הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 101, 2016-10-31 11:00

יפעת שאשא ביטון: ראשית אני מתנצלת על העיכוב, אבל כמו שאתם יודעים הנושא די בוער וסוער.

יפעת שאשא ביטון: אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה לזכויות הילד בנושא בטיחות ילדים בנסיעה במונית.

יפעת שאשא ביטון: למעשה אני נחשפתי לנושא הזה גם בעקבות פניות שהגיעו וגם שיח שעלה בתקשורת ואני מודה שדי נדה

יפעת שאשא ביטון: מתי שהבטיחות של הילדים ברכבים הפרטיים היא על פי סטנדרטים ותקנות מאד מסוימות, ושכמדובר במונית – כאילו למונית יש איזשהו מגן משלה, משהו שהוא כנראה קצת יותר גדול מאיתנו שם – לא צריך לשמור על כללי בטיחות מאד מינימאליים כפי שאנחנו תופסים אותם ברכבים הפרטיים שלנו, אם זה הנושא של כיסא בטיחות לילד, אם זה בוסטר או כל כיסא אחר שמותאם על פי הגיל.

יפעת שאשא ביטון: מותר להסיע שני ילדים נוספים על מספר הנוסעים המותרים אם הם מתחת לגיל חמש, אני מנסה להבין אם זה שהם פחות מגיל חמש אז מותר להפקיר אותם או מה המשמעות של זה מבחינת הבטיחות של המונית שהוא שונה מרכב פרטי.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, משהו שהוא מאד מאד עמום ולכן ביקשתי לכנס את הוועדה, פעם אחת כדי להבין לעומק מה באמת קורה, ופעם שנייה כדי לראות איך אנחנו מתקנים את זה.

יפעת שאשא ביטון: כי הרי לא יכול להיות שאנחנו נעשה הכול כדי שהילד שלנו יהיה מוגן כשאנחנו נוסעים ברכבים פרטיים, כי אנחנו יודעים שזה חשוב, כי אנחנו רוצים לשמור עליו, אבל כשזה מגיע למוניות אז החוקים באיזשהו מקום משתנים והילדים שלנו הופכים להיות לא בטוחים בנסיעה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל.

יפעת שאשא ביטון: עמותת אור ירוק, לא נמצאאים.

יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, בבקשה אסי סוזנה.

<אסי סוזנה: שלום וברכה.

<אסי סוזנה: אנחנו מטעמנו בזמנו הוחרג כל הנושא של המוניות מכל הנושאים של מושבי הבטיחות למיניהם, סברנו שלא סביר יהיה שנהג מונית יחזיק במונית שלו מספר סוגים של כיסאות, וכאשר נוסע מזדמן כזה או אחר יעצור אותו אז הוא יחפש לעצמו איזשהו כיסא שמתאים לאותו ילד שנמצא עם אותו נוסע.

<אסי סוזנה: אפשר להחיל את זה אולי על תחנות מוניות, שאנחנו יודעים היום שתחנות מוניות כן מחזיקות וכן נותנות שירות, אפשר אולי להחיל את זה בנושאים של נסיעות מוזמנות מראש, שאותו נהג מונית יודע שמזמינים נסיעה עבור ילדים, אבל לכל הנסיעות המזדמנות יש לנו קושי בלראות איך זה באמת קורה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה אנחנו אומרים בעצם, אסי, שהבטיחות של הילדים שלנו זה עניין של נוחות?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אם ברכב פרטי אפשר ואנחנו מחייבים את ההורים אז נעשה, ואם זה מוניות אז לא חשוב הילדים.

<יהודה בר אור: זה לא ככה, אבל אני תכף אדבר.

<יהודה בר אור: זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה מה שמשתמע.

<יהודה בר אור: לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: לא, עזוב רגע נכון או לא נכון בהרגשה שלך, זה מה שמשתמע.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה מסיע את הילד שלך ברכב אתה צריך לדאוג לכיסא בטיחות כי אנחנו צריכים להגן עליו ולשמור עליו, ואנחנו גם צריכים לחגור אותו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם זה במונית אז אנחנו לא יודעים אם זה נוח, אם זה יפריע לאחרים, אם אפשר או אי אפשר – אז יאללה נחליק, שייסע ככה.

יפעת שאשא ביטון: ככה זה נשמע.

<יהודה בר אור: זה לא ככה.

<אסי סוזנה: לא, זה לא עניין של נשמע ככה אלא אנחנו חושבים שבאמת זה משהו שהוא לא סביר יהיה לעשות, מה גם שהוא לא באמת מעשי, כי אז מה נחריג?

<אסי סוזנה: אוקיי, נגיד לנהג מונית שיחזיק גם בוסטר, גם סל-קל וגם כיסא מגביה לילדים כאלה או אחרים?

<אסי סוזנה: החוק מציין שצריך להתאים את הכיסא לגודל הילד, אז איזה בדיוק כיסא צריך להכריח את הנהג מונית להחזיק באוטו?

<אסי סוזנה: זה משהו שאנחנו חושבים ולא - - -

יפעת שאשא ביטון: וזה סביר להסיע ילד לא על כיסא בטיחות ולא חגור?

יפעת שאשא ביטון: וזה סביר להסיע שני ילדים שהם מעל מספר הנוסעים המותר כשהם מתחת לגיל חמש?

<אסי סוזנה: בסוף, אנחנו חושבים, וגם בעולם הדבר הזה מצוי, שהאחריות היא על ההורים.

<אסי סוזנה: אנחנו לא יכולים להוריד את הדבר הזה מההורים.

<אסי סוזנה: אם הורה ניגש למונית ויודע שאין לו כיסא בטיחות לילד, אנחנו חושבים שהאחריות היא שלו לא לעלות לאותה מונית ולהזמין מתחנת מוניות מונית שכן יש לה כיסאות, שיש את זה.

<אסי סוזנה: זה לא משהו שהוא לא קיים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אי אפשר לחייב תחנת מוניות, שבכל תחנת מונית - - -

<אסי סוזנה: אני לא יודע, שוב, אמרתי, יכול להיות שבתחנת מוניות יהיה אפשר לחייב - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אי אפשר לחייב בחוק שלכל תחנת מוניות יהיה מענה של בוסטר או כיסא בטיחות, ולא מעלים את הילד אם אין לו כיסא בטיחות?

<אסי סוזנה: יכול להיות, כשזה נסיעות מוזמנות, כן.

<אסי סוזנה: אבל כשזה נסיעות מזדמנות, כאשר מישהו עוצר, ורוב הנסיעות בארץ הן נסיעות כאלה, שאדם עומד בכביש ורוצה לעלות למונית, אני לא חושב שאפשר לחייב נהג מונית להחזיק את כל סוגי הכיסאות ב - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה האופציה?

יפעת שאשא ביטון: שהילד ייסע לא בטוח?

יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת.

<אסי סוזנה: אתם רוצים לאסור להסיע?

<אסי סוזנה: זה מה שאתם רוצים?

<אסי סוזנה: זה מה שאתם באמת אומרים?

<רויטל לן כהן: סליחה, המקום של המדינה לפעמים הוא להיות פטרונית, כשהיא אמורה להגן על זכויות של מי שלא יכול להגן על זכויותיו.

