רוצה לעבור לחבר הכנסת רחל עזריה ואני אשמח אם אנחנו נרחיב רגע את המעגל ונתייחס לא רק לצהרוני ציל"ה – ששם ניתן פתרון, אלא דווקא לכל אותם מקומות שאין פתרון.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, שאין.

אורי מקלב: שהוא יקר מאד.

יפעת שאשא ביטון: או שהפתרון הוא וולונטרי על ידי הרשות או על ידי גופים אחרים, שמה לעשות – חוגגים – על הילדים ועל ההורים שלנו.

רחל עזריה: רגע, אני צריכה ללכת להצביע בוועדת הפנים אז אני אחליף עם איילת ותיכף אני אחזור.

רחל עזריה: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, אני מודה לחבר הכנסת מקלב שהתמקד באשכולות, מטבע הדברים 1 עד 3, שזה באמת המקומות שבהם הכאב שלנו, המצוקה של ההורים היא ברורה לנו.

אורי מקלב: וגם בגלל שמר הלפרין התחיל בזה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני אומרת זה מובן לנו וזה ברור לנו ושם בהחלט טבעי שיהיה הרבה מהפוקוס שלנו, אבל בואו נודה על האמת.

איילת נחמיאס ורבין: זוג הורים צעירים, שיש להם שניים או שלושה ילדים, שהם נמצאים במסגרות החינוך, נניח מגיל 3 ועד כיתה ג', לצורך העניין, שאין ברירה, חייבים לשלוח את הילדים שלהם לצהרונים, כי אני לא מכירה מקומות עבודה שבהם אפשר להתפרנס בכבוד, שמסתיימים בשעה אחת, אחת וחצי בצהרים, אולי שתיים בצהרים.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, ברור לגמרי, אם אנחנו רוצים ששיעורי התעסוקה בישראל יהיו גבוהים – ההורים חייבים רשת ביטחון כלכלית.

איילת נחמיאס ורבין: את יפעת ואני, מתעסקות בזה כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אני מוכרחה להגיד לכם שאני הרגשתי נורא השנה.

איילת נחמיאס ורבין: כי כשאני שילמתי בשנה שעברה, אני אומרת עוד הייתי מטושטשת.

איילת נחמיאס ורבין: כששילמתי על הצהרונים עוד הייתי מטושטשת.

איילת נחמיאס ורבין: פתאום השנה, אחרי שהגשתי כבר הצעת חוק להגבלת מחיר הצהרונים בישראל, ממש בסוף הכנס הקודם, אמרתי לעצמי זה פשוט לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מתחיל את החודש ואתה מיד נמצא, אם אתה זוג הורים עם שלושה ילדים, אני מיד נמצא במינוס של 2,000 שקלים ואתה יודע מה, ידידי חבר הכנסת מקלב?

איילת נחמיאס ורבין: אם אתה נמצא במינוס 1,500 שקלים, שיחקת אותה.

איילת נחמיאס ורבין: 750 שקלים לילד זה פשוט מחיר שהורים לא יכולים לשלם אותו וצריך להודות על האמת.

איילת נחמיאס ורבין: הלשכה שלי ישבה וסרקה את כל מחירי הצהרונים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אז זה נכון שיש מקומות בדרום הארץ, שמשלמים 300 שקלים עבור צהרון, אבל בהרבה מקומות בארץ אתה משלם בין 900 ל-1,100 שקלים לצהרון.

<קריאה: גם 1,200 שקלים.

<קריאה: כן, תנסי ללכת לכיוון של 1,400 שקלים גם.

<קריאה: 300 שקלים כולל הזנה?

יפעת שאשא ביטון: כן, יש גם מקומות בארץ בלמ"ס גבוה, שמקבלים את זה דרך יוח"א ודרך החלטות ממשלה כאלה ואחרות, אבל היא צודקת, אם אנחנו רגע מנקים את המקום שבו המדינה נותנת תמיכה, הפקרות.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם משהו ואני אשתדל לקצר.

איילת נחמיאס ורבין: זה ברור לגמרי שיש המון המון צהרונים טובים בישראל וחשוב מאד שהילדים שלנו יקבלו גם באמת את מה שנקרא - אחרי שעות הלימודים הפורמאליות, שהם יהנו מחוגים ושהם יהנו מהעשרה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אמורות להיות שעות של תעסוקה של בייבי סיטר שתוקע אותם מול מסכים או משהו מהסוג הזה.

יפעת שאשא ביטון: צריכה להיות מעטפת איכותית.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: זו צריכה להיות רשת ביטחון כלכלית אמיתית.

איילת נחמיאס ורבין: אני תמיד אומרת שכשאנחנו יוצאים לעבודה, אנחנו רוצים להרגיש מוגנים ומוגנות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רוצים לצאת לעבודה ולהרגיש שהילדים שלנו גם נמצאים בידיים הכי טובות וגם מקבלים באמת באמת באמת עוד משהו, איזה ערך מוסף אמיתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם שלא יכול להיות שלאורך שנים, ואני אתמול אגב הייתי באיזו שהיא רשות מקומית די גדולה במדינת ישראל ואני לא רוצה לומר איזו היא, כדי לא לסבך אף אחד מראשי הרשויות.

איילת נחמיאס ורבין: והוא אמר לי בצורה מפורשת: מבחינתי היעד הבא הוא צהרונים רווח אפס.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לקבל - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך להיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לקבל את מה שזה עולה לי, הא ותו לא, כי אני מבין שההורים בעיר שלי קורסים תחת הנטל.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם, אני פוגשת הרבה ראשי רשויות כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לבחון אגב, כדי להסתכל בכנות, צריך להסתכל איפה המדינה נכנסת בתוך הסיפור הזה גם מול השלטון המקומי.

איילת נחמיאס ורבין: כי בסופו של דבר הרי שהסיבה שהם צריכים להרוויח את הכסף הזה, זה כי אחרת לא יהיה להם עבור מקומות אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לראות איך משנים פה את סדרי העדיפויות.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: לי קצת קשה עם האמירה הקודמת, כי זה בדיוק העניין: איך בעצם סדרי העדיפויות משתנים.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אז איך משנים את סדרי העדיפויות ואני רוצה לומר כאן למשרד החינוך שנמצא כאן, אני מאד מאד שמחתי שהרחבתם את בית הספר של החופש הגדול לכיתה ג'.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נודה על האמת, גם ילד בכיתה ד' לא יכול להיות לבד, אז בואו נטפל גם בעניין הזה.

<ישראל אורדמנס: זה קודם כל ילדי הגן אבל, לפני כיתות ד'.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל רגע, אנחנו גולשים לקייטנות.

איילת נחמיאס ורבין: לילדי הגן, כן, תן לי רגע לפתוח את זה לכיוונים שאפשר.

איילת נחמיאס ורבין: כי בבתי ספר הצהרונים לא מספקים קייטנות, ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני מנסה למתוח את השמיכה לכל הכיוונים, היא עוד רגע תקרע לי.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, ישראל.

<ישראל אורדמנס: אבל לפני כיתות ד'.

איילת נחמיאס ורבין: ישראל תאמין לי, אני יודעת על מה אני מדברת וגם אתה יודע שאני יודעת על מה אני מדברת.

איילת נחמיאס ורבין: היא עוד רגע תיקרע לכולנו.

איילת נחמיאס ורבין: ועל כן, כדי שהרשת לא תיקרע לכולנו ושההורים לא יקרסו בתוך הרשת הזאת, אנחנו חייבים לראות איך ומה עושים בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך על הדיון הנוסף.

איילת נחמיאס ורבין: ברור לי לגמרי שזה דיון אחד מיני רבים, כי האתגרים עוד גדולים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת נחמיאס-ורבין.

אורי מקלב: ובאופן מיוחד כשיש פער בין העלות - - -

יפעת שאשא ביטון: פער משמעותי מאד.

אורי מקלב: מעבר גם ל-900 שקלים - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני אומר לך, רגע.

איילת נחמיאס ורבין: העלות המסתמנת, ככל שאני עשיתי כבר הרבה הרבה בדיקות, היא כ-650 שקלים ואני כרגע אומרת בזהירות.

איילת נחמיאס ורבין: נניח שבמקום מסוים זה 600 שקלים ובמקום אחר זה 680 שקלים, העלות כנראה היא 650 שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: השאיפה שלנו כמובן היא שזה יגיע לכמה שפחות, הרי משפחה עם שני ילדים שצריכה לשלם בתחילת החודש 1,200 שקלים - אנחנו נצטרך בסופו של דבר, יפעת, לדעתי, גם להידרש למבחני הכנסה גם בתוך העולם הזה של הגבלת מחיר הצהרונים, אבל- - -

אורי מקלב: אבל למה הרשות גובה 900 שקלים?

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל יש לנו עוד הרבה שלבים בדרך ואנחנו באמת רוצים להוציא - - -

אורי מקלב: אבל - - -

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו- - -

יפעת שאשא ביטון: חברי הכנסת היקרים, שאני באמת שמחה ומברכת, כי אתם מלווים אותי בכל דיון בנאמנות - - -

אורי מקלב: ומעריכים גם את העבודה שלך בעניין.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתייחס לדברים של חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין ואני לגמרי מסכימה בעניין של סדרי עדיפויות ואני חושבת שרשויות מקומיות, עוד רגע לפני שאנחנו מדברים על המדינה בהיבט של סבסוד, צריכות לשנות את סדרי העדיפויות שלהן, כי בואי נניח שגם אם המדינה הייתה עכשיו מממנת את זה, אז ממילא הם לא היו מוציאים מכיסם וממילא הם לא היו מרוויחים את הכסף, כי ההורים לא משלמים להם.

יפעת שאשא ביטון: ולכן הנקודה שאת העלית, של עלות אפס – זה מה שאני ציינתי בראשית הדיון - - -

איילת נחמיאס ורבין: רווח אפס.

יפעת שאשא ביטון: רווח אפס, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: רווח אפס זה מה שצריך להנחות את ראשי הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: לקיים את הנושא של הצהרונים כחלק משירות בסיסי שהם נותנים לתושבים.

יפעת שאשא ביטון: צריך להיות להם אינטרס שיהיו זוגות צעירים שיוצאים לעבוד - - -

איילת נחמיאס ורבין: כן, אבל זה חלק מתפיסת עולם, יקירה, זה חלק מתפיסת עולם של המדינה.

יפעת שאשא ביטון: אבל לשם אנחנו צריכים לשאוף.

איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבי רגע, בואי - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל לשם אנחנו צריכים לשאוף.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אומרת לך, בואי נעבוד במקביל על הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: תפיסת העולם של המדינה חייבת להיות כזאת שבאמת אומרת – אם אנחנו רוצים להעלות את שיעור המשתתפים בשוק התעסוקה, אין דרך אחרת מלבד זה שנספק רשת ביטחון אמיתית וזה תלוי גם במדינה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני רוצה עוד להתחיל את זה במעונות, את יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יפעת שאשא ביטון: שאת המלחמה שלי עוד אני עושה על מעונות היום, ששם המצב הוא עוד יותר אקוטי.

איילת נחמיאס ורבין: חד משמעית, אבל זה תלוי במדינה.

איילת נחמיאס ורבין: יפעת יקירה, זה תלוי במדינה.

יפעת שאשא ביטון: אני בכל זאת רוצה כן לחדד, שכרגע במגרש של הרשויות המקומיות יש בידיים שלהן לתת את השירות הזה כחלק משירות בסיסי.

יפעת שאשא ביטון: בואו ניקח בחשבון, יש הרבה מאד אימהות – בדרך כלל זה אימהות – שבגלל העלויות של הצהרונים פשוט לא משתלם להן לצאת לעבוד, אז הן מראש מוותרות על התענוג.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מפסידים פה פעמיים – גם את העניין החברתי וגם את העניין של מתן המענה, ולכן בכלים שיש ברשותנו אני חושבת שהדבר הוא אפשרי, אם אנחנו כולנו נרתם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם לשמוע את שושי סומך, המועצה לשלום הילד.

יפעת שאשא ביטון: יש הצעת חוק שאתם ניסחתם ואני מקדמת בתקופה האחרונה בנושא של פיקוח על הצהרונים, באותה רוח של מה שציינתי בראשית הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכל מי שעובד עם ילדים צריך להיות מפוקח, במיוחד בעידן שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם תתייחסי בבקשה, ואחר כך חברת הכנסת רחל עזריה.

<שושי סומך: תודה גברתי.

<שושי סומך: אז באמת אני חושבת שעד כאן עלה בעיקר נושא העלויות ואנחנו רוצים להגיד שהעלויות הן סימפטום אחד מיני רבים ואולי זה הדבר שההורים הרי מרגישים בכיס, אבל מבחינת הילדים לא בהכרח הדבר החשוב ביותר.

<שושי סומך: כשאנחנו מדברים על מי הצוות, איזה תכנים מועברים, מה קורה בשעות האלה ובעיקר מי יודע.