<רויטל לן כהן: אנא הגנו על זכויות הילדים.

יפעת שאשא ביטון: רויטל, אהלן.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אני שואלת שאלה אחרת, באמת.

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, רויטל.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת מתעקשת על השאלה.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר בסדר, נסיעות מזדמנות והכול, אז מה אנחנו אומרים בעצם?

יפעת שאשא ביטון: שכשזה נסיעות מזדמנות וכי אין ברירה, אז אנחנו יכולים להרשות לעצמנו שהילדים יעלו לא חגורים?

יפעת שאשא ביטון: ואם אני עכשיו במקרה צריכה לעלות לבית חולים, לא עלינו, דחוף דחוף דחוף, אני יכולה להרשות לעצמי ברכב הפרטי שלי לקחת את הילד ללא כיסא בטיחות?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא, נכון?

יפעת שאשא ביטון: שוטר יתפוס אותי, זה ייגמר לא טוב.

יפעת שאשא ביטון: או אם חס וחלילה יקרה משהו.

<אסי סוזנה: בסוף, כמו שהאחריות היא שלך ברכב הפרטי שלך או אחר, האחריות היא שלך תהיה גם כשאת עולה למונית.

<אסי סוזנה: וזאת הכוונה.

<אסי סוזנה: כשאנחנו באים ואומרים: אנחנו רוצים שההורים יהיו אחראיים, ולא אותו בעל מונית הוא שצריך להיות אחראי.

<אסי סוזנה: הוא גם לא יכול להיות אחראי.

<אסי סוזנה: אנחנו מצפים, אנחנו רוצים להטיל על מישהו משהו שהוא לא יכול להיות אחראי, הוא לא יכול להחזיק את כל סוגי מגוון הכיסאות אצלו באוטו.

<רויטל לן כהן: תאסור עליו להסיע.

יפעת שאשא ביטון: ואם אני עכשיו האמא של הילד- - -

<אסי סוזנה: אני לא הולך לאסור להסיע - - - לא לעלות, אני חושב שהאחריות, היא של ההורים לא לעלות עם הילדים למונית.

יפעת שאשא ביטון: אסי, אני רוצה רגע לומר, ראשית, אני לא מתווכחת בכלל עם העניין של האחריות ההורית.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהיא תמיד במקום הראשון, ותמיד היא צריכה להיות שם, אנחנו יודעים שזה לא תמיד ככה, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו לא משאירים את המקום של האחריות ההורית כל הזמן, כי עובדה שאנחנו ברכבים פרטיים דורשים שיהיה כיסא בטיחות, אבל לצורך העניין אני רגע זורמת איתך כדי שתבין את גודל האבסורד, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: זה לא אישי אליך, זה פשוט ההתנהלות שאנחנו - - - אני בתור אמא, נותנת את הילד שלי לאח, לחברה, לא משנה, למישהו אחר, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ברכב, ללא כיסא בטיחות, הם נוסעים, אני לא אדבר חלילה על מקרה של תאונה, שהילד חשוף וכו', אבל שוטר שעוצר, הנהגת או הנהג יכולים להגיד, ' האחריות של אמא שלו'?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אז למה כשאנחנו מדברים על מוניות, אנחנו כאילו מנכים את העניין הזה מתחנת המוניות, או מנהג המונית, או בכלל מהאחריות שלנו כחברה?

יפעת שאשא ביטון: ואם תקרה תאונה ברכב של מונית, אז הילד לא חשוף לפגיעה כאילו?

יפעת שאשא ביטון: הוא מוגן שם?

<אסי סוזנה: לא חושב שהוא מוגן, אבל אני רק אומר שאנחנו לא יכולים להטיל עליו את הנושא הזה, או להגיד 'אל תעלה ילדים בכלל לרכב, אלא אם כן יש לך כיסא כזה או אחר', ובאמת צריך להתאים, כי הרי לא כל כיסא מתאים לכל ילד, מי כמוכם יודע?

יפעת שאשא ביטון: אבל יש כיסאות שהם, יש שני סוגים של כיסאות שיכולים לכסות את הכול.

<אסי סוזנה: זה לא מה שהחוק אומר בכל מקרה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה הרבה יותר טוב ממה שהיום, שהילדים פשוט חשופים בצורה שהיא בוטה בעיניי, במקרה של תאונה, לא עלינו.

<אסי סוזנה: ועדיין אחרי הכול, אני חושב שקשה מאד יהיה, להטיל את האחריות הזאת על אותם נהגי מוניות שהם מסיעים את הציבור.

<אסי סוזנה: יש השלכות אחרות, כמו לדוגמא, 'אוקיי, אין לך כיסא אז אל תסיע את אותם ילדים', ואז מצד אחד כשאנחנו רוצים לתת מענה במוניות שירות לציבור, נהג מונית יכול להגיד: 'מצטער, אין לי כיסא' ולהמשיך הלאה.

יפעת שאשא ביטון: יש חובת חגירת חגורות במונית?

<אסי סוזנה: לא, רק בנסיעות בינעירונית.

<יהודה בר אור: לא לא לא, גם לא.

יפעת שאשא ביטון: אין חובת חגורות בטיחות?

<אסי סוזנה: ההחרגה היא לפי סעיף 83ב', ההחרגה היא לנהג מונית בנסיעות עירוניות, ולנוסעים מאחור בנסיעות עירוניות.

<יהודה בר אור: בינעירוניות.

<אסי סוזנה: לא, עירוניות.

<אסי סוזנה: אדוני, פתח את החוק תסתכל.

<אסי סוזנה: תסתכל על התקנות, מה לעשות?

<אסי סוזנה: אתה רוצה שאני אקריא לך?

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני לא מבינה, מההתייחסות שלך אני מבינה שאתה יושב ראש איגוד נהגי המוניות, אני יכולה גם להבין את המקום שממנו אתה בא.

יפעת שאשא ביטון: יהודה?

<יהודה בר אור: אני יהודה בר אור, יושב ראש איגוד נהגי המוניות הארצי.

<יהודה בר אור: אני אבא וסבא, יש לי נכדים, ואני מסיע, ויש לי גם ילד שהוא מתעסק, שהוא גם היה קצין למידה ואני העברתי איתו את כל השנים יחד, ככה שאני נמצא במערכת הזאת די שנים, וליוויתי את העניין הזה כנהג מונית וכאב, וכיום אני מלווה את זה גם כסבא.

<יהודה בר אור: זו אחריות של ההורה.

<יהודה בר אור: אני, כמו שאני יודע שאני לוקח את הבוסטר שלי וכל דבר, הילד שלי לוקח או אני לוקח אם אני מסיע את הנכדים שלי, בפרייבט שלי, וזה הכול באחריות של ההורים, נהג המונית, אין לו מקום לשים את זה מאחורה, היום בכלל כשרוצים לעבור לרכב ההיברידי או החשמלי, שאין שם מקום לשים כלום מאחורה, מה, הוא ישים שם איזה מזוודה, איזה בוסטר, איזה מה?

<יהודה בר אור: מה הוא ישים ראשון לפני מה?

<יהודה בר אור: מה אתם רוצים עוד להחיל על נהג המונית - - -

יפעת שאשא ביטון: אז לא, שניה רגע.

<יהודה בר אור: לא, שנבין רגע, שנבין.

<יהודה בר אור: גברתי, את רוצה לשמוע את התגובה שלי או ש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מבינה, אבל אני רוצה רגע להתייחס למה שאתה אמרת.

<יהודה בר אור: אני אגמור, אני אענה לך על הכול, תאמיני לי, לא באתי לפה בשביל לא לענות.

<יהודה בר אור: אני באתי לפה להביא את המציאות של נהג המונית בשטח, באמת.

<יהודה בר אור: קודם כל אנחנו, ברגע שאנחנו מחויבים ועובדים עם ילדים עם קשיי - - - או ילדים קטנים, שאנחנו מסיעים אותם לכל מקום, במכרז ובכל מקום כתוב שהנהג שמתחייב לקחת את כל הדברים האלה, הוא חייב להחזיק לעצמו את כל האמצעים, שהוא חייב לקחת את הילדים בדרך הבטוחה ביותר, אז הילדים שבאמת נוסעים כל יום הם מוגנים.

יפעת שאשא ביטון: במקרים האחרים הוא לא חייב - - -?

<יהודה בר אור: לא, הוא לא רק לא חייב, הוא גם לא יכול.

<יהודה בר אור: הוא לא יכול משום שאין לנו אפשרות לשים את זה באוטו.

<יהודה בר אור: קודם כל כמה עוד הוצאות יש לנהג מונית שבקושי מגיע לשכר מינימום בשתים עשרה שעות עבודה?

<יהודה בר אור: רוצים להטיל עליו עוד הוצאות ועוד הוצאות?

<יהודה בר אור: אין מקום לזה.

<יהודה בר אור: ב', אין לו מקום באוטו להכניס את זה, כי אנחנו, ההפך, הולכים היום לצמצם את הבגאז' של האוטו ולא להגדיל אותו, אז איפה נשים את הדברים האלה?

<יהודה בר אור: היום רוצים לשים דגש על מחיר ודגש לזה ומיליון ואחד דברים רוצים שנהג המונית יעשה, ואי אפשר את כל העולם ואשתו להטיל על הנהג ולהכניס אותו לתוך האוטו, אין לו מקום, זה אוטו שצריך להסיע מזוודות, צריך להסיע אנשים וצריך לתת שירות לאנשים שנוסעים איתו.

<יהודה בר אור: אנחנו, כמובן שברגע שאנחנו רואים אנחנו מטלפנים מהר לתחנה והבן אדם - - - אנחנו אומרים למי שיכול להסיע, ויש לו את זה, זה יתרון שלו, כי באותו רגע אין לו עבודה, הוא יכול להסיע ויש לו את הבוסטר, הוא מרוויח.

<יהודה בר אור: הפוך, מבחינת עבודה, הוא מקבל את העבודה.

<יהודה בר אור: ברגע שאין לו עבודה, אם אין לו בוסטר הוא לא ייסע עם הילד הזה אם אין למשפחה הזאת בוסטר.

<יהודה בר אור: אבל המשפחה צריכה לדאוג לבוסטר שלה כשהיא באה למונית והיא נוסעת, כי האחריות היא שלי ושל כל אחד בישראל.

<יהודה בר אור: זה לא שייך שאני נהג מונית כרגע, אני מדבר עכשיו כהורה וכסבא.

<יהודה בר אור: לא יכול להיות שאתם באים, רוצים שהנהג יהיה אחראי - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, אתה עוד לא יודע מה אני רוצה, אנחנו עכשיו נמצאים בשיחת בירור.

יפעת שאשא ביטון: וזו הסיבה גם שרציתי לשאול מקודם, אבל אתה אמרת את הדברים שוב עכשיו, אז אני אשאל את השאלה.

<יהודה בר אור: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא באה להטיל על נהגי המוניות כלום, אנחנו באים לראות איך אנחנו מוודאים שהילדים שלנו נוסעים בבטחה, גם במונית.

יפעת שאשא ביטון: גם במונית.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו לשיטתך, אם אתה אומר שהאחריות היא של ההורים, ואני מסכימה שעל ההורים תמיד מוטלת האחריות - - -

<יהודה בר אור: לא, אני - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: אז אולי הורים שלא מגיעים עם הציוד שנדרש, נהג המונית פשוט לא ייקח את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא יהיה אפשר להסיע ילדים במונית אם הם לא נמצאים עם אמצעי הבטיחות הנדרשים.

<יהודה בר אור: את עושה פה שני דברים, אחד טוב ואחד רע.

<יהודה בר אור: מה הטוב?

<יהודה בר אור: הטוב, שבאמת לאותו נהג שרוצה יהיה לו פרנסה יותר ויותר, והרע, שאם יהיה באותו רגע, לא יהיה מספיק מוניות, אז לאנשים תהיה סיבה להגיד שכרגע אין להם בוסטר, וכאן את נכנסת לתוך פלונטר.

<יהודה בר אור: אי אפשר יהיה לכפות את זה ולחפש, מי יבדוק את זה?

<יהודה בר אור: שמונה פקחים בכל הארץ?

יפעת שאשא ביטון: מה אתם מציעים?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהילדים שלנו יהיו בטוחים.

יפעת שאשא ביטון: מה אתם מציעים?

<יהודה בר אור: תראי, אני כל היום מתלונן על זה שחאפרים מפקיעים מחירים ועושים בעיות, ואני שולח את הפקחים לכל מיני מקומות ששמה לוקחים לציבור יותר כסף.

<יהודה בר אור: אני משתף פעולה עם משרד התחבורה ועם המשטרה ועם הכול, כדי שלא יפגעו בציבור.

<יהודה בר אור: ואין להם, והתשובה שלהם, שלא תמיד הם יכולים לעזור כי יש להם שמונה פקחים בכל הארץ ואין להם תשובות לאף דבר.

<יהודה בר אור: אז בטח שהם לא יבדקו למי יש בוסטר ולמי לא, זה הרי חוק שאין לו שיניים, זה כאילו דבר שאי אפשר לבצע אותו גם.

<יהודה בר אור: עכשיו מה שאנחנו אומרים, אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: יש משטרה בדרכים, מה זה הדבר הזה, יש משטרה בדרכים, תהיה לה זכות לעצור נהג מונית ולראות, מסיע ילדים מחוץ לחוק או לא - - -

<יהודה בר אור: תראי, גברתי, יש לנו חוק שאומר שצריכה להיות מזוזה בתוך האוטו, מה זה מזוזה?

<יהודה בר אור: שאני אקבל את פרטי הנהג בתוך האוטו, אני רשום גם על המונית, אני כבר 37 שנה נהג מונית, אולי שלוש פעמים עצרו אותי על השאלה הזאת.

<יהודה בר אור: אפילו על המדבקות שהן גלויות מבחוץ, שכל אחד רואה את זה ואני שולח למשטרה לכל מיני מקומות שנהגי מוניות נוסעים בלי זה, כי החוק מחייב אותם לשים כי זה מה שהנוסע רואה.

יפעת שאשא ביטון: איך הילדים שלנו נוסעים בבטחה גם במוניות?