<שושי סומך: זאת אומרת אנחנו שנים על גבי שנים מקבלים פניות בנושאים שקשורים לצהרונים והפניות שהכי קשות לטיפול הן פניות בצהרונים שמופעלים על ידי גורמים פרטיים, שהם רבים במדינת ישראל - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון, שהם הרוב.

<שושי סומך: את פתחת ואמרת שאין אבא ואימא.

<שושי סומך: אין אבא ואימא לנושא, אין למי לפנות, אין מי שיכול לתת את המענה.

<שושי סומך: מהבחינה הזאת אנחנו רואים שבצהרונים של ציל"ה, דברים שמפוקחים על ידי משרד החינוך, המצב הרבה יותר פשוט.

<שושי סומך: אמר פה חיים, משרד החינוך עשו עבודה מבחינת מי הצוותים, התכנים שמועברים.

<שושי סומך: אלה הדברים שמבחינתנו המסגרת הזאת צריכה להיות דבר ראשון מסגרת חינוכית.

<שושי סומך: ההצעה שאת וחברת הכנסת אלהרר באמת עמלות על קידומה, היא סופר משמעותית מההיבט הזה שמישהו יבדוק שיש רישיון למקום – גם מבחינה בריאותית, מי האנשים – ואני לא מדברת בכלל על עבר פלילי ודברים שהם - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, שאנחנו מטפלים בהם במקביל בכלל לגבי נושא של מוסדות חינוך.

<שושי סומך: בדיוק.

<שושי סומך: שזה השטח האדום והברור, אבל גם על הדברים האחרים – מה ההכשרה שלהם, מה היכולת הפדגוגית שלהם כשהם פוגשים ילד בגילאים הרכים האלה.

<שושי סומך: זה כאילו להגיד את הברור מאליו, אבל החור השחור הזה, שלמדינה קל להגיד אני יודעת מה קורה עם הילד עד השעה שתיים.

<שושי סומך: משם, אין לי מושג.

<שושי סומך: בעינינו זה מצב שלא יכול להימשך.

<שושי סומך: ברור שיש לזה עלויות תקציביות, אבל אם מדברים על תעדוף, זה ראשון במעלה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: להתחיל בפיקוח, אני לגמרי מסכימה, כדי לפחות לוודא שהילדים שלנו נמצאים במקום בטוח בשעות האלה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רחל עזריה תיתן לנו גם תמונת מצב כוללת, בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: אני מתנצלת, הייתי צריכה לצאת להצבעה בוועדת הפנים, אבל ההצבעה עברה בשלום לשמחתנו.

רחל עזריה: אני רוצה לעשות טיפה זום-אאוט - - -

איילת נחמיאס ורבין: בשלום למי?

רחל עזריה: לנשים.

רחל עזריה: יהיו נשים בוועדה שבוחרת את הרבנים האזוריים.

איילת נחמיאס ורבין: אה, זה חשוב.

רחל עזריה: זה היה מרוץ גדול, כן, בסדר.

רחל עזריה: זה נושא אחר.

רחל עזריה: בקיצור, אנחנו בעניין של הצהרונים.

רחל עזריה: אני רוצה לעשות זום-אאוט.

רחל עזריה: הבנתי שחברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין דיברה בכלל על כלל הצהרונים ולא רק על הצהרונים באשכולות - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו פתחנו עם זה.

איילת נחמיאס ורבין: להיפך.

איילת נחמיאס ורבין: כאילו לקחתי את זה ל - - -

רחל עזריה: כן, קצת לזה.

רחל עזריה: אז אני רוצה לקחת את זה עוד טיפה, עוד לעשות קצת זום-אאוט.

רחל עזריה: עשינו איזו שהיא מצגת, רותם כהן-כחלון, היועצת שלי, שעמלה רבות כדי להוציא קצת מידע.

רחל עזריה: רצינו לבדוק קצת מה קורה בעולם, איך זה עובד והאם מה שאנחנו מתמודדים איתו בארץ, יש איזה שהוא הבדל מול העולם.

רחל עזריה: אז אתם רואים שממוצע שעות העבודה השבועיות בישראל הוא ממש מהגבוהים ב-OECD.

רחל עזריה: אתם יכולים לראות את ה-OECD ואת ישראל ואתם גם רואים מי המדינות שמשתתפות איתנו בשיעורים הגבוהים.

רחל עזריה: הנושא השני המאד חשוב זה שיעורי התעסוקה, כשאנחנו רואים ששיעורי תעסוקת הנשים צמחו מאד בשנים האחרונות, ממש בכמעט 20% כשממשיכים אחרי 2014-2015-2016 וגם שיעורי התעסוקה של הגברים גדלו, אבל לא בצורה כל כך דרמטית.

רחל עזריה: אגב, יש נתון על שיעורי תעסוקת אימהות לילדים קטנים, ורואים ששם אנחנו בכלל בקפיצה ל-75%.

יפעת שאשא ביטון: נכון, מאד משמעותי.

רחל עזריה: וזה בעצם אומר ששני בני הזוג עובדים באופן כללי במדינת ישראל.

רחל עזריה: אצל עיקר המשפחות הנטל נופל על שני ההורים, גם כי יותר נשים יצאו לשוק העבודה וגם כי אי אפשר להתפרנס ממשכורת אחת, ופה אתם יכולים לראות, זה קצת קטן, אבל אתם יכולים לראות את הפער בין שעות הלימודים של הילדים, לשעות העבודה של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה דיון אחר, רחל.

רחל עזריה: לא, לא, זה בדיוק זה.

רחל עזריה: השעות, לא הימים.

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק מה שאמרנו.

רחל עזריה: השעות, השעות.

רחל עזריה: ולכן זה הצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: אם אתה לא יוצא בשעה אחת וחצי, צריך סידור לילדים.

איילת נחמיאס ורבין: מה השאלה?

רחל עזריה: בדיוק זה העניין.

רחל עזריה: שאנחנו עובדים הרבה יותר שעות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה משהו שאנחנו יודעים.

רחל עזריה: אנחנו עובדים הרבה יותר שעות מאשר במקומות אחרים בעולם ואז הפער בין הילדים לבין ההורים, ואת זה אנחנו רואים בגרף הבא.

רחל עזריה: אנחנו יודעים גם שבישראל שיעור תעסוקת הנשים הוא הרביעי ב-OECD.

רחל עזריה: ואז בדקנו מה קורה במדינות שבהן שיעור תעסוקת הנשים הוא גבוה יותר מאשר בישראל וגם בישראל, וזה הגרף הבא.

רחל עזריה: אתם רואים את הפער בין שעות העבודה לשעות הלימודים.

רחל עזריה: בצרפת הפער הוא 632, בגרמניה 691, באנגליה 773 ובישראל 1,132.

רחל עזריה: וזה בדיוק הצורך בצהרונים - הפער בין השעות שהילדים נמצאים במסגרת לבין השעות שההורים נמצאים בעבודה.

רחל עזריה: וזה בעצם מראה על הצורך בצהרון.

רחל עזריה: סיימנו את הגרף.

רחל עזריה: עכשיו אני רוצה לספר לכם, יש טענה שאומרת מה עם סבסוד?

רחל עזריה: למה המדינה לא מסבסדת?

רחל עזריה: ואני רוצה לספר לכם מה קורה בירושלים ופה יש עניין שצריך לקחת אותו בחשבון.

רחל עזריה: הרשויות המקומיות התרגלו שהם יכולים לגזור קופון על חשבון הצהרונים.

רחל עזריה: ככה זה עובד.

רחל עזריה: אגב, אנחנו המדינה - - -

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהיה רק הצהרונים, אנחנו רואים עושים את זה גם - - -

רחל עזריה: במקומות אחרים, אבל בצהרונים זה מאד בולט.

רחל עזריה: למה?

רחל עזריה: במקומות אחרים בעולם, גם אם משלמים סכום – ויש מקומות שמשלמים קצת פחות, יש מקומות שמשלמים סכום דומה – אבל הכל זה ביחס לסבסוד של המדינה.

רחל עזריה: פה יש לנו תופעה מאד חריגה.

רחל עזריה: כי את הבוקר המדינה מסבסדת ב-100%.

איילת נחמיאס ורבין: נו?

רחל עזריה: מה נו?

<קריאה: הגזמת קצת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעות שזה לא במאה אחוז.

רחל עזריה: מה, הגזמת.

רחל עזריה: דמי שכלול?

איילת נחמיאס ורבין: אוי, תעשי לי טובה – דמי שכלול?

איילת נחמיאס ורבין: תעשי לי טובה.

אורי מקלב: בדיוק.

רחל עזריה: על הבוקר?

איילת נחמיאס ורבין: תעשי לי טובה.

איילת נחמיאס ורבין: תשלומי הורים בארץ זה מזעזע.

איילת נחמיאס ורבין: לא, רחל, את - - -

רחל עזריה: על הבוקר.

רחל עזריה: על הגנים.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, יש סבסוד בהיקפים גבוהים בבוקר - - -

איילת נחמיאס ורבין: גם על הגנים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, אבל היא - - -

רחל עזריה: לא, יושב פה חבר סיעתך ש - - -

איילת נחמיאס ורבין: חבר סיעתי עבד מאד מאד קשה על כך שיהיה חוק לימודים חינם החל מגיל 3, אבל מה לעשות, הוא הצליח להגיע לגיל 3 בלי החינם, זה הכל.

איילת נחמיאס ורבין: בלי החינם.

רחל עזריה: אני לא יודעת.

רחל עזריה: אני פעם שילמתי 800 שקלים טבין ותקילין כל חודש ואני לא משלמת אותם יותר.

רחל עזריה: אני משלמת את ה-300 שקלים בתחילת השנה - - -

איילת נחמיאס ורבין: אז אנחנו נדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה להפריע לך.

אורי מקלב: אבל רחל, זה - - - הורים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, זה לא הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: שיסבירו לך כמה חינם זה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, זה לא הדיון.

יפעת שאשא ביטון: זה דיון חשוב כשלעצמו, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: זה לא הדיון.

יפעת שאשא ביטון: בואו רגע נתמקד בצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: סיימתי.

רחל עזריה: זה ממש, אני מצטערת, יש פה את הבוקר - - -

אורי מקלב: משרד החינוך זה לא - - - זה לא חינם.

רחל עזריה: סליחה, אני מדברת.

רחל עזריה: יש פה את הבוקר מהשעה שבע וחצי עד השעה שתיים, שהוא באחריות שלש המדינה ולגביו הוא ב-90 ומשהו אחוז חינם.

יפעת שאשא ביטון: מסובסד בצורה משמעותית, אוקיי.

רחל עזריה: מסובסד בכמעט 100% ואנחנו כמעט ולא משלמים על השעות האלה.

רחל עזריה: ואז מגיעים לשעה שתיים, וכיוון שיודעים - - -

<קריאה: זה מתהפך.

רחל עזריה: בדיוק.

רחל עזריה: זה מתהפך, זה אפס סבסוד.

רחל עזריה: ולא רק שזה אפס סבסוד, בעיני הסיפור המרכזי הוא שגם כשהמדינה מסבסדת, הרשויות המקומיות לא מסוגלות להניח את הידיים על השולחן והן כאילו לוקחות את הכסף.

רחל עזריה: וראינו את זה – בערים שבהן אין סבסוד אנחנו רואים את זה בצורה דרמטית, שכ-300 שקלים בחודש הרשות המקומית גוזרת קופון, אבל גם בירושלים, כשהמדינה שפכה כסף ושמה הרבה מאד כסף, עשרות מיליוני שקלים על הצהרונים בירושלים, עדיין הרשות המקומית גוזרת קופון.

רחל עזריה: וזה בעצם אומר שבעיני הסיפור המרכזי הוא איך אנחנו מבהירים - - -

יפעת שאשא ביטון: אמרתי, הפכו את זה לעסק כלכלי על הגב של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: מנצלים את החולשה.

רחל עזריה: בדיוק.

רחל עזריה: איך אנחנו מבהירים לרשות המקומית שאי אפשר לגבות שום דבר, שכל הכסף - - -

מסעוד גנאים: את מדברת על אחר הצהרים?

רחל עזריה: על אחר הצהרים, על הצהרון.

איילת נחמיאס ורבין: על הצהרון, החל משתיים וחצי, כן, כן.

רחל עזריה: זה לא יכול להיות שירות שהרשות המקומית גוזרת עליו קופון.

רחל עזריה: כי היום, כמו שראינו, אחוז תעסוקת הנשים קפץ בצורה דרמטית.

רחל עזריה: גם אחוז תעסוקת הגברים הוא גבוה ואנחנו רואים שהפער בין שעות העבודה לשעות הלימודים, מכריח את כולם להשתמש בשירות של הצהרונים.

רחל עזריה: ואם בעבר השירות של הצהרונים היה רק להורים – אימהות עובדות מה שקראו – וצריך לעודד אימהות לעבוד, היום זה בעצם שירות שהוא לכולם.

רחל עזריה: ואנחנו צריכים לוודא - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, צהרונים זה לא מותרות.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות ברור כאן.

יפעת שאשא ביטון: צהרונים זה לא מותרות.

אורי מקלב: נכון, נכון.

רחל עזריה: והסיפור הזה, שבעצם הרשות המקומית גוזרת קופון כי היא יודעת שהבוקר מסובסד ואנחנו ראינו את זה בצורה מאד משמעותית, שברגע שהגנים הפכו להיות מסובסדים, בשנה הבאה העלות של הצהרונים קפצה ב-300 שקלים.

רחל עזריה: זה בדיוק זה.

רחל עזריה: הם יודעים.

רחל עזריה: כאילו יש הכנסה פנויה - - -

איילת נחמיאס ורבין: כן, רחל, אני אמרתי אפס רווח.

איילת נחמיאס ורבין: אני אמרתי אפס רווח.

רחל עזריה: הם כאילו יודעים שיש הכנסה פנויה ולכן הסכום קפץ בצורה דרמטית.

רחל עזריה: אז בעיני זה הדבר הכי חשוב ואנחנו נעבוד על זה ביחד, כדי לוודא שהרשויות המקומיות לא יכולות לגזור קופון, לא משנה אם זה מסובסד או לא מסובסד.

רחל עזריה: הרשות המקומית חייבת להבין שזה שירות שצריך לתת לתושבים בלי יכולת לגזור קופון, מה שאגב לא ראינו בשום מקום, ועברנו – רותם היועצת שלי עברה על אין ספור מדינות.

רחל עזריה: לא מצאנו שום מקום שבו איזו שהיא רשות מקומית גוזרת קופון.

רחל עזריה: לא ראינו את זה בשום מקום בעולם, זו המצאה ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אמרנו את זה כבר.

יפעת שאשא ביטון: זו תפיסת עולם חד משמעית.

איילת נחמיאס ורבין: זו תפיסת עולם, אבל תפיסת העולם הזאת לא קשורה בעיני, רק בשלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת רחל עזריה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לחדד את הנקודה שגם בה פתחנו: צהרונים זה לא מותרות ואני חושבת שזאת צריכה להיות נקודת המוצא של הדיון הזה בבואנו למצוא פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה התייחסות של עיריית ירושלים, ממש בשתי מילים ואחר כך חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה התייחסות לדברים שנאמרו פה, לא עוד פעם את כל המסגרת.

יפעת שאשא ביטון: האם באמת אתה יכול להעיד על כך שלמרות שהוזרמו כספים לסוגיה הזו, בכל זאת עיריית ירושלים בחרה לגבות יותר ממחירי העלות.

<אהרון ליבוביץ: טוב.

<אהרון ליבוביץ: שמי אהרון ליבוביץ, אני חבר מועצה של סיעת ירושלמים, מחזיק תיק הגיל הרך בעירייה וכרגע נמצא בסוף מאבק של חודשיים סביב הצהרונים והמצוקה של מימון צהרונים בירושלים.

<אהרון ליבוביץ: זה לא סוד לאלה שעוקבים אחרי ירושלים, שראש העיר ואנוכי לא ראינו עין בעין במשך התקופה הזאת, גם לא תמיד ארגון ההורים, אבל אני רוצה לשתף אתכם בעיקר בחוויה, בחוויה של צהרונים קטנים שמאחדים אותם כדי לפתוח צהרון, יוצרים צפיפות בלתי נסבלת, שבה יש אפילו סכנה לילדים.

<אהרון ליבוביץ: ילד שנשכח בחוץ, במעבר מצהרון אחד לצהרון שני.

<אהרון ליבוביץ: ילד שנפלה לו שן בשעות הצהרון, כי הפיקוח לא היה.

<אהרון ליבוביץ: תקופה ארוכה מאד של חודשיים, שבה בעצם אף אחד לא לוקח אחריות.

<אהרון ליבוביץ: הדבר שבלט ביותר, בעיני כחבר מועצה וכאב לי ביותר, זה המקום שלא היה ברור וחד משמעי איפה הרשות צריכה להיות בסיפור הזה.

<אהרון ליבוביץ: וכאילו באמת התנהל מאבק, היו שאלות - - -

יפעת שאשא ביטון: הילדים הם של הרשות?

<אהרון ליבוביץ: היו שאלות קשות מאד - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, בבקשה, בלי דיונים צדדיים.

רחל עזריה: צהרונים עירוניים.

<אהרון ליבוביץ: מדובר כאן על צהרונים של ציל"ה, שעיריית ירושלים, שמנח"י מפעילה.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: הרשות צריכה להיות שם, נקודה.

<אהרון ליבוביץ: בשיתוף פעולה עם המנהלים הקהילתיים והמקום של המינהלים הקהילתיים בסיפור הזה והמקום של העירייה בסיפור הזה.

<אהרון ליבוביץ: בעצם הייתה כאן אמירה לא פשוטה, שהסיפור הזה זה בעיה של ההורים ושל ממשלת ישראל ותו לא, כשיש גורמים משמעותיים מאד, שידם בסיפור הזה, שחייבים לקחת את האחריות.

<אהרון ליבוביץ: וכאן אני כנבחר ציבור מדבר מבחינת החוויה של ההורים.

<אהרון ליבוביץ: ההורים שואלים האם הרשות באה לשרת אותי או האם הרשות באה לעשות את המינימום הנדרש כדי לאפשר למשהו לקרות ומהבחינה הזאת הסיטואציה הייתה בלתי אפשרית.

<אהרון ליבוביץ: עכשיו, אנחנו כרגע נמצאים במקום שלכאורה כללי המשחק משתנים ויש כרגע דיונים על הירידה של ירושלים לאזור סוציו אקונומי 3, להיכנס בתוך זה לתוך מימון מלא.

<אהרון ליבוביץ: כל הדברים האלה הם פחות רלבנטיים, כי גם בעיריות, שנמצאות באשכולות 1 עד 3, השאלה תמיד תהיה איפה העירייה בסיפור הזה.

<אהרון ליבוביץ: איפה הרשות בסיפור הזה, איפה האחריות שלה פשוט ואיפה גם השקיפות של הרשות.

<אהרון ליבוביץ: וכאן אני יכול לומר לכם שללא כל ספק בירושלים יש לבדוק איפה המנהלים הקהילתיים מרוויחים בסיפור הזה, יש לבדוק איפה העירייה נמצאת בסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: כן, כל שרשרת המזון שיש בתהליך, חברים.

יפעת שאשא ביטון: יש שרשרת מזון אמיתית בבואנו להפעיל צהרונים.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה גם בנושא של הקייטנות.

יפעת שאשא ביטון: כולם גוזרים קופון על הגב של מי?

יפעת שאשא ביטון: של הילדים וההורים שלנו.

<אהרון ליבוביץ: אני רק רוצה לסכם ולהצטרף לאנשים שדיברו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, במשפט.

<אהרון ליבוביץ: להצטרף למועצה לשלום הילד ולמקומות שמדברים על פניות הורים על איכות השירות, על איכות הצהרונים.

<אהרון ליבוביץ: חייבים כאן איזה שהוא מהלך של סטנדרטיזציה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: זה הפיקוח שאנחנו מדברים עליו.

<אהרון ליבוביץ: של מה הציפיות, מה הפרמטרים, כדי שההורים והילדים יזכו לטוב ביותר.

רחל עזריה: רגע, אני חייבת לומר, בגני הבוקר יש מגבלה של 35 ילדים ופה מה שעיריית ירושלים עשתה, דחפה שני צהרונים, שזה הפך להיות 38 ילדים וכאילו להורים אין מה לעשות, כי אין שום כללים לשום דבר.

יפעת שאשא ביטון: ובתנאים לא תנאים.

<שושי סומך: ובפחות צוות מהבוקר.

רחל עזריה: ופחות יש צוות מהבוקר, נכון, בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם רק, כדי שלא נהפוך את זה לאיזה שהוא דיון שאף אחד לא שומע כלום, אתה שאלת איפה הרשויות - אני רוצה לומר פה בצורה מאד נחרצת ואני מרגישה שיש לי זכות גם לומר את זה כמי שבאה משם, באה מהשלטון המקומי: רשות מקומית שלא לוקחת אחריות על הילדים שנמצאים ברשותה, בלשון המעטה, בלי להיות בוטה מדי – היא פשוט כושלת.

יפעת שאשא ביטון: כי בעיני זה פשע שרשות מקומית לא לוקחת אחריות על הילדים שנמצאים בתחום השיפוט שלה, וזה בלי להיכנס כרגע לאיפה המדינה ואיפה המקומות האחרים.

יפעת שאשא ביטון: ברור שכולנו צריכים להתגייס, אבל בראש ובראשונה מבחינתי הרשות היא האבא והאימא של מי שגר בתוך השטח שלה, וכשמדובר בילדים, אז כל שכן אנחנו חייבים להיות מגויסים.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת את זה מתוך ניסיון ומתוך מי שהיה שם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: כן, תודה, גברתי יושבת הראש.

מנואל טרכטנברג: האמת שזה דיון שלי אישית כאוב מאד ואני רוצה להסביר.

מנואל טרכטנברג: לפני 5 שנים הגשנו את הדו"ח.

מנואל טרכטנברג: לפני 3.5 שנים בערך, הגנים לגילאים 3-4 התחילו לפעול במרביתם בכל רחבי הארץ.

מנואל טרכטנברג: לא העליתי על דעתי ש-5 שנים אחרי הגשת הדו"ח יהיה דיון כזה בכנסת על הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: הנה אנחנו כאן.

מנואל טרכטנברג: כאילו שהזמן עמד מלכת.

מנואל טרכטנברג: כאילו שאנחנו חזרנו אחרונה 5 שנים ויותר והנה אנחנו באותו מקום.

מנואל טרכטנברג: רבותי, זה לא יכול להיות.

מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות.

מנואל טרכטנברג: מדינת ישראל של שנת 2016, כאשר אנחנו עברנו את ספרד בתוצר לאומי לנפש, כשאנחנו מתיימרים להיות אחת המדינות הכי מתוקנות בעולם, לפחות מבחינה כלכלית-חברתית ב-OECD, שעדיין מתקיים הדיון האלמנטארי הזה, שמתי ההורים ייקחו את הילד מאיפה לאיפה.

מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות דבר כזה.

מנואל טרכטנברג: עכשיו אני רוצה להגיד לך משפט שאני חושב שהוא מאד משמעותי.

מנואל טרכטנברג: תראו, אני חושב שחלק מהאשמה היא בנו, במובן הבא: צריך למחוק מהלקסיקון את המושג צהרון.

מנואל טרכטנברג: יש לי חדשות בשביל כולם: הילד, הנכד שלי בן 3.5 שעכשיו נמצא במסגרת כזאת, בעצם הוציאו אותו מהצהרון בגלל מה שדובר כאן, קוראים לו רפאל, הוא חמוד לאללה, הוא לא משתנה בין השעה שתיים לשתיים ודקה.

רחל עזריה: לא חשבנו אחרת.

מנואל טרכטנברג: יש לי חדשות בשבילכם.

מנואל טרכטנברג: הוא אותו רפאל.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

מנואל טרכטנברג: אותו ילד.

מנואל טרכטנברג: עם אותם צרכים ועם אותם רצונות והוא זקוק לטיפול.

מנואל טרכטנברג: הוא לא משתנה.

מנואל טרכטנברג: ובמדינת ישראל של שנת 2016 – רפאל בשעה שתיים ודקה הופך לייצור אחר, שהטיפול הוא אחר, הוא הרבה פחות טוב, בלשון המעטה, כי משתיים עד ארבע לך תדע, כבר העירייה, משרד החינוך, לא משנה מה, הרשויות של המדינה כבר מרימות ידיים.

איילת נחמיאס ורבין: מסירות ידיים.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אני מציע, ועכשיו באמת זו הצעה אמיתית, אני רוצה שאנחנו נדחוף למשהו הרבה יותר רדיקאלי.

מנואל טרכטנברג: גן צריך להיות משבע וחצי עד ארבע.

מנואל טרכטנברג: אותה מסגרת.

מנואל טרכטנברג: אותו דבר - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, עם כל הכבוד, אנחנו לא במגרש כדורגל.

מנואל טרכטנברג: כן, צריך לעשות התאמות לצוות, בוודאי.

מנואל טרכטנברג: צריך לעשות התאמה לתכנים, כן.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, צודק.

יפעת שאשא ביטון: כן, דיברנו על הנושא של הטיפוח.

מנואל טרכטנברג: אבל לא יכול להיות ואני חושב שכל עוד שאנחנו נתפקשש בעניין הזה של הצהרון – מי, מה, מו, מה, מו - - -

איילת נחמיאס ורבין: מי משתתף.

איילת נחמיאס ורבין: כמה כסף.

מנואל טרכטנברג: לא נצא מזה.

מנואל טרכטנברג: הדבר האחרון שאפשר להגיד עלי, אני מקווה, שאני מפגין חוסר אחריות פיסקאלית.

מנואל טרכטנברג: אני מאד ער למגבלות הפיסקאליות.

מנואל טרכטנברג: ולכן מה שאני מציע לעשות, ויש מאחורי זה חשיבה, זה לא למחר בבוקר במכה אחת.