יפעת שאשא ביטון: לא יכול להיות שהילדים שלנו, במוניות, לא בטוחים.

<יהודה בר אור: אז הם בטוחים.

<יהודה בר אור: קודם כל הם בטוחים.

<יהודה בר אור: קודם כל אני אומר לך, הם בטוחים.

יפעת שאשא ביטון: למה, יש לכם מעטה הגנה מיוחד?

<יהודה בר אור: קודם כל אני אומר לך, תזמיני לפה נציג משטרה וכל מי שאת רוצה, חבל שאין פה, וכרגע עד הרגע הזה, בלי עין הרע שלא יהיה, אני לא קיבלתי שום דוח משטרתי בשום מקום שקרתה תאונה במונית שבו נפגע ילד בגלל שהוא לא היה חגור.

<יהודה בר אור: נקודה.

<יהודה בר אור: ההורה שיושב איתו יודע, נהג המונית מבקש ממנו, 'תפוס אותו טוב', ברגע שהילד מנסה לקום, הוא מבקש מההורה, עוצר את האוטו בצד - - -

יפעת שאשא ביטון: כן אבל אם חלילה תאונה או משהו, מה גורלו של הילד?

יפעת שאשא ביטון: ועוד אתם חמישה מאחורה ולא רק - - -

<יהודה בר אור: גם אם יהיה בוסטר זה לא יעזור, בתאונה אמיתית.

<יהודה בר אור: כולם יודעים מה זה בוסטר.

יפעת שאשא ביטון: אז משרד התחבורה בואו נבטל את תקנות הבטיחות לילדים ברכבים אם זה לא יעיל, באמת עכשיו אני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אם זה לא באמת מה שמציל את הילדים שלנו, אז בשביל מה אתם מוציאים על זה כל כך הרבה כסף?

<יהודה בר אור: את יודעת כמה אנשים היו חגורים טוב מאד והלכו לעולם הבא?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אם באמת הסיפור של הבוסטרים מאחורה, או בכלל של הילדים, הם לא כאלה יעילים, אז בואו נבטל.

יפעת שאשא ביטון: למה ההורים צריכים להוציא מאות אם לא אלפי שקלים על כיסא בטיחות?

<יהודה בר אור: תראי, במה הוא קשור, הוא לא קשור בכלום.

<יהודה בר אור: אם הוא לא קשור, הוא יעוף.

יפעת שאשא ביטון: בוא נבטל את זה! טוב שניה רגע, יהודה, תן לאסי רגע

<רויטל לן כהן: הוא חגור עם חגורת הבטיחות, פשוט - - -

<יהודה בר אור: חגורת הבטיחות לא הצילה אותך גם - - -

יפעת שאשא ביטון: רויטל, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: תנו שנייה לאסי לענות.

<אסי סוזנה: אף אמירה כזאת או אחרת, שכיסאות בטיחות הם לא בטיחותיים או חגורה לא בטיחותית, אני לא חושב שמכאן צריך לבוא ולהגיד, 'אוקיי, בואו נבטל את הדבר הזה'.

<אסי סוזנה: יש מקום אולי למחקר מקיף ואז לבדוק ולהגיד, אוקיי מתאים או לא מתאים?

<אסי סוזנה: כן מגן או לא מגן?

<אסי סוזנה: זה בנושא הזה.

<אסי סוזנה: אבל, אני חושב, שוב, כשאנחנו מטילים את האחריות על מישהו שהוא לא באמת אחראי, אם תרצו, שוטר יעצור מונית, ואם הילד לא חגור ואין לו בוסטר – שייתן דוח להורים.

<אסי סוזנה: מה לעשות, ההורים צריכים לדעת שאסור להם להסיע את הילד בצורה כזו או אחרת, זה לא משנה מי הנהג.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני לא מצליחה להבין את השיח, כי אם עוצרים אותי ומאחור יש מישהו שהוא לא חגור ולא משנה, זה לא משנה עכשיו אם זה מבוגרים או ילדים, אני חוטפת.

יפעת שאשא ביטון: אני חוטפת.

<אסי סוזנה: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אז למה כשאנחנו מגיעים לנהגי מוניות אנחנו מנקים את השטח?

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין.

<אסי סוזנה: אנחנו לא מנקים את השטח, נהג במונית הוא נהג ברכב ציבורי, הוא אמור לתת שירות לציבור, בדיוק כמו שפטרנו אותו מחגורת בטיחות בנסיעה עירונית - - -

<יהודה בר אור: אחריות, לא - - -

<אסי סוזנה: אנחנו לא יכולים להטיל עליו את האחריות הזאת של לבוא ולהגיד, הבטיחות של הילדים היא על הראש שלו.

<אסי סוזנה: שוב, זה גם לא מעשי, אי אפשר להביא את כל המגוון של כיסאות כאלה ואחרים למונית, ואנחנו לא רוצים להגיע למצב כזה שמוניות לא נותנות שירות בגלל - - -

יפעת שאשא ביטון: מה קורה בנסיעה בינעירונית?

יפעת שאשא ביטון: אותו כנ"ל?

יפעת שאשא ביטון: כי נסיעה בינעירונית מן הסתם זה לא פגשתי אותך ברחוב, נסעתי עכשיו מקרית שמונה לתל אביב, נכון?

יפעת שאשא ביטון: מה קורה בנסיעות כאלה?

<אסי סוזנה: זה לא בהכרח נכון, נהג מונית חייב לתת את השירות, בין אם עמדת במרכז ירושלים ואמרת אני רוצה לנסוע לקריית שמונה, הוא חייב לקחת אותך.

יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר, אבל אני אומרת גם בנסיעות ארוכות הילד כל הזמן עכשיו בדרך מקרית שמונה לירושלים יהיה לא חגור בכבישי הארץ?

<אסי סוזנה: זה המצב בחוק.

<יהודה בר אור: קודם כל זה לא עובד, זה לא ככה.

<יהודה בר אור: רוב הנסיעות הארוכות באמת הן מוזמנות, ולכן כן מתאימים אותם לנסיעות, כי הנהג רוצה להרוויח.

<יהודה בר אור: זה לא צריך ללכת בחוק, זה הגיוני.

<יהודה בר אור: אנחנו לא מחפשים לפגוע באף אחד.

<יהודה בר אור: את מדברת כאילו אנחנו משני צדי המתרס.

יפעת שאשא ביטון: לא, מצוין, אני שמחה, כבר התקדמנו, יהודה, כבר התקדמנו.

<יהודה בר אור: מאיפה הגעתם למצב הזה בכלל?

<יהודה בר אור: מה, אנחנו לא הורים?

<יהודה בר אור: באמת, באמת.

<יהודה בר אור: את רוצה אני אביא לך את התעודה שלי, מגיל - - - היום הילד שלי בן 33, מגיל 6 אני רץ איתו לכל העולם ואשתו.

יפעת שאשא ביטון: יהודה, אני שמחה על מה שאתה אומר.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה ואני מברכת.

<יהודה בר אור: אתם לא יודעים כלום על מה שעבר כל אחד בישראל, אבל לא משנה.

<יהודה בר אור: בן אדם צריך לדעת כמה הוא אחראי.