מנואל טרכטנברג: מדינת ישראל עם כל הצמיחה לא יכולה לעשות את זה, אבל תכנית חומש אמיתית, שהממשלה תאמץ ואולי הכנסת תאמץ.

מנואל טרכטנברג: ואני רוצה לאתגר אותנו.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לאתגר את עצמנו בזה שבחקיקה צריך לקבוע שחינוך חובה חינם לא נפסק בשעה שתיים אחר הצהריים, אלא עד – ואני לא יודע אם צריך לקבוע ארבע – צריך לקבוע עד לשעה שבממוצע שעות העבודה במשק מאפשרות זאת.

מנואל טרכטנברג: ורק אז אולי יהיה שיפור בהמשך.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת טרכטנברג.

איילת נחמיאס ורבין: מה שחינם זה חינם.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר את זה.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר ואני גם כתבתי את זה בדברים שלי בפתיחת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אסף, בבקשה.

<אסף שפרינגר: חן יכולה לדבר.

יפעת שאשא ביטון: שם מלא ומהיכן.

<חן כהן: חן גינון כהן מרמת גן.

<חן כהן: אמא של א', בכיתה א' בעיר רמת גן.

<חן כהן: אצלנו השנה, בנוסף לכל הבעיות שתוארו כאן, שהן למעשה הצעות שלנו, ההורים, אנחנו הולכים לישון איתן בלילה - - -

<יהודית גידלי: אני מבקשת ממך רק לא לנקוב בשמות, כי לא הטלנו חיסיון על פרטי ילדים.

<יהודית גידלי: תודה.

<חן כהן: אין שום בעיה.

<חן כהן: אצלו בעיר הוחלט השנה, בנוסף לכל הבעיות שאנחנו מתמודדים איתן ביום יום בכל הנוגע לצהרונים, להקים בחמישה בתי ספר שונים בעיר, מועדוניות ייחודיות לצד המועדוניות הרגילות.

<חן כהן: אותן כיתות ייחודיות עולות יותר כסף ויש בהן פעילויות העשרה וגם טיולים, שהתלמידים יוצאים בהם אל מחוץ לעיר.

<חן כהן: אנחנו במהלך החופש הגדול הסברנו לילדים הרכים שלנו, שעלו לכיתה א', למה הם יצטרכו ללבוש תלבושת אחידה לבית הספר ולמה אנחנו קונים להם לקלמר את כל הציוד הנדרש בצורה שהיא אחידה לחברים שלהם.

<חן כהן: ומתחילת השנה, במשך שלושה חודשים אנחנו נאלצים להתמודד עם שאלות נוקבות של הילדים שלנו, ששואלים למה החברים שלהם לכיתה, בשעה 12:30 נכנסים לכיתה אחרת - - -

יפעת שאשא ביטון: ב-12:30 כבר?

<חן כהן: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: זה גם סיפור שצריך לבדוק אותו.

יפעת שאשא ביטון: זה אופק חדש בתוך ה - - -

<קריאה: זה לא 14:00.

<קריאה: זה 12:30-13:00.

רחל עזריה: זה הנתונים.

רחל עזריה: הגנים עד 14:00.

איילת נחמיאס ורבין: גני ילדים במדינת ישראל היום מסתיימים בשעה 14:00.

יפעת שאשא ביטון: חלקם גם אפילו לפני.

יפעת שאשא ביטון: אני תיכף אפתח את הסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חן כהן: כבר בשעה 12:30 החברים שלהם לכיתה נכנסים לכיתה אחרת, שבה מעבירים להם פעילויות העשרה, מכניסים להם חיות לכיתה.

<חן כהן: בימים מלאים, של חגים וכיוצא בכך, החברים שלהם לכיתה עולים לאוטובוסים ונוסעים לחוות סוסים, לחווה חקלאית, זוכים לקבל אקסטרות, שהחברים שלהם - - -

איילת נחמיאס ורבין: מה שנקרא שוויון הזדמנויות.

<חן כהן: לחלוטין, שוויון הזדמנויות בחינוך.

איילת נחמיאס ורבין: כן, ממש.

<חן כהן: ואנחנו ההורים, יושבים פה הרבה מלומדים ומכובדים ואנשי חינוך, שיסבירו לנו איזו תשובה אנחנו צריכים לתת לילדים שלנו על השאלה הזו.

<חן כהן: איזו תשובה הגיונית אפשר לתת לילד בכיתה א', ששואל למה החברים שלו זכאים לקבל את האקסטרות הנוספות אלה והם לא זכאים.

<חן כהן: לא נראה לי שיש תשובה הגיונית שאנחנו יכולים לתת לילדים שלנו.

<חן כהן: מדובר בהחלטה קטסטרופאלית.

<חן כהן: העסק הכלכלי הזה נעשה על הגב שלנו, ההורים - - -

יפעת שאשא ביטון: תיכף אני ארחיב לכם קצת על זה.

<חן כהן: לא רק שאנחנו קורסים תחת הנטל, אנחנו, גם האימהות וגם האבות, הולכים לישון בהרגשה נוראית, בהרגשה שאנחנו לא מספקים לילדים שלנו את הטוב ביותר והדבר הזה הוא פשוט קטסטרופה אחת מהלכת, כבר מזה שלושה חודשים.

<חן כהן: שלא לדבר על זה שזה נוגד גם כן את חוק זכויות התלמיד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, משפט סיכום בבקשה, ואני אתייחס גם לנושא הזה.

<חן כהן: לא ברור לי איך מוסד חינוכי משלים, כי ככה אותה רשות מקומית מגדירה את עצמה – כמוסד חינוכי משלים – מקבל כזאת החלטה ללא שום ליווי פדגוגי, שום חשיבה עמוקה ובנוסף גם אותה רשות חינוך מקומית מודה בכך שלא נעשתה חשיבה מעמיקה על הדבר, והחל מהשנה הבאה - - -

יפעת שאשא ביטון: חן, משפט סיום בבקשה, כי אני חושבת שהרעיון הוא ברור.

<חן כהן: העניין הזה ישווה.

<חן כהן: אנחנו מבקשים שיהיה גילוי אחריות ציבורית לדבר הזה ויימצא פתרון הכי מהיר ומיידי לנושא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חן.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של רמת גן, ואני מרשה לעצמי אפילו לומר את זה כאן בריש גלי, כי אני מטפלת בזה באופן אישי מזה תקופה, הוא סיפור אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: גם פה, אם אני אנסה להיות עדינה עם הרשות המקומית ולומר אוקיי, הרשות יכולה להציע מגוון של שירותים בשעות מסוימות להורים וכל אחד בוחר, אבל כששמים שתי מסגרות שונות של ילדים שיוצאים מאותה כיתה, אחת ליד השנייה וכל אחד מקבל משהו אחר - - -

רחל עזריה: לא יאומן.

יפעת שאשא ביטון: זו שערורייה.

יפעת שאשא ביטון: זה פשוט שערורייה.

יפעת שאשא ביטון: זה ממש לשים שיקוף לילדים של מי מקבל מה ומי משלם כמה.

איילת נחמיאס ורבין: למי יש ולמי אין.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

<חן כהן: זה גם נוגד את החוק.

יפעת שאשא ביטון: ובעיני זה שערורייתי.

יפעת שאשא ביטון: ראש העיר אמר שבשנה הבאה הוא ישווה את הנתונים.

יפעת שאשא ביטון: אני שלחתי לו מכתב דרישה שאין מה לחכות לשנה הבאה, התחלנו את השנה רק עכשיו, אחרי סוכות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שזה יקרה לאלתר.

יפעת שאשא ביטון: טלפונית הוא אמר שזה קורה כבר עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: בפועל קיבלתי ממנו מכתב שזה יקרה רק שנה הבאה ואני עדיין נמצאת במאבק הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו הזדמנות של הוועדה לקרוא לראש עיריית רמת גן להשוות את התנאים של שתי המסגרות שנמצאות בסמיכות, כבר מחר בבוקר.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא לא עשה את זה אתמול, אז שזה יהיה כבר מחר בבוקר.

רחל עזריה: ואפילו יותר בטוח שאפשר לעשות גם את המסגרת היקרה יותר, עם יותר שיעורים - - -

יפעת שאשא ביטון: וללא עלות כספית.

יפעת שאשא ביטון: זאת הייתה ההתחייבות שלו.

רחל עזריה: רגע, שנייה.

רחל עזריה: אפשר להעביר אותה שישלמו את הסכום הנמוך יותר ובטוח אפשר לתת את השירות היקר יותר.

רחל עזריה: כי הרווח שגוזרים זה בטח בדיוק אותו פער.

רחל עזריה: אני רוצה לומר לך, לאימא: כאילו כל הזמן מנסים לגרום לנו, ההורים, להרגיש שאנחנו לא מספיק טובים ושאנחנו לא נותנים מספיק לילדים שלנו.

רחל עזריה: ועל העצב זה ועל השריר הזה, זה מה שעושים בעירייה.

רחל עזריה: פורטים לכם על העצב הזה.

רחל עזריה: אבל את צריכה לדעת ואני חושבת שכל הורה צריך לדעת, שאנחנו עושים את הטוב ביותר שאנחנו יכולים ואנחנו מגדלים את הילדים שלנו בצורה מצוינת והאנשים שמנסים לפרוט על העצבים האלה, זה בדיוק המקום שהוועדה מתערבת כדי לא לתת לאנשים לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חן.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שראש העיר ייעתר לפנייה ולפניות הרבות שלי באופן אישי ויתקן את זה לאלתר, ללא תוספת תשלום.

יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שהוא התחייב בשיחות אישיות שלי איתו.

יפעת שאשא ביטון: נמצא איתנו פיני קבלו, מרכז השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אשמח להתייחסות שלך גם בהיבט של האחריות של הרשויות המקומיות בסיפור הזה.

<פנחס קבלו: תראו, הרשויות המקומיות נכנסו לנושא של הצהרונים לא בחוק.

<פנחס קבלו: אין שום חוק שמחייב רשות מקומית לנושא של צהרונים.

<פנחס קבלו: המדינה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל רשות מקומית מתוקף היותה רשות צריכה לתת מענה.

<פנחס קבלו: המדינה מתנערת מאחריות.

<פנחס קבלו: כל שנה בחוק ההסדרים היא צריכה לעשות יום לימודים ארוך והיא דוחה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, יום לימודים ארוך והיא דוחה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: צודק.

<פנחס קבלו: והיא מגלגלת את זה לרשויות המקומיות.

<פנחס קבלו: וכשהרשויות המקומיות עושות, אז יש תמיד טענות נגד ראש עיריית רמת גן ולמה המחירים גבוהים.

<פנחס קבלו: לכן שהמדינה תיקח אחריות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אם הרשויות המקומיות עושות את זה, אז שתעשנה את זה בצורה הגונה.

רחל עזריה: אבל גם כשהמדינה מסבסדת הרשות המקומית גוזרת קופון.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אמרת דברי טעם.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, אני חושבת שזאת טעות ושזאת תקלה מאד מאד גדולה, שחוק יום לימודים ארוך נדחה כל פעם היישום שלו ואני אגיד לכם משהו אחר.

איילת נחמיאס ורבין: אם המדינה חושבת שחוק יום לימודים ארוך, שכשהוא נחקק היה חוק מתאים והיום הוא לא רלבנטי, שתבוא ותציג - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל איילת, אני רוצה רגע לומר לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, שתבוא ותציג - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני בכוונה עוצרת אותך.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אני רק מסיימת את המשפט.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, נו.

איילת נחמיאס ורבין: שתבוא ותציע פתרון חלופי.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא טועה בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני מוכרחה לשים את זה פה על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: באמת עכשיו אני אומרת: יש פה שני ערוצים נפרדים.

יפעת שאשא ביטון: יש פעם אחת את הדרישה שלנו מהמדינה לבוא ולקדם את הנושא הזה של יום לימודים ארוך.

יפעת שאשא ביטון: זה ערוץ אחד ואנחנו יודעים שהוא לא יקרה מחר בבוקר ואנחנו צריכים לקדם אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כולל - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, רגע.

יפעת שאשא ביטון: אבל לבוא כל פעם ולהגיד אם תתנו לנו כסף נעשה את זה כמו שצריך, זה כאילו לבוא ולומר זה לא בסדרי העדיפויות שלי ו - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, יפעת, המדינה חוקקה את החוק הזה.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני ממש מבקשת כשיושבת ראש הוועדה להשלים משפט.

יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו עושים עכשיו בניסיון שלנו לבוא ולהגיד – המדינה, המדינה, המדינה, סבסוד, סבסוד, סבסוד, זה להגיד אני כרגע לא מטפל בבעיה הזו ואני לא רוצה לפתור אותה.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת שוב, אנחנו מדברים על שני ערוצים נפרדים.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת כן צריך לטפל ביום לימודים ארוך, אני מסכימה איתך לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה אגב צריך לבדוק את כל הנושא של אופק חדש שאמור לתת יותר שעות בתוך בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: חברה, ממה שאני שומעת פה, אופק חדש לא מיושם כהלכתו.

יפעת שאשא ביטון: שמישהו ייכנס ויבדוק פנימה מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא מיושם כהלכתו.