<יהודה בר אור: אני לעולם לא חשבתי שאני צריך לבקש אחריות מאדם שאין לו שום אפשרות להיות אחראי על הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני שמחה על מה שאתה אומר, וזו הסיבה שכן, אני לוחצת, ואני אמשיך ללחוץ איפה שצריך כדי שהדברים יהיו ברורים.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר, ולשם אני כיוונתי, זה לא באמת מישהו תפס טרמפ עכשיו מקרית שמונה לתל אביב עם המונית, או הפוך, בדרך כלל אלה נסיעות מוזמנות.

יפעת שאשא ביטון: למה אי אפשר שלפחות, בנסיעות הבינעירונית, כן תהיה חובה של כיסאות בטיחות לילדים?

<יהודה בר אור: אני יכול להסביר את זה בצורה - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שממילא אתם לוקחים אחריות.

<יהודה בר אור: דבר כזה, כשיש הזמנה מחוץ לעיר, אז מזמינים את זה מתחנה.

<יהודה בר אור: התחנה יש לה, היא יכולה להחזיק אחד, שניים, שלושה כיסאות כאלה בתוך המשרד, ואם נהג מונית רוצה לנסוע וליהנות מנוף יפה כזה של קריית שמונה או כל מקום אחר, תוסיפי.

<יהודה בר אור: חוק לא ייתן לעניין הזה פתרון.

<יהודה בר אור: את תעשי חוקים והם יעמדו שם כמו שהם עומדים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שיעמדו שם כמו שעומדים, אני רוצה, כי אני רוצה להגן על הילדים שלנו, שכל מי שעולה לרכב יגן על הילדים שלנו.

<יהודה בר אור: אני אסביר לך מה שהיה לפני שנים, אני אמרתי לך, אני הרבה שנים בתוך העניין, אני כבר 16 שנה מייצג את ענף המוניות בכנסת ובכל מקום.

<יהודה בר אור: ואני בא לוועדות בלי סוף.

<יהודה בר אור: אני אומר לך שהייתה גם בעיה כזאת עם חגורה, היה לנו אחריות על החגורה, שהנוסע היה יושב לידנו ולא רוצה לחגור.

<יהודה בר אור: מה, אנחנו נזרוק אותו מהמונית, איזה כוח יש לי לזרוק אותו מהמונית?

<יהודה בר אור: הוא ה"בעל הבית" שנוסע איתי באותו רגע, אזרוק אותו מהמונית?

<יהודה בר אור: אני אלך איתו מכות?

<יהודה בר אור: אנחנו נלחמנו על חוק, אמרנו שאנחנו מבקשים, אז אמרו לנו שימו מדבקות, שבו כתוב "חייבים לחגור חגורה במוניות" ואתם תהיו פטורים.

<יהודה בר אור: העברנו את זה, היום, כבר שנים אין בעיה עם זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא מחפשת עכשיו לפטור - - - אני מחפשת שהילדים ייסעו בבטחה.

<יהודה בר אור: את רוצה אחריות של נהג המונית, זה לא יהיה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה אחריות של נהג המונית.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ש - - - לא לא לא, סליחה, יהודה, אל תכניס לי מילים לפה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שתהיה אחריות של נהג המונית, אני רוצה שתהיה אחריות של כולנו, אוקיי, אני רוצה שהילדים שלנו ייסעו בבטחה.

<יהודה בר אור: גם אני.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, נסיעות מחוץ לעיר הן נסיעות מוזמנות, אני חושבת שכדאי לשקול שלפחות בנסיעות האלה, ואנחנו רואים את כבישי ישראל, אנחנו רואים, לצערי אנחנו כל יום שומעים על תאונות, אני יום אחד נסעתי עם היועצת שלי ושאלתי אותה "תגידי, זה לא נגמר הסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: " דיווח על התאונה הזו, והנה התאונה הזו והתאונה הזו, באותן חדשות.

יפעת שאשא ביטון: כאילו, וזה נדמה לך שאולי תקליט שבור או משהו נעצר שם, זה פשוט לא ייאמן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים הרי מה קורה בכבישים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אז לפחות שבדרכים הבינעירונית אנחנו נראה איך אנחנו מסיעים את הילדים בבטחה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם רגע לשמוע את ארגון בטרם ואחר כך את קואליציית הורים לילדים מיוחדים.

יפעת שאשא ביטון: אביטל, בבקשה.

<אביטל אפל פנקס: תודה רבה.

<אביטל אפל פנקס: קודם כל אני אפתח ואומר שלא צריך עוד מחקרים, זה כבר ידוע ועשו כל כך הרבה, ולא מפסיקים לעשות מחקרים על היעילות של מושבי בטיחות ובוסטרים, הם מצילים חיים באופן חד משמעי.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו נמצאים בבתי החולים ואנחנו רואים ילדים שיושבים בלי מושבי בטיחות, או בלי בוסטרים והפגיעות שלהם הן כל כך קשות, אם הם נותרים בחיים, שכאן אני רוצה פשוט לפתוח וליישר קו, אין בכלל ספק שההבדל בין חיים למוות זה ההבדל בין ילד ישוב במושב בטיחות או בוסטר כמו שצריך וילד שלא ישוב.

<אביטל אפל פנקס: אגב, באוכלוסייה הערבית, אני שומעת היום מהמשטרה ששם יש לצערנו פחות חגירה, רואים את אותם ילדים מתים הרבה הרבה יותר, מוצאים אותם מחוץ לרכב בכלל אחרי תאונות, מה שלא היה אמור לקרות, רק בגלל שהם לא היו חגורים.

<אביטל אפל פנקס: אני פשוט רציתי ליישר קו בגלל מה שנאמר.

<אביטל אפל פנקס: אין ספק, לא צריך עוד מחקרים, המחקרים נעשים כל הזמן, וזה חד משמעית מציל חיים.

<יהודה בר אור: אני אומר לך, שאני עד היום לא ראיתי במונית תאונה שבה הילד לא היה חגור.

יפעת שאשא ביטון: אלוהים ישמור.

<אביטל אפל פנקס: באמת לצערי, מערך הרישום עדיין לא מספיק טוב והוא לא אומר האם זה היה מונית או לא מונית.

<אביטל אפל פנקס: דבר שני, וכמובן אין הבדל בין רכב פרטי למונית, זה אותו רכב בסך הכול, רק זה בתשלום וזה לא בתשלום, להבדיל מאוטובוס, למשל, שיש לו שלדה הרבה יותר חזקה והוא הרבה יותר גדול ומעצם כך הוא מגן יותר על הילדים, מונית היא בדיוק כמו רכב פרטי בתאונה.

<אביטל אפל פנקס: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות, קודם כל יש לנו באמת הרבה פניות מהורים שאומרים "מה אנחנו יכולים לעשות?

<אביטל אפל פנקס: אין מענה.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו מתקשרים לחברות מוניות ואין להם מושבי בטיחות", ולכן הפתרון הזה שכן יהיה בתחנה, שכן לחייב תחנה, שיהיו בתחנה כמה סוגים של באמת מושבי בטיחות, לדעתי הוא כן נכון כדי שלהורים יהיה מענה שהם יוכלו בכל תחנה ותחנה שהם מתקשרים להזמין רכב עם מושב בטיחות מתאים.

<אביטל אפל פנקס: דבר שני, אני רוצה לדבר על ההסעות הקבועות, לא רק הבינעירוני אלא הסעות - - - למשל מוניות לפעמים מתפקדות כהסעות קבועות לגני ילדים, במיוחד מאז שחלה החובה של לימוד מגיל 3 ואנחנו רואים ילדים בני שנתיים ושמונה, שנתיים ועשר - - -

יפעת שאשא ביטון: שם גם אין חובה של כיסאות בטיחות?

יפעת שאשא ביטון: כי לפי מה שהוא אומר בנסיעות ה - - -

<אביטל אפל פנקס: אין חובה.

<אביטל אפל פנקס: אין חובה, בדיוק אני פניתי למשרד החינוך בנושא, אנחנו עומדים להיפגש, אבל אנחנו מקבלים כל הזמן פניות.

<אביטל אפל פנקס: פנייה רק מהחודש האחרון, מאמא שהבן שלה בן שנתיים ותשע, שובץ לגן שפתי רחוק מהבית והוא זכאי להסעות, ושוב היא בתסכול נוראי.

<אביטל אפל פנקס: וזו דוגמא אחת מני באמת דוגמאות שאנחנו כל הזמן מקבלים, שללא כיסא בטיחות וללא מלווה והיא מתוסכלת, והוא בן שנתיים ותשע, ילד בן שנתיים ותשע שצריך לנסוע נסיעה ארוכה לגן.

יפעת שאשא ביטון: לפי מה שהוא אמר ולפי מה שאני חשבתי, והנה שוב מסתבר שאני לא מכירה את זה עד הסוף ולכן הדיון הזה הוא חשוב.

יפעת שאשא ביטון: בהסעות המוזמנות, המסודרות, הקבועות של משרד החינוך, אין חובה לציוד בטיחות?

<אביטל אפל פנקס: אין.

<אביטל אפל פנקס: אין חובה.

<יהודה בר אור: קודם כל זה לא מדויק בכלל, כי זה לא צריך, תביני.

יפעת שאשא ביטון: מה לא צריך?

יפעת שאשא ביטון: לא צריך אבל אמרת ש- - -

<יהודה בר אור: לא צריך.

<יהודה בר אור: תני לי להסביר לך משהו - - -

<אביטל אפל פנקס: תקנה 83א פוטרת מוניות ואוטובוסים מחובת התקנת מושבי בטיחות.

<רויטל לן כהן: זו התשובה שאנחנו מקבלים ממשרד החינוך – תקנה 83.

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע

<יהודה בר אור: בכל מכרז שישנו, ובכל מה שהעיריות, עכשיו אני יודע, ואני יכול להגיד לך את זה על פי הניסיון שלי בעיריית ראשון ובעיריית תל אביב, שמה אני יותר ראיתי את העניינים האלה.

<יהודה בר אור: הם כותבים את זה במכרז, אתה לא רוצה להכניס את זה – אל תיסע, אתה לא יכול להסיע.

<יהודה בר אור: כמו שאתה מחויב בקצין בטיחות, כמו שאתה מחויב כל דבר, אני לא מחויב לך בקצין בטיחות אבל אתה מחויב בקצין בטיחות בגלל שאתה מסיע ילדים.

<רויטל לן כהן: הנה, שמעון הגיע בדיוק בזמן.

יפעת שאשא ביטון: אז איך קורה שיש נסיעות של משרד החינוך שמתקיימות בלי כיסאות בטיחות?

<יהודה בר אור: כי משרד החינוך את זה לא בודק או לא שם לזה מספיק דגש, זה בעיה של משרד החינוך, כי - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה בעיה של משרד החינוך?

יפעת שאשא ביטון: אתה נהג, אתה חברת מוניות, ניגשת למכרז - - -

<יהודה בר אור: אבל הוא לא ייתן לי את המכרז אם אני לא - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה, מה זה, שוטרים וגנבים?

יפעת שאשא ביטון: כאילו אם אני, כחברה, ניגשתי למכרז, המכרז אומר שאני מחויבת בכיסאות בטיחות, אז מה, עכשיו אני אחכה לראות אם משרד החינוך שם עליי עין או לא ולפי זה אני אכניס כיסא בטיחות?

<יהודה בר אור: לא לא לא לא, אם משרד החינוך, אם הוא כתב את זה שמה וזה כתוב לו והוא לא שם, אז הנהג הזה הוא לא בסדר, וצריך לקרוא לו לסדר.

<יהודה בר אור: אנחנו לא מגנים על מי שלא בסדר.

<יהודה בר אור: מה, מאיפה הבאת את זה בכלל עכשיו?

<יהודה בר אור: אמרתי שזה צריך להיות חלק מהמכרז עצמו וברגע שהחברה לקחה את הנסיעות, היא יודעת שהיא צריכה לעשות א' ב' ג' ד', ובין הדברים שכתוב כתוב קצין בטיחות, כתוב פה, כתוב שמה, והוא צריך לבצע את זה.

<יהודה בר אור: היה ונהג מונית לא ביצע את זה, צריך להעמיד אותו במקומו.

<יהודה בר אור: אין לי שום, פה אין שום הקלה לאף אחד, מי אמר שצריך להיות הקלה למי שלא מקיים את החוק?

<אביטל אפל פנקס: החוק פוטר מוניות ממושבי בטיחות, גם בהסעות וגם חוזר מנכ"ל פוטר את החברה.

<יהודה בר אור: ממכרז הוא לא פוטר אותם.

<יהודה בר אור: טוב.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס לנושא של צרכים מיוחדים.

יפעת שאשא ביטון: תודה, אביטל.

יפעת שאשא ביטון: רויטל ואביטל.

<רויטל לן כהן: אנחנו אפילו מאותה עיר, אנחנו שתינו מכפר סבא.

יפעת שאשא ביטון: רויטל, בבקשה.

<רויטל לן כהן: רויטל לן כהן, עורכת דין, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לדבר על כמה בעיות בנושא של משרד החינוך והסעות לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: אחת, זה נדון גם בועדת החינוך, מנכ"לית משרד החינוך, בצורה הכי פשוטה, היא מתנגדת להתקנת תקנות.

<רויטל לן כהן: התקנות שיש לפעוטות, שפורום הארגונים כתב והצלחנו להעביר מול משרד הרווחה, משרד החינוך מתנגד לתקנות האלה.

<רויטל לן כהן: לא מתנגדים באופן עקרוני, הם פשוט לא תומכים, שזה לפחות בלקסיקון שלי אותו דבר.

<רויטל לן כהן: עכשיו, מעבר לזה שהם לא מאפשרים להעביר תקנות בטיחות, כל פעם שאנחנו עולים עם בעיה שקשורה לבטיחות של ילדים, התשובה של משרד החינוך, תקנה 83 פוטרת, לא חייבים.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לתת שתי דוגמאות, אחת, והיא הדוגמא הכי מקוממת כרגע, יש מקומות שבהם צריך להסיע שלושה ילדים ומלווה, אז לשלושה ילדים ומלווה לוקחים מונית רגילה, אבל, מלווה חייב לשבת ליד הילדים.