יפעת שאשא ביטון: כי אם גנים או בתי ספר מסיימים בשעה 12:30-13:00, הוא לא מיושם כהלכתו, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף זה באמת הנושא של מה קורה בכאן ועכשיו.

יפעת שאשא ביטון: ובכאן ועכשיו שכן - - -

איילת נחמיאס ורבין: הגשנו חוק לפיקוח על מחיר הצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה מיכל ואני הגשנו את החוק לפיקוח על הצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: אין ברירה.

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: בכאן ועכשיו, יחד עם חוק פיקוח על מחיר הצהרונים ויחד עם החוק שאני מגישה על פיקוח על צהרונים בכלל, שיהיה גם ברמה המקצועית, יש פה את העניין של הרשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: ואמרתי, צהרונים זה לא מותרות.

יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית צריכה לראות את עצמה כמי שרוצה לתת את השירותים האלה לאזרחים שלה, לתושבים שלה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אם היא מפעילה צהרונים, היא צריכה לעשות את זה באפס רווח.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת לה להוציא מכיסה.

יפעת שאשא ביטון: לא באתי לרשות המקומית וביקשתי ממנה תממני את זה במקום המדינה.

יפעת שאשא ביטון: באתי לרשות המקומית אמרתי – אתם נותנים את המענה הזה – תנו אותו כמו שצריך, אל תעשו את זה על הגב של ההורים והילדים ותגזרו את הקופון.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שביקשתי.

רחל עזריה: על הרווח.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו בבקשה, מהמקום הזה, אני אשמח שתמשיך להתייחס.

<פנחס קבלו: כן, אני מסכים איתך.

<פנחס קבלו: תראי, הרשויות המקומיות בעצם נבחרות על ידי התושבים שלהן והן צריכות לתת להם באמת את כל מגוון השירותי הנדרשים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<פנחס קבלו: ובעיקר במדינה שאנחנו מעודדים יציאה לעבודה, אם זה במגזרים ולהוצאת נשים הביתה - - -

יפעת שאשא ביטון: מהבית, לא הביתה.

מסעוד גנאים: הביתה, זה לא חוזרת.

<פנחס קבלו: ואני גם רואה את התקופה.

<פנחס קבלו: אצלי הילדים גדלו ואני רואה את ארבעת ילדי עכשיו איך הם מתרוצצים ואיך הם - - -

רחל עזריה: מג'נגלים.

<פנחס קבלו: נעים בכבישים עם הפקקים ונלחצים ויוצרים דאגה גדולה מאד להורים, עקב זה שהם חייבים להגיע כי סוגרים וצריך לקחת את הילדים.

<פנחס קבלו: יש פה מגוון רחב מאד של נושאים, ובאמת אני חושב שהדיון הזה מתקיים ומחר הוא מתקיים בוועדת העבודה והרווחה.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא מתקיים מחר.

רחל עזריה: לא, לא, מחר זה על האוכל ובזה הגענו להסדרה.

<פנחס קבלו: וגם ועדת החינוך דנה בזה.

<פנחס קבלו: ולכן יש לזה חשיבות.

<פנחס קבלו: אנחנו מוכנים להרים יחד עם המדינה את הכפפה הזאת.

<פנחס קבלו: אנחנו מוכנים לחפש את הדרך איך לעשות את זה הכי טוב, איך לעשות את זה הכי זול.

<פנחס קבלו: אין לנו שום דרך באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: מה הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: למה אתה צריך את המדינה בזה שאתה תפעיל צהרון בלי לגזור רווח על ההורים?

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין איפה המדינה קשורה פה לסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: חוץ מזה שצריך לפקח עליכם.

<פנחס קבלו: אני לא יודע כמה רשויות עושות את זה.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מאד.

<פנחס קבלו: אני אומר לך שסביב הצהרון יש מגוון נוסף של הוצאות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מדברים על החוגים האקסטרה.

מסעוד גנאים: אבל הם גם מרוויחים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: מדברים על הבסיס, על השירות הבסיסי.

איילת נחמיאס ורבין: השירות הבסיסי, ככל הנראה, מכל הבדיקות שאנחנו עשינו, עולה כ-650 שקלים ורוב הרשויות המקומיות גובות מחיר - - -

רחל עזריה: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואו ניתן לו להשלים את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, פיני.

<פנחס קבלו: אני אשמח.

<פנחס קבלו: אני מוכן לבדוק את זה.

<פנחס קבלו: אנחנו נעשה איזו שהיא בדיקה ברשויות ומדוע זה קורה.

<פנחס קבלו: אני אבקש מיושב הראש באמת להוציא חוזר בעניין הזה, לבדוק באמת למה הרשויות צריכות לקחת יותר, בזמן שזה שירות שניתן.

יפעת שאשא ביטון: שירות בסיסי.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך.

<פנחס קבלו: אנחנו בעד התושבים.

<פנחס קבלו: אנחנו לא נגד התושבים.

<פנחס קבלו: כל דבר שקורה, זה 260 רשויות, יש תמיד כאלה שמחפשות ותמיד הן אלה שעולות כאן על השולחן בגלל שהן מייקרות, אבל ברוב הרשויות אני חושב שלא גוזרים קופונים ועושים את זה ויש רשויות שאפילו מסבסדות מעבר לזה ולכן צריך להסתכל גם על אותם- - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, דווקא במקומות החלשים יותר, שם הם עושים את המקסימום, שזה אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: פיני, אני רוצה שני דברים.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, תודה על הדברים ואני שמחה שאתה מוכן להירתם וכן להיכנס לעובי הקורה בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני פתחתי את הדיון בכך שיש רשויות מקומיות שבכלל מסרבות לחשוף את הדו"חות הכספיים והמאזנים של עלויות הצהרונים לרשויות אל מול מה שהם דורשים מההורים לשלם.

יפעת שאשא ביטון: נמצא פה מרכז המחקר והמידע של הכנסת והוא כבר נרתם לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכל מי שזה בסמכותו, כולל ממך, לדרוש מהרשויות לשתף פעולה ולהעביר את הנתונים למרכז המחקר והמידע של הכנסת, כדי שהוועדה תוכל לקבל דו"ח כספי.

<פנחס קבלו: אנחנו משתפי פעולה יוצאים מן הכלל בדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<פנחס קבלו: כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: כן, תודה גברתי יושבת הראש.

מסעוד גנאים: אני חושב שהדיון הוא חשוב מאד.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לכל חברי ולכל אלה שאמרו שהעניין של הצהרונים הוא לא מהמותרות, אלא נהפך לדבר חיוני ומצרך חשוב מאד בחיים המודרניים שלנו.

מסעוד גנאים: זה למען התלמידים ולמען ההורים העובדים.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, אני מסייר ביישובים הערביים ובמועצות וברשויות.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, על הממשלה לפקח טוב טוב על כל החלטה ועל כל תכנית, כי בסוף מי שקובע זה מי שמבצע ומי שמבצע זאת הרשות.

מסעוד גנאים: וכאשר אני רואה שכל רשות עושה דין לעצמה, מרוויחה מה שהיא רוצה, ואל תשכחו שהרשויות נהנות גם מדבר חשוב מאד, אני יודע את זה מקרוב: זה העסקה יותר.

מסעוד גנאים: הם מעסיקים יותר מורות והופכים את זה שכל ראש רשות רוצה להעסיק מי שהוא רוצה.

מסעוד גנאים: אני גם מרגיש טוב בזה, משום שיש לנו למשל במגזר הערבי הרבה מורות שאין להן עבודה, אבל גם ראש העירייה נהנה מזה שהוא מספק איזו עבודה לאנשים שלו, לאלה הקרובים שלו.

מסעוד גנאים: אני חושב שעניין הצהרונים הוא חלק מיישום התביעה שלנו על אחריות המדינה על כל החינוך מ-א' עד תו, ובאמת כאשר אומרים שהוא חינם, הוא צריך להיות חינם בפועל ולא רק כסיסמה, משום שבשטח הוא לא כזה.

מסעוד גנאים: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: שם בבקשה לפרוטוקול.

<ענבל אביב-דגן: ענבל אביב מויצ"ו ישראל.

<ענבל אביב-דגן: אנחנו מפעילים כ-120 צהרונים בגבעתיים ובתל אביב ובנוסף לעלות, שהיא מדוברת פה רבות, יש הרבה סוגיות שאנחנו נתקלים בהן, שהן מהותיות יותר מהעלות.

<ענבל אביב-דגן: כי מסתבר שההבדל בין שעה שתיים לבין מה שקורה משמונה עד שתיים, הוא לא רק העלות של המסגרת, אלא באמת כמו שאמר חבר הכנסת טרכטנברג, נראה שבשעה שתיים ילדים הופכים למשהו אחר.

<ענבל אביב-דגן: ואם ילדים מקבלים סיוע כי יש להם קשיים התפתחותיים או רגשיים, אז הם מקבלים סיוע בשעות הבוקר ובשעות הצהרון פתאום הם לא זכאים לאותו סיוע.

<ענבל אביב-דגן: ואם יש ילדים עם בעיות רפואיות, כמו ילדים עם אלרגיות מסכנות חיים, שדובר עליהן רבות, אז הם זכאים לסייעת בשעות הבוקר, אבל בשעות הצהרון ההורים צריכים לשאת גם בנטל של עלות הסייעת ולא רק בנטל של עלות הצהרון.

<ענבל אביב-דגן: ודברים נוספים כמו הכשרה של הצוות והמעמדות בין הצוות של הבוקר לבין הצוות של הצהריים.

<ענבל אביב-דגן: עד שיהיה יום לימודים ארוך, אנחנו חושבות שצריך להסדיר איזה שהוא מנגנון שמסתכל ומתכלל את כל שעות הלימודים שהילד נמצא משבע וחצי עד ארבע וחצי או חמש, לאורך כל שעות היום.

יפעת שאשא ביטון: כשמבחינת החוק יום הלימודים מסתיים בשתיים, לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: אז זה כביכול לא חל על השעות האלה, אבל אני מסכימה, זה חלק מהערוצים שאמרנו שצריך לפעול, כי ברגע שיום לימודים ארוך יהיה עד ארבע, אז מן הסתם כל מגוון השירותים שציינת יימשך גם לשעות האלה.

<ענבל אביב-דגן: נכון.

<ענבל אביב-דגן: ואם מדברים על פיקוח, אז זה לא רק פיקוח שיקבע סטנדרטים, אלא שיקבע גם זכאויות של מה הילד זכאי בתוך הצהרון.

<ענבל אביב-דגן: ואם הוא זכאי לסיוע בשעות הבוקר, כמו ילדים עם עיכובים התפתחותיים או בעיות אחרות ובעיות רפואיות, שיהיה זכאי לאותו דבר גם בשעות הצהרון, ובטח לא להטיל את זה כנטל כספי נוסף על ההורים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ענבל.

יפעת שאשא ביטון: ליעד, ממש אבל במשפט, כי אתה מתייחס גם לסוגיית רמת גן, נכון?

<ליעד אילני: כן, תודה.

<ליעד אילני: משפט קצר.

<ליעד אילני: ליעד אילני, חבר מועצת העיר רמת גן.

<ליעד אילני: באמת אני שומע את הדברים הברורים והחד משמעיים שיצאו פה מהוועדה לראש עיריית רמת גן ויש לי הצעה בשבילך, כבוד יושבת הראש.

<ליעד אילני: ראש עיריית רמת גן הוא במקרה גם יושב ראש הדירקטוריון של חברת מפעלי בית עמנואל, היא אותה חברה שמנהלת את המועדוניות ואת הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: מדהים אותי כל פעם מחדש הסיפור שם.

<ליעד אילני: אז בואי אני ארחיב לך ממש בקצרה.

<ליעד אילני: הוא גם במקרה נבחר בבחירות האחרונות על הרקע של איש חינוך.

<ליעד אילני: הוא ניהל במשך שנים את תיכון בליך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל אנחנו לא מנתחים אותו כרגע.

יפעת שאשא ביטון: מה שמפריע לי זה ההתנהלות שלו לגבי הצהרונים.

<ליעד אילני: אני לא מנתח אותו, גברתי יושבת הראש, אני אומר דבר כזה: הוא יושב ראש ועדת החינוך של השלטון המקומי.

<ליעד אילני: יכול להיות שיש משהו שהוא יודע שאנחנו לא יודעים והיה חשוב לזמן אותו לדיון כאן בוועדה הזו, לשמוע ממנו מה הוא רואה שאתם ואנחנו לא רואים.

<ליעד אילני: אני רק רוצה בנקוד אחת, דיברתם הרבה על הרווחים של העיריות בנושא הזה של הצהרונים.

<ליעד אילני: אני רוצה לתת למר פיני קבלו איזה שהוא רעיון, לפחות מרמת גן.

<ליעד אילני: חברת מפעלי בית עמנואל אמורה לנהל באמת צהרונים ומועדוניות.

<פנחס קבלו: יושב ראש ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי זה ראש העיר שלכם.

רחל עזריה: כן, זה מה שהוא אמר.

רחל עזריה: הוא כרגע אמר.