<רויטל לן כהן: איך פותרים את הבעיה הזאת?

<רויטל לן כהן: לוקחים ילד, לפעמים באמת מתחת לגיל שלוש, כי גן תקשורת אפשר להתחיל כבר בגיל שנתיים ושמונה, או את גני החינוך המיוחד, וזה לא משנה לצורך העניין גם אם הוא בן חמש, ומושיבים אותו במושב הקדמי של המונית והמלווה יושב מאחורה בין שני הילדים, או שהמלווה יושב מקדימה ושלושה ילדים מאחורה.

<רויטל לן כהן: שני המצבים האלה הם בלתי נסבלים.

<רויטל לן כהן: כשיושב ילד מקדימה כשההורים מתנגדים, ההורה אומר, זה נכון שתקנה 83 כאילו לא מחייבת אתכם לכלום, אבל אני לא מוכן שילד שלי, בגיל כל כך צעיר, יישב במושב קדמי, שזה המושב הכי מסוכן ברכב.

<יהודה בר אור: צודקת בהחלט.

<רויטל לן כהן: ומשרד החינוך אומר, אני לא מתערב, לא אכפת לי.

יפעת שאשא ביטון: זה עם כיסאות בטיחות או בלי?

<רויטל לן כהן: עם כיסא בטיחות, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: כי החוק בעצם כן מתיר מגיל מסוים- - -

<רויטל לן כהן: החוק אומר שצריך לנטרל כרית אוויר, הוא לא מדבר בכלל על גילאים.

יפעת שאשא ביטון: הוא מדבר, כן.

<רויטל לן כהן: תשע.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: לא לא, הוא מדבר על גילאים, אני אקריא לך, "לא ייסע אדם במושב קדמי ברכב מנועי ובמושב אחורי - - -" ככה, ילד שטרם מלאו לו שלוש שנים, אלא אם כן הוא רתום במושב בטיחות המתאים לגובהו ולמשקלו של הילד, ילד שמלאו לו שלוש שנים וטרם מלאו לו שמונה שנים, אלא אם כן הוא רתום במושב בטיחות - - - " זאת אומרת, מותר.

יפעת שאשא ביטון: לפי החוק מותר.

<רויטל לן כהן: מותר להסיע, אבל זה בדיוק העניין, שנייה.

<רויטל לן כהן: שני דברים פה, אחת, אומר ההורה, אני, ילד שלי, לא מוכן בגיל כזה שייסע במושב קדמי.

<רויטל לן כהן: ולא יעלה על הדעת שילד עם צרכים מיוחדים כל כך מורכבים גם יישב במושב קדמי, לבד, כשהמלווה בעצם יושב מאחורה, ואם קורה משהו אי אפשר לעזור לו.

<רויטל לן כהן: מעבר לזה שזה מאד מאד מסוכן, וכל המקרים שקיבלנו השנה, הנהג, או לא ידע איך מנטרלים כרית אוויר, או לא רצה לנטרל כרית אוויר כי כדי לנטרל כרית אוויר צריך לנסוע למוסך - - -

יפעת שאשא ביטון: מה את מציעה, רויטל?

יפעת שאשא ביטון: המלווה יושב קדימה ויש לו שליטה על שלושת הילדים, נראה לי - - -

<רויטל לן כהן: הוא לא יכול.

יפעת שאשא ביטון: למה לא?

<רויטל לן כהן: כי אי אפשר, שלושה ילדים מאחורה, הוא יושב מקדימה, הוא רתום בחגורת בטיחות, מה קורה אם לילד מאחוריו קורה משהו?

<רויטל לן כהן: מה הוא יעשה?

<רויטל לן כהן: הוא יפתח את חגורת הבטיחות ויעבור אחורה?

יפעת שאשא ביטון: לא אני שואלת, קורה באיזה רמה?

יפעת שאשא ביטון: כי אפשר לעצור את המונית ולטפל בו, ואפשר - - - אני מנסה רגע באמת להבין.

יפעת שאשא ביטון: אם הם בכיסאות בטיחות, וכולם רגע מוגנים, ואם חלילה ילד, לא יודעת, הקיא- - -

<רויטל לן כהן: הסיבה שיש שם מלווה זה כי זה ילדים מאד מורכבים והם זקוקים למלווה הזה שיעזור להם, בכל מיני- - -

יפעת שאשא ביטון: יעזור במה?

<רויטל לן כהן: זה יכול להיות ילדים מונשמים שצריך לדאוג שיושבים עם מכשירי הנשמה עליהם, זה יכול להיות ילדים שיש להם בעיות רגשיות או בעיות התנהגות, או שהם בוכים כל הדרך, זה יכול להיות ילדים עם בעיות פיזיולוגיות אחרות שדורשות מישהו שייתן להם תמיכת ראש, כי כיסאות הבטיחות, יש איזושהי - - - זה לא כמו הכיסאות גלגלים הגדולים.

<רויטל לן כהן: יש כל מיני סיבות.

יפעת שאשא ביטון: מה את מציעה?

<רויטל לן כהן: אנחנו מבינים שזה החוק ובגלל זה באנו הנה, אז קודם כל אנחנו מבקשים שתהיה אמירה ברורה, או שישונה החוק, או שיחייבו את משרד החינוך, שילד לא יושב בכיסא הקדמי של מונית.

<רויטל לן כהן: אם רוצים לקחת שני ילדים ביניהם לשלב במונית רגילה, בבקשה.

<רויטל לן כהן: מרגע שאנחנו מגיעים למצב של שלושה ילדים, שייקחו מונית יותר גדולה, את המוניות הגדולות יותר, את המיניבוסים, אני לא יודעת, אבל לא יעלה על הדעת שאנחנו מסיעים ילד כל כך מורכב במושב קדמי.

<רויטל לן כהן: ואני אומרת לך בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, מתחילת השנה לא הצלחנו לגרום לזה שאפילו בהסעות שכן נוסעות ככה, בעיקר בנתניה יש לנו בעיה כזאת, ינטרלו כרית אוויר.

<רויטל לן כהן: אומר הנהג – אני לא אכנס כל בוקר למוסך, שינטרלו לי את כרית האוויר, ואחרי שאני אגמור להסיע את הילדים, אני אחזור למוסך, שיסדר את כרית האוויר, ואז כשאני צריך לקחת אותם בסוף היום אני אחזור למוסך, הוא ינטרל את כרית האוויר, אני אשים אותם בבית, אני אחזור למוסך, הוא יחזיר לי את כרית האוויר.

<רויטל לן כהן: זה חלק מהבעיה.

<רויטל לן כהן: דבר שני, וזאת בעיה מאד קשה שיש לנו עם ההסעות של הילדים, זה שלמרות שכתוב במכרז שהנהג צריך לדעת איך חוגרים, כמה חוגרים, מה חוגרים – כלום.