<ליעד אילני: אני יודע.

<ליעד אילני: את זה אני אומר, אולי הוא יכול ללמד אותנו משהו שאנחנו מפספסים.

<ליעד אילני: אבל לצורך העניין, באותה חברה, אני יכול לדבר רק על מה שקורה ברמת גן, אני אספר לכם לאן הולך הרווח.

<ליעד אילני: הוא הולך הרבה פעמים כדי לממן כל מיני תפקידים - - -

יפעת שאשא ביטון: ליעד, ליעד, לא, לא, רגע.

יפעת שאשא ביטון: אני כרגע לא נכנסת באמת ואני גם לא רוצה להפוך את זה לדיון פוליטי ואני רוצה לומר לך משהו.

<ליעד אילני: אתם אומרים גובים מאיתנו כסף - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, שנייה, ליעד, אני ממש מבקשת, תעצור שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך בכנות, לא מעניין אותי לאן הולך הכסף.

יפעת שאשא ביטון: שיגיד לי שהוא עושה בזה פעילויות נוספות לילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה בכלל לא מעניין אותי.

יפעת שאשא ביטון: משום שהתפיסה הבסיסית היא שצהרונים זה לא מותרות, הוא לא אמור להרוויח עליכם כלום.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

רחל עזריה: שקל.

רחל עזריה: נכון.

<ליעד אילני: נכון.

<ליעד אילני: נכון.

יפעת שאשא ביטון: הוא צריך לתת את השירות הזה במחיר עלות.

<ליעד אילני: בעיני חשוב לשים את זה על השולחן, כי אז זה מייתר את הטענה שהמדינה צריכה לבוא ולתת כסף.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, את זה תשימו ברמת גן על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: פה מה שחשוב לי זה הילדים וההורים וחשוב לי שהם יקבלו את השירות הזה בלי שגוזרים עליהם קופונים.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ליעד.

<פני רבינוביץ: טוב, אז אני אספר מהחיים שלי.

<פני רבינוביץ: יש לי שלושה בנים – 16, 6 ושנתיים.

<פני רבינוביץ: בעשר השנים האחרונות באתי מהפריפריה, אני גרה בשתי רשויות חזקות, שאת שמן לא נגיד.

<פני רבינוביץ: כשהבן שלי הגדול נכנס לכיתה א', מאחר שגם התנהלות ולא רק עלויות – ואני אספר על שתיהן - - -

יפעת שאשא ביטון: רק בלי שמות, בסדר?

<פני רבינוביץ: לא, בלי שמות.

<פני רבינוביץ: אמרתי.

<פני רבינוביץ: הוא פשוט ברח לכביש פעמיים מצהרון בית ספרי.

<פני רבינוביץ: מהטראומה פשוט עזבתי את העבודה באותו רגע.

<פני רבינוביץ: נוצר לי חור.

<פני רבינוביץ: המשכנו הלאה.

<פני רבינוביץ: 10 שנים אחר כך הבן השני שלי - הצהרון הבית ספרי בעיר שבה אני גרה עולה 1,160 שקלים – צהרון בית ספרי.

<פני רבינוביץ: בשביל השקט הנפשי הפרטי שלי, אני מעדיפה לשלם עוד 300 שקלים ולשים אותו בצהרון פרטי.

<פני רבינוביץ: הייתי מעדיפה שזה יהיה מפוקח.

<פני רבינוביץ: הייתי מעדיפה שזה יהיה ברמה עירונית, ברמה של משרד החינוך, אבל אין כזה.

<פני רבינוביץ: אני יודעת שברשות צפונית אחרת, אצל אחותי, הילדים ניקו את הכיתות, כי לא היה להם מה לעשות בזמן הזה.

<פני רבינוביץ: אף אחד לא מפקח על התכנים.

<פני רבינוביץ: כמו שאמרתי, זה נשמע שאני גרה בעיר חזקה ו-8 הלמ"ס וכל מה שקשור.

<פני רבינוביץ: ההורים שלי גרים בפריפריה, ההורים שלו גרים גם כן בפריפריה, אין מושיע.

<פני רבינוביץ: אני מתחילה עם א' ו-ט' – 4,450 שקלים תשלום לגן, לפעוט, בן שנתיים ו-1,450 שקלים - - -

יפעת שאשא ביטון: 4,000 שקלים לגן לחודש?

<פני רבינוביץ: 3,000 שקלים לגן, אפס עד שלוש.

איילת נחמיאס ורבין: כן, ברור, גן פרטי.

<ישראל אורדמנס: בתל אביב זה ככה.

יפעת שאשא ביטון: היא אמרה 4,000 שקלים.

<פני רבינוביץ: 4,450 שקלים סך הכל, יחד עם הצהרון ועוד תשלום לשכירות.

<פני רבינוביץ: 10,000 שקלים אנחנו מתחילים את החודש, בלי כלום.

<פני רבינוביץ: בלי כל מה שצריך מעבר.

<פני רבינוביץ: אז כן, יש תקרת זכוכית, רבותי.

<פני רבינוביץ: אין באמת מוביליות בין עירונית ואין שוויון הזדמנויות.

<פני רבינוביץ: ואני מתרגשת, כי הנושא באמת מצער.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים.

יפעת שאשא ביטון: את צודקת אבל.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

<פני רבינוביץ: וזהו, זה הסיפור שלי ושל עוד הרבה כמוני, אני מניחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: כן, זהו, זה בדיוק העניין, פני, שזה סיפור שמייצג קבוצה מאד גדולה של הורים ובשביל זה אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: בשביל לנסות לעשות את המלחמה הזו, כדי להכניס קצת שפיות לתוך הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם זה ייקח קצת זמן, אנחנו חייבים לצאת לדרך בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, פני.

יפעת שאשא ביטון: ממש, מי שמקבל עכשיו רשות דיבור, אז בכמה מילים, כי אנחנו לקראת סיום.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה ישראל ואחר כך גילה מלכובסקי.

<ישראל אורדמנס: אני אנסה לקצר, למרות שזה קשה.

יפעת שאשא ביטון: אתה תקצר.

<ישראל אורדמנס: קודם כל תודה ליושבת ראש הוועדה על העקביות ועל המעקב הצמוד בנושא הצהרונים.

<ישראל אורדמנס: הדיון היה אמור להיות גם בנושא משבר הצהרונים בירושלים וזה בוטל, על ידי זה שירושלים ירדה לאשכול 3, מה ששמענו ממחזיק תיק החינוך, אבל לצערנו, זה שירושלים ירדה לאשכול 3, זה אומר שהיא ענייה יותר, אבל לפחות יש תקציב לצהרונים.

<ישראל אורדמנס: אני אקצר.

<ישראל אורדמנס: אני לא אגע בנושא של ירושלים, למרות שיש לי הרבה מה לומר על זה מה שחבר המועצה, אהרון ליבוביץ אמר.

<ישראל אורדמנס: יש לך מזל שאני צריך לקצר.

<ישראל אורדמנס: בשבע השנים האחרונות התעסקתי רבות - - -

<חיים הלפרין: יש זיקה, אתה יודע.

<ישראל אורדמנס: הכל ברוח טובה.

יפעת שאשא ביטון: לא, בואו גם נשמור על כבוד.

<ישראל אורדמנס: בשבע השנים האחרונות עסקתי רבות בנושא הצהרונים, בעיקר בנושא צהרוני ציל"ה, לפני זה בצהרוני תמ"ת, גם בוועד ההורים של ירושלים, גם ברמה הארצית.

<ישראל אורדמנס: בהמשך למה שאמרה יושבת ראש הוועדה, חשוב לומר שזה לא מותרות, זה דבר הכרחי ולא יתכן שזה יעבור להיות מקור הכנסה לרשויות.

<ישראל אורדמנס: לפני שמדברים בכלל על פתרונות יצירתיים, כל הזמן, לכולם צריך להיות חוק יוח"א כאן.

<ישראל אורדמנס: זה הפתרון האמיתי.

<ישראל אורדמנס: לא שום דבר אחר.

<ישראל אורדמנס: חוק יוח"א הוא הדבר הנכון.

<ישראל אורדמנס: ועכשיו, מכיוון שצריכים להגיע לרמה הפרקטית, אני רוצה להגיע גם לפתרונות פרקטיים.

<ישראל אורדמנס: צהרון איכותי, המחיר המלא שלו צריך לנוע סביב 850 שקלים עד 950 שקלים, תלוי איזה דברים מוסיפים, כמו ימי קייטנה מלאים, כשמשרד החינוך לא עובד, אבל זה הגרוסו מודו של המחיר וזה שזה הגיע ל-1,100 שקלים ול-1,300 שקלים ול-1,400 שקלים – זה כתוצאה מזה שגני הבוקר נהיו בחינם, וזה לא צריך להיות שם.

<ישראל אורדמנס: מרווחים, נטו מרווחים, אין משחקים.

<ישראל אורדמנס: לפני שמדברים על הפתרונות לנושא מחירי הצהרונים, סליחה.

<ישראל אורדמנס: לאחר המחאה החברתית בשנת 2011 נגד יוקר המחייה, התקבלו שתי החלטות משמעותיות – חינוך חינם מגיל 3 והצהרונים מוזלים לאשכול 1 עד 3.

<ישראל אורדמנס: תקציב ציל"ה לבד קוצץ בשנים האחרונות – תקשיבו טוב – במעל חצי מיליארד שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על תקציב ציל"ה.

<ישראל אורדמנס: רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: לא, ישראל, בוא, אנחנו - - -

<ישראל אורדמנס: אבל שנייה, זה בדיוק הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה למחזר את הדיון.

<ישראל אורדמנס: אני לא ממחזר, כי זה הפתרון.

<ישראל אורדמנס: אם יש חצי מיליארד שקלים שקוצצו בתקציב ממשלתי במשרד החינוך, במשרד הכלכלה יש עוד תקציב של צהרונים של 100 מיליון שקלים שגם הוא לא מנוצל במקסימום, ונמצאת כאן לידינו מנהלת האגף של זה, איך פשוט ממשלה, שנבחרה על טיקט חברתי, חד משמעית, בדגש על הורדת יוקר המחייה למעמד הביניים, לא לאשכולות 1 עד 3, למעמד הביניים של אשכולות 4 ומעלה, לא לוקחת את התקציב שלא נוצל ובמקום להחזיר אותו לאוצר – כי הוא לא נוצל, כי לצורך העניין אשכולות 1 עד - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא לא חוזר לאוצר.

יפעת שאשא ביטון: הוא הולך למשרד, לדברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: ישראל, בוא ניצמד.

יפעת שאשא ביטון: זה דובר פה.

<ישראל אורדמנס: לא מדויק.

<ישראל אורדמנס: רגע, אז אני אענה, שוב פעם.

<ישראל אורדמנס: אז במקום זה, רק כדי לסבר את האוזן למי שלא מבין, באשכולות 1 עד 3 הרוב ערבים וחרדים.

<ישראל אורדמנס: אין מנטאליות של צהרונים ולכן זה לא נוצל.

<ישראל אורדמנס: אז תיקחו את הכסף -- -

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא נכנסת לעניינים חברתיים, חברה - - -

<ישראל אורדמנס: רק שנייה, רק שנייה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, ישראל, זה לא במקום.

<ישראל אורדמנס: רק שנייה.

<ישראל אורדמנס: תיקחו את הכסף הזה ובמקום לעשות איתו דברים אחרים, תנו אותו למעמד הביניים בחזרה.

<ישראל אורדמנס: תתנו אותו באשכולות האחרים.

<ישראל אורדמנס: תיקחו לדוגמא את מה שהשר דרעי עשה בקיץ האחרון.

<ישראל אורדמנס: הוא לקח אחריות.

<ישראל אורדמנס: זה לא התפקיד שלו להוריד את מחירי הקייטנות.

<ישראל אורדמנס: הוא בא ולקח אחריות, שם 30-40 מיליון שקלים לדעתי, ואמר לרשויות – רשות שתעמוד בתנאים שלי ותיתן קייטנות במחיר של 800 שקלים אם אני זוכר, אני אשים עוד 300 שקלים.

<ישראל אורדמנס: עדיין לא קיבלנו, אבל אני אשים 300 שקלים.

<ישראל אורדמנס: למה אי אפשר לעשות את זה פה?

<ישראל אורדמנס: תגידו לרשויות - - -

יפעת שאשא ביטון: ישראל, אני רוצה שהרשויות המקומיות תהיינה מסוגלות לתת את השירות הזה בלי להרוויח על הגב של ההורים ובלי שהם יצטרכו לעשות את הרווח ממקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: אתה סוטה בדיון.

<ישראל אורדמנס: אבל הנה, זה בדיוק מה שאני אומר.

<ישראל אורדמנס: תגידו להן שלתת להן תכנית מקסימאלית של סדרגודל של 800 שקלים ואז גם להקל עוד יותר על ההורים.

<ישראל אורדמנס: לא רק להוריד את זה ל-800 שקלים, אלא את חצי מיליארד השקלים שקצצתם, תיקחו אותם ותתנו להורים עוד תקצוב של 400 שקלים ואז נגיע למחירים שפויים.

<ישראל אורדמנס: ניתן לעשות את זה.

<ישראל אורדמנס: אני רוצה להגיד עוד משהו.

יפעת שאשא ביטון: משפט אחרון, ישראל, לא לחזור על דברים שנאמרו פה.

<ישראל אורדמנס: בסדר.

<ישראל אורדמנס: שני משפטים.

<ישראל אורדמנס: אחד, הרשויות מתחמקות מלמסור את הנתונים.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה כבר.

<ישראל אורדמנס: ולא סתם.

<ישראל אורדמנס: אנחנו נחשוף, יש לנו את הדרכים לחשוף את זה.

<ישראל אורדמנס: יש שיר שאומר – הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם.

<ישראל אורדמנס: לא עוד.

<ישראל אורדמנס: הציבור לא מטומטם, הוא יפסיק לשלם, גם אם זה אומר מחאת העגלות 2.

<ישראל אורדמנס: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ישראל.

יפעת שאשא ביטון: גם על נושא הנתונים אנחנו כבר דיברנו וכבר יש לנו אפילו פתרון וערוץ לקבל את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: גילה מלכובסקי, בבקשה.

<גילה מלכובסקי: קודם כל אני רוצה להיות לפה לעוד הרבה בעלויות.

יפעת שאשא ביטון: רק אני מבקשת שתגידי את מי את מייצגת, כדי שיהיה לפרוטוקול.

<גילה מלכובסקי: אני מייצגת גם את איגוד בעלויות, שזה למעלה מ-1,000 מסגרות, 30,000 ילדים מהמוכר שאינו רשמי באשכולות 1 עד 3, שזה סוציו אקונומי נמוך, ואנחנו יודעים כולם שההורים ששולחים, הם ההורים שחייבים ואפילו במחיר יקר מאד.

<גילה מלכובסקי: אני רוצה לחלוק על מה שנאמר קודם, שיש פיקוח על צהרוני ציל"ה ואני מדברת בתור מנהלת רשת ואני אומרת לכם, אין פיקוח על הצהרונים.

<גילה מלכובסקי: הצהרונים של ציל"ה הם במתכונת בייבי סיטר במקרה הטוב.

<גילה מלכובסקי: במקרה הגרוע – הפקרות והכתובת על הקיר.

יפעת שאשא ביטון: בואי תספרי לנו מה קורה אצלך, לפני שאנחנו מעבירים ביקורת על מסגרות אחרות, בלי שאני גורעת מדברייך.

<גילה מלכובסקי: אני רוצה לדבר אך ורק על מה שקורה אצלי וברשות

<גילה מלכובסקי: כם עוד מילה אחת.

<גילה מלכובסקי: בפן האישי אני אימא חד הורית שמגדלת 13 ילדים.

<גילה מלכובסקי: אני קיבלתי את התפקיד של בעלי, כשהוא נפטר לפני חמש שנים – את ניהול הגנים.

<גילה מלכובסקי: ביום שהצהרונים עברו ממשרד התמ"ת למשרד החינוך, נאלצתי, בעקבות מחדלים, להוציא את הילדים שלי מהצהרונים ושילמתי על שמרטפית באופן פרטי והילדים שלי לא ביקרו בצהרון.

<גילה מלכובסקי: והסיבה גם שאנחנו מדברים, שהפוטנציאל לא ממומש, זה הורים אחראים, שיש להם אפשרות כלכלית לממן שמירה פרטית, אז הם ממנים.

<גילה מלכובסקי: והורים שלא עובדים, משאירים את הילדים בבית והורים שעובדים על שכר מינימום, בהרבה מקרים מפקירים את הילדים שלהם וכולם יודעים את העובדות.

<גילה מלכובסקי: המקרה שאני הוצאתי את הילדים שלי מהצהרון, זה כי אני הגעתי עם הילדה שלי להעביר אותה מכתובת אחת לשנייה, כי הייתי צריכה את העבודה ואני רואה ילדה בת 16.

<גילה מלכובסקי: אני שואלת איפה הגננת?

<גילה מלכובסקי: הגננת הלכה.

<גילה מלכובסקי: זאת שהפעילה את הצהרון לא יכלה להגיע, היא שלחה את הבת שלה.

<גילה מלכובסקי: מי מפקח?

<גילה מלכובסקי: הבת שלה הסכימה להישאר.

<גילה מלכובסקי: וכשהבת שלי חזרה הביתה, זה היה בצדק.

<גילה מלכובסקי: אז אני אמא אחראית ואני עוד לא רוצה אסונות במשפחה, אז אני משלמת פרטי.

<גילה מלכובסקי: וברוך השם יש לי את האפשרות.

<גילה מלכובסקי: אבל הורים שאין להם את האפשרות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל גם צריך להגיד שגם במקומות הפרטיים, חברה, בואו לא נהיה תמימים, דווקא שם, כשאין פיקוח, גם הדברים הם הרבה פעמים לפי - - -

<גילה מלכובסקי: נכון.

<קריאה: אבל על זה מדינת ישראל לא משלמת.

יפעת שאשא ביטון: לפי האינטגריטי של הבן אדם שמפעיל אותם.

<גילה מלכובסקי: עוד דבר שאני רוצה להגיד, זה השאלות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, שלא יישמע שרק מה שפרטי פה הוא טוב והוא מפוקח, כי הרבה פעמים את ההפקרות הכי גדולה אנחנו רואים שם.

<קריאה: מי שעושה בבוקר טוב, שיעשה בצהרים טוב.

<חיים הלפרין: גברתי יושבת הראש, אני אבקש להגיב על זה.

<גילה מלכובסקי: אני רוצה ברשותכם - - -

יפעת שאשא ביטון: רק במשפט, כי את כל כך הארכת.

יפעת שאשא ביטון: במשפט, מה הסיפור של המוסדות שלכם.

<גילה מלכובסקי: במשפט, מה שאני רוצה זה לבקש ממשרד החינוך, שבא עם תכנית שנקראת חינוכית פדגוגית, שבאמת ילמד אותנו, את המנהלים, מה היא המשנה הפדגוגית החינוכית שהוא נתן, כי כיום אין.

<גילה מלכובסקי: והדבר השני, זה מדוע אין רצף חינוכי, שזה בעצם היום הצהרון פוגם באיכות של החינוך של הבוקר וזה הוכח.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גילה.

יפעת שאשא ביטון: חיים, רצית להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: במשפט, בבקשה.

<חיים הלפרין: כן.

<חיים הלפרין: זה נכון שברשויות שמוגדרות רשויות חרדיות, בגלל שאין ממשק קבוע שאנשים מכירים אותו ברשות מקומית מסודרת יש ממשק בין מערכת החינוך לבין הרשות המקומית.

<חיים הלפרין: הבעלות על בתי הספר למשל יש לרשות המקומית.

<חיים הלפרין: אז במודיעין עילית, ששם הגברת גרה, הבעלויות הן ישויות אוטונומיות, ולכן אם היא רוצה שהיא בעצמה תפעיל את הגן, אומרת לה הרשות זאת תכנית רשותית, אני מפעילה את זה באמצעות מפעיל.

<חיים הלפרין: מה שהיא משקפת פה זה את החיכוך שבין בעלות שאמורה לאפשר לדבר הזה לקרות, לבין הרצון של הרשות להפעיל את זה באמצעות זכיין.

<חיים הלפרין: אז זה כמובן מוצג באופן קיצוני, אבל אני לא חושב שהמשפט – אין פיקוח – הוא נכון.

<חיים הלפרין: יש פיקוח, יש מעורבות ומקרה הקיצון לא משקף בהכרח - אני אומר את זה בלשון המעטה - לא משקף את ההתנהלות השוטפת, הרגילה, של כלל הרשויות במגזר החרדי וגם לא במודיעין עילית עצמה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: מה הסיפור של ילדה בת 16?

יפעת שאשא ביטון: מי שעושה דבר כזה מקבל את הדין?

<חיים הלפרין: בוודאי.

<חיים הלפרין: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: משלם כדין, סליחה.

<חיים הלפרין: בוודאי.

<יעקב סגל: מי בודק אותו בכלל?

<גילה מלכובסקי: מי רואה את זה?

<גילה מלכובסקי: הפיקוח עובד על פי - - -

<יעקב סגל: מי רואה את זה?

<יעקב סגל: מי בודק אותו?

יפעת שאשא ביטון: את כאימא ראית את זה?

<גילה מלכובסקי: אני כאימא ראיתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: דיווחת?

<גילה מלכובסקי: אמרתי ש - - - אצלנו במערכת - - -

יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם דיווחת.

<גילה מלכובסקי: למי?

יפעת שאשא ביטון: לרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: מי שמפעיל את זה.

<גילה מלכובסקי: הרשות המקומית העבירה את זה למשכ"ל.

<יעקב סגל: אין למי לדווח.

<יעקב סגל: והמשכ"ל מעביר לזכיין.

<יעקב סגל: אין למי לדווח.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני לא מקבלת את זה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת לך גם כאימא, אם אני אראה – ופה אני קוראת גם להורים – הרי גם המפקחים לא נמצאים 24/7 בשטח.

יפעת שאשא ביטון: הרי הם עוברים ממסגרת למסגרת.

יפעת שאשא ביטון: אם אני אראה מחדל בגן של הילדים שלי, בוודאי ובוודאי שאני אתריע.

יפעת שאשא ביטון: מה זו הרמת הידיים הזו- למי אני יודיע פה?

יפעת שאשא ביטון: חברה, יש לנו גם אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אל תורידי מהאחריות שלנו, בסדר?

<גילה מלכובסקי: אין עם מי לדבר.

<גילה מלכובסקי: אצלנו בגנים בבית שמש לדוגמא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אין "אצלנו בגנים בבית שמש".

יפעת שאשא ביטון: ראית מחדל בגן מסוים, את יודעת מה, את יודעת כמה פעמים אני דיווחתי על מחדלים שהיו לא בגן של הילדים שלי?

יפעת שאשא ביטון: שעברתי ליד גן וראיתי משהו שהוא לא בסדר והפכתי את העולם כדי לבדוק מי אחראי שם.

יפעת שאשא ביטון: אז בואי.

יפעת שאשא ביטון: בואי ניקח גם אנחנו אחריות.

<יעקב סגל: גברתי יושבת הראש, כל הנושא של הצהרונים - - -

יפעת שאשא ביטון: מי אתה?

<יעקב סגל: שמי יעקב סגל, אני גם מייצג את איגוד בעלויות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה יעקב, במשפט.

<יעקב סגל: הוא משחק כדורסל פשוט של מסירת כדור.

<יעקב סגל: משרד החינוך מסר את הכדור לרשות המקומית, הרשות המקומית מסרה את הכדור למשכ"ל.

<יעקב סגל: משכ"ל מסר את הכדור לזכיין.

<יעקב סגל: הילד בסוף נפגע.

יפעת שאשא ביטון: איפה אתם בסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: אתה הרי מפעיל את הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: מה הסיפור?

<יעקב סגל: יש לי גנים בירושלים, במודיעין עילית, באלעד, בכל מקום בארץ.

יפעת שאשא ביטון: מפוקחים?

<יעקב סגל: מפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: על ידי מי?

<יעקב סגל: על ידי משרד החינוך.

<יעקב סגל: ובשעה אחת וחצי אני כבר לא טוב למשרד החינוך.

<יעקב סגל: נכנס מישהו שהוא לא מפוקח על ידי אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: לא, שאלתי אם בצהרונים אתם מפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: אל תערבבו לי את הדיון.

<יעקב סגל: לא.

<יעקב סגל: אנחנו מקבלים זכיין שנבחר על ידי משכ"ל, שזכה במכרז.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הבנתי את הוויכוח פה.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

<יעקב סגל: ואף אחד לא בודק.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי יעקב, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אסתר, בבקשה.

<אסתר קרמר: תודה רבה.

<אסתר קרמר: אני אסתר קרמר מקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<אסתר קרמר: רציתי לדבר וקצת דיברה על זה הנציגה מויצ"ו.

<אסתר קרמר: רציתי לדבר ולהדגיש את הדבר הזה.

<אסתר קרמר: יש ילדים שנמצאים באפליה מובנת לאורך כל השנה.

<אסתר קרמר: גם ילדים מאשכולות 1 עד 3, ילדים עם מוגבלויות, שבעיקרון הם משולבים בתוך המערכת הרגילה והם משולבים בה עד אחת וחצי כי יש להם סייעות עד אחת וחצי.

<אסתר קרמר: כשמגיעה השעה אחת וחצי לא מוכנים להשאיר אותם בצהרון.

<אסתר קרמר: אומרים להם לכו הביתה.

<אסתר קרמר: במקרה הטוב אומרים להורים שלהם תישארו עם סייעת, או שאומרים להם בכלל תלכו הביתה.

<אסתר קרמר: אז יש הורים שמה שהם עושים, הם אומרים אוקיי, אז אנחנו ניקח חצי משרה ובשעה אחת וחצי נלך וניקח את הילדים.

<אסתר קרמר: ואז מגיע החופש הגדול ומגיעים הימים של ערב חג ואיסור חג וכל החגיגות מסביב, וההורים לא יכולים לשלוח אותם, כי יש קייטנות של הצהרון, אין קייטנות אחרות ויש להם - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, ביום לימודים ארוך הם אמורים להמשיך לקבל את הסייעת.

<אסתר קרמר: לא.

<אסתר קרמר: הסייעת היא עד שעה אחת וחצי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל הם מקבלים את זה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו מדברים רק על מסגרת הצהרון כרגע.

<אסתר קרמר: עד אחת וחצי.

<אסתר קרמר: בצהרון אין להם סייעת.

<אסתר קרמר: אז ההורים לוקחים חצי משרה, ואז, למרות שמגיעה להם סייעת בימי החופשה ובערבי חגים, כי סייעת עובדת 12 חודשים בשנה, אבל אין לילדים מסגרת, אז לא מקבלים סייעת בבית.

<אסתר קרמר: הסייעת יכולה לשמור על הילדים רק בתוך מסגרת שיש לה סמל מוסד, אבל לא מוכנים להכניס אותם - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין מדברים רק על השעות אחת וחצי ומעלה, נכון?

<אסתר קרמר: לא, עכשיו אני מדברת על איסור חג, חנוכה, כל הדברים האלה, שבעיקרון כשיש מסגרת צהרון אז יש מסגרת גם באיסור חג, בחנוכה, בכל אלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הבנתי.

<אסתר קרמר: ואז הילדים האלה רוצים בבוקר של חנוכה ללכת למסגרת, הם לא יכולים.

<אסתר קרמר: יש להם סייעת, אבל אין להם מסגרת.

<אסתר קרמר: לא מוכנים לקבל אותם אפילו לא לימים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אסתר, אנחנו דיברנו על הסוגיה הזאת והתייחסתי אליה ואמרתי גם מה צריך לקרות.

יפעת שאשא ביטון: אז בואי, רק אם יש לך משהו להוסיף.

יפעת שאשא ביטון: ואני מבינה וזה כואב וזה קשה.

<אסתר קרמר: אבל פשוט זה עובר על החוק.

<אסתר קרמר: אני חייבת להגיד שזה עובר על חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, שהוא חוק שמדינת ישראל מחויבת לו.

<אסתר קרמר: זה חוק בינלאומי, שזה אמנה של האו"ם ומדינת ישראל חייבת.

<אסתר קרמר: ברגע שהם לא נותנים לילדים עם צרכים מיוחדים את מה שמגיע להם - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל העניין שהמסגרות של הצהרונים, אמרתי כבר היום, ואני לא באה להתנצל, אני באה להסביר איפה הקושי שלנו ובמה צריך לטפל.

יפעת שאשא ביטון: אני שמה את הבעיה לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: משום שמסגרת הצהרון היא לא מתוקף חוק, היא וולונטרית לגמרי, גם עבור ההורים.

יפעת שאשא ביטון: יש הורים שיכולים להגיד כן מתאים, לא מתאים.

יפעת שאשא ביטון: ולכן לא ממשיכים לקבל את השירות שמקבלים מתוקף חוק חינוך חובה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אמרתי - - -

<קריאה: זה נכון, יש כאן פגיעה בעיקרון השוויון, כי ילד רגיל יכול להשתלב בצהרונים וילד מהחינוך המיוחד - - -

יפעת שאשא ביטון: ולכן אמרתי שאנחנו חייבים לפעול בערוצים המקבילים.

יפעת שאשא ביטון: ערוץ אחד זה המיידי בכאן ועכשיו, לצד הערוץ של יום לימודים ארוך ושם צריך כמובן לתת את כל המענים שניתנים במשך היום.

<אסתר קרמר: צריך לתת להם לפחות בימים של החופש להשתלב בצהרונים, שהצהרונים יכילו אותם ויקבלו אותם לפחות בימים של חנוכה, של איסור חג.

<אסתר קרמר: לפחות בכאן ועכשיו זה אולי פתרון עד שיהיה החוק שיהיה להם סייעות עד השעה ארבע.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אסתר.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני רוצה לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: דיון לא קל, גם רגשית, אני מודה, כי כולם מאד נסערים וברור שיש פה מצוקה אמיתית של הורים, שבסך הכל מה מבקשים?

יפעת שאשא ביטון: לצאת ולפרנס את המשפחה.

יפעת שאשא ביטון: ומה אנחנו רוצים כמדינה?

יפעת שאשא ביטון: שהם יצאו ויפרנסו את המשפחה, שהם יצאו ויהיו עצמאים.

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו רוצים לטפח את זה וככל שמדובר בנשים, אז אנחנו שם עוד יותר, כי חשוב לנו לעודד גם את תעסוקת הנשים מזה הרבה שנים.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני בהחלט מבינה את ההתרגשות שהייתה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר בסיכום את המלצות ומסקנות הוועדה, ואני יכולה להבטיח לכם באופן אישי שאני גם אפקח ואעקוב על מנת לוודא שהדברים קורים.

יפעת שאשא ביטון: אז הדבר הראשון שברור לנו, שאנחנו חייבים פיקוח במסגרות האלה, בין אם זה יום לימודים ארוך עכשיו, או עד שאנחנו נסיים את כל התהליך, אנחנו חייבים פיקוח על הנושא של הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: כפי שציינתי בפתיחת דבריי, אני מקדמת הצעת חוק שעוסקת בפיקוח גם בנושא של תכנים, גם ברמה המקצועית וגם מבחינת עלויות ואני שומעת שגם חברותי, חברות הכנסת איילת נחמיא ורבין ורחל עזריה, מקדמות הצעת חוק בנוגע למחירים ואני מניחה שהדברים יצטלבו.

יפעת שאשא ביטון: ככל שנהיה יותר כוח, גם נוכל לקדם את זה במהירות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממשרד החינוך – מחיר ציל"ה יישאר כמו שהוא, כי אם התקציב יצטמצם משום ההתייחסות לנושא של ביצוע, אז מן הסתם, מי שכבר נמצא במסגרות באותו היקף של ביצוע, אין שום סיבה בעולם שהעלויות שם ישתנו מבחינת המחיר שאנחנו גובים מההורים.

יפעת שאשא ביטון: אני דורשת מהרשויות המקומיות, מהשלטון המקומי, לוודא שרשות מקומית בעצם מתייחסת לכך שהצהרונים הם לא מותרות.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהשירות הבסיסי שהם צריכים לתת לאזרחים שלהם, לתושבים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: ולכן מי שמפעיל צהרונים שיוותר על כל שרשרת המזון שגוזרת קופונים בדרך וגם הם יוותרו על הקופון שלהם.

<יעקב סגל: איזה פיקוח יש על זה?

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אני דורשת ואנחנו נדאג שזה יפוקח במסגרת החוק שאני הצגתי בדבריי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שרשויות מקומיות יקיימו צהרונים באפס רווח.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבקשת מהן לממן את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר שייקחו בלתמ"ים כדי לוודא שהם באמת לא מסבסדות, אבל הכל בהיקף סביר, שאנחנו גם אני מקווה נפקח עליו.

יפעת שאשא ביטון: נושא הדו"חות הכספיים שמאד מטריד אותי, שהרשויות מסרבות לתת אותם, אני חושבת שזה לבדו יוצר אווירה עוד יותר קשה.

יפעת שאשא ביטון: מרכז המחקר והמידע של הכנסת יתגייס כדי לאסוף את הנתונים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שיתוף פעולה מצד הרשויות המקומיות לקבל את זה.

<פנחס קבלו: שיעזרו בנו.

<פנחס קבלו: בדרך כלל הם נעזרים בנו.

יפעת שאשא ביטון: רמת גן - אני קראתי מכאן בשם הוועדה לתקן את העיוות הזה שהם יצרו בהחלטה שגויה בעיני לאלתר.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר ממחר בבוקר ולא לחכות לשנה נוספת.

יפעת שאשא ביטון: לא יכול להיות שילדים ישהו במשך שנה שלמה בתוך מסגרת, כשהם מסתכלים אפילו לא מעבר לחלון, רק הצידה ורואים את החברים שלהם מקבלים מענים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – שני דברים: אחד, יש אופק חדש ואני רוצה לומר לך חיים, אני אומרת את זה באחריות: אופק חדש לא מיושם כהלכה.

יפעת שאשא ביטון: גם מי שטוען שהוא נותן את מספר השעות, אז הוא מקצר הפסקות או יוצר כל מיני שטיקים בתוך המערכת, סליחה על הביטוי, אבל אני פשוט לא מוצאת שום מילה עדינה אחרת, כדי שבסופו של יום יום הלימודים יסתיים מוקדם ממה שהם אמורים לסיים אותו.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שיהיה פיקוח על הנושא של אופק חדש.

יפעת שאשא ביטון: תבדקו מתי מוסדות החינוך השונים מסיימים את הימים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: בגנים זה הרבה יותר כואב והרבה יותר צורם.

יפעת שאשא ביטון: תסכים איתי שגנים של שתים עשרה וחצי אחת הם לא גני אופק חדש, חד משמעית.

<חיים הלפרין: לא הוצג פה שום גן כזה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת לך.

יפעת שאשא ביטון: אני אוכל לתת לך אחר כך מקומות קונקרטיים שאתה תוכל לגשת ולבדוק.

יפעת שאשא ביטון: שמשרד החינוך יפקח על זה.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, אני מבקשת שמשרד החינוך יפעל ליישום יום לימודים ארוך בכל הארץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר מבינים שזו לא מסגרת שאנחנו מצ'פרים בה מישהו, אלא באמת איזה שהוא צורך אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: צו שעה שאנחנו צריכים להיקרא אליו.

<ישראל אורדמנס: יש חצי מיליארד שקלים פנויים לזה.

יפעת שאשא ביטון: חצי מיליון.

יפעת שאשא ביטון: שקלים לא עושה יום לימודים, ארוך, נו.

<ישראל אורדמנס: חצי מיליארד.

יפעת שאשא ביטון: גם לא חצי מיליארד שקלים, ישראל, בוא נהיה רציניים.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת ברצינות.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה שאנחנו נזרוק - - -

<ישראל אורדמנס: יש חצי מיליארד שקלים פנויים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק ליום לימודים ארוך, אוקיי?

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי וזה היה מספיק.

יפעת שאשא ביטון: בוא נהיה אמיתיים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל תקשיבי, כדי להיות אמיתיים צריך גם להתייחס למה שאני אמרתי בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא יכול להיות, כמה שנים החוק הזה נדחה?

איילת נחמיאס ורבין: אני השנה, נשבעת לך, ביקשתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אז הנה, הוועדה דורשת את זה.

איילת נחמיאס ורבין: וניגשתי לסעיף הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי לעצמי אם עוד פעם ידחו את היישום שלו, והנה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, זו הסיבה שאנחנו מציינים את זה בסיכום הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני דורשת ממשרד החינוך לבחון את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיש את זה כמובן גם למשרדים האחרים הרלבנטיים ואנחנו רוצים לראות איך אנחנו מקדמים.

איילת נחמיאס ורבין: זו החלטה של הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני קוראת לממשלה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: לבחון את הנושא של יום לימודים ארוך ולקדם את היישום שלו.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שעלה פה כל הנושא של גנים פרטיים וגנים מפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: חייב פיקוח על כולם, אבל אני אומר את זה בכאב: השערוריות והמסגרות הלא בטוחות עבור הילדים שלנו משתיים עד ארבע, הן לא צבועות רק במסגרות מפוקחות או מסגרות רשותיות אל מול גנים פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב יש חגיגה בשני המגזרים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אז גם כהורים אנחנו צריכים להיות מאד ערניים.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מצפה שהורים יתריעו בפני המערכת.

יפעת שאשא ביטון: אני כן דורשת מאיתנו, כמדינה, לקחת אחריות ולפקח על המוסדות האלה וכל מי שרוצה לעבוד עם ילדים יצטרך להיות מפוקח על ידי המדינה.

יפעת שאשא ביטון: זו השאיפה שלי ולשם אני אכוון את העשייה שלי.

<יצחק מנחם: ההשקעה של משרד החינוך צריכה להיות קודם כל בפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אז אני פתחתי אפילו עם הסעיף הזה.

<יצחק מנחם: המחירים אם נפתח את השוק הזה, ירדו והתכנים יעלו.

<יצחק מנחם: משרד החינוך רק צריך לפקח.

<יצחק מנחם: זה הכל.

יפעת שאשא ביטון: שמך בבקשה.

<יצחק מנחם: יצחק מנחם.

יפעת שאשא ביטון: יצחק מנחם, אני פתחתי את המלצות הוועדה, למרות שהדברים האחרים לא פחות חשובים, אבל אני חושבת שזה הדבר הראשון בעניין של הפיקוח, גם על המחירים וגם על מה שקורה שם בין השעות שתיים לארבע.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לשמור על הילדים שלנו גם במסגרת הצהרונים.

<יצחק מנחם: אבל כל עוד שמשרד החינוך לא - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: אני נועלת את הדיון.