<רויטל לן כהן: אני יכולה להגיד לך מהורים שהגיעו עם כיסאות מיוחדים, עם ילדים שיש להם באמת בעיות מוטוריות מורכבות, כיסאות מיוחדים, בין אם זה כיסאות גלגלים שצריכים לעלות לתוך רכב ובין אם זה כיסאות בטיחות אחרים, והנהג או לא ידע איך לחגור אותם, או לא התחשק לו לעשות כי זה לפעמים חגירות מאד, לעיגונים וכל מיני, הוא לא יודע, זה לא מעניין אותו, מבחינתו זו לא בעיה שלו, זו בעיה של המלוֶה והמלוָה לא יודעים, אף אחד לא מכשיר אותם.

<רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על המצב הבלתי נסבל הזה שאין עדיין הפרדה מבחינת ה - - - שהמלווה והנהג לא יהיו מאותה חברה, או לא קשורים ביניהם.

<רויטל לן כהן: הרבה פעמים מה שקורה זה שהמלווים הם בני משפחה של הנהג, וקורים דברים מזעזעים ברכב ואין לנו מלווה שיגן על הילדים, כי הוא בא עם הנהג.

<רויטל לן כהן: או שזאת אשתו – היו לנו בשנה שעברה מקרים שהוא היה לוקח את האישה או את הבת בתור מלוות, הוא היה מוריד אותן בשוק, עושה את הסיבוב, מוריד את הילדים, אוסף חזרה את אשתו מהשוק.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר התנהלות לא תקינה שצריך לאכוף - - -

<רויטל לן כהן: אבל זה בדיוק העניין.

<רויטל לן כהן: בכל מה שקשור להסעה במוניות, אין לנו שום יכולת לשלוט על הדברים האלו.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר פה משהו.

יפעת שאשא ביטון: ברמה של החוק - מה מותר מה אסור, איך אנחנו מתמודדים עם המורכבויות, זו באמת הסיבה שלשמה אנחנו יושבים כאן.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על התנהלות לא תקינה של נהג, אוקיי, זה כבר סיפור אחר, והייתי שם במקום הזה, כמי שעמדה בראש מערכת - - -

<רויטל לן כהן: אבל אי אפשר להסתיר את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: בטח שכן, כי הורים יודעים, הרי איך את יודעת שהוא הוריד את הילדה שלו ואת האישה שלו בשוק, או עשו כל מיני דברים ש - - -

<רויטל לן כהן: ההורים עקבו אחריו.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, ההורים יודעים בדיוק מה קורה וההורים מגיעים וכן, הנהג הזה צריך לחטוף ולדעתי לא צריך להיות כשיר בכלל להסיע ילדים.

<רויטל לן כהן: אני מסכימה איתך, אבל משרד החינוך לא דואג שהעירייה תבטל את המכרז.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו נציגים של השלטון המקומי?

<רויטל לן כהן: אבל בלי קשר, שתי הבעיות האקוטיות בנסיעות של מוניות קטנות זה הנושא של ילד שיושב במושב הקדמי, הנושא של מלווים שיושבים במושב הקדמי ומשאירים ילדים מאחור, והנושא של חגירה, שנהגים לא יודעים איך לחגור.

<רויטל לן כהן: אגב, מי שמחויב לכיסאות זה ההורים במקור.

<רויטל לן כהן: אם הורה יגיע עם הילדים למונית בלי כיסא, הם יסיעו את הילד גם ככה, גם אם זה ילדים עם צרכים מיוחדים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא תקין.

יפעת שאשא ביטון: זה לא תקין.

<רויטל לן כהן: נכון.

<רויטל לן כהן: אנחנו מאד מבקשים שיטפלו בנושא הזה שילד עם צרכים מיוחדים שנוסע במונית קטנה לא יישב במושב קדמי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לך משהו לגבי הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת להגיד לך באופן חד משמעי כן או לא.

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד אני מבינה את העניין של כריות האוויר, מצד שני אני יודעת שהרבה מאד ילדים מוסעים במושב הקדמי בצורה בטוחה עם הגב בעצם לכיוון התנועה - - -

<רויטל לן כהן: אנחנו מדברים על ילדים מעל גיל 3.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור בכלל של המושב הקדמי זה עם כל הנושא של שכחת ילדים, את מדברת והוא נכנס בי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת להגיד לך לגבי זה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן יודעת לומר לך באופן חד משמעי לגבי הנושא של כיסאות הבטיחות, שאת אומרת שהורים מביאים איתם את הכיסא - - -

<רויטל לן כהן: הם מחויבים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: נהג שההורה לא הביא איתו את הכיסא, לא מעלה את הילד, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: שההורים באמת ייקחו אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אם האחריות פה היא על ההורים, אז האחריות על ההורים עד הסוף ולא כי לא נוח עכשיו לריב עם ההורה ויאללה יאללה ממהרים בבוקר אז אנחנו שמים את הילד ונוסעים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו צריכים לצאת מפה למקום שהילדים, לא מוסעים, נתחיל רגע במערכת החינוך, בלי כיסאות בטיחות.

<רויטל לן כהן: אבל קודם כל אין תקנות, כי משרד החינוך מתנגד לתקנות, וסעיף 83 פוטר את המונית, אז אנחנו נמצאים בבעיה.

<יהודה בר אור: אבל כשנהג מונית רוצה לא לקחת, והוא אומר לו, תראי, היו מקרים כאלה שפנו אליי נהגי מוניות - - - ההורה מאיים שהוא ידאג לכך שהחברה תפסיק להסיע אותו, כי הוא לא לוקח את הילד שלו - - -

יפעת שאשא ביטון: החוק צריך לשמור עליכם פה.

<יהודה בר אור: לא, הוא לא - - -

יפעת שאשא ביטון: החוק צריך לשמור עליכם פה.

<רויטל לן כהן: אבל סעיף 83 פוטר אותם.

<יהודה בר אור: אני אומר שההורה לא ייתן לילד שלו לנסוע, והנהג אם יהיה לו כוח, גיבוי, שהוא יכול לא להסיע בחוק, בגלל שלא קושרים אותו, לא ייקח אותו.

<רויטל לן כהן: מצוין, אבל אני רוצה שהחוק יאסור עליו לנסוע רק כשזה לא חינוך מיוחד.

<יהודה בר אור: אבל ההורים אומרים, לא, סליחה, אבל ההורים אומרים- - -

<קריאה: אם הורה יגיד לו לעבור באור אדום, הוא יעבור?

<יהודה בר אור: ההורים לא יגידו לעבור באור אדום.

<יהודה בר אור: ההורים רוצים בשביל ללכת הביתה מהר מוקדם, לקחת את הילד וללכת לעבודה שלהם.

<אביטל אפל פנקס: הכי חשוב לנו זה שהם לא יישבו קדימה, זה ילדים מורכבים, יש סיבה לזה - - -

<יהודה בר אור: עוד מעט הוא יעבור קורס טיס, יהיו מטוסים שיעברו למעלה - - -

<קריאה: מי לוחץ אותו?

<קריאה: שילחץ בחזרה.

<קריאה: מה זה ההורים לוחצים אותו?

<יהודה בר אור: אבל יש עניין של עבודה.

<יהודה בר אור: זה עבודה.

יפעת שאשא ביטון: שמעון, משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו דואגים שלפחות במכרזים של משרד החינוך הילדים הצעירים ייסעו בכיסאות בטיחות?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<שמעון אבני: לא רציתי להעלות ולהפריע לאביטל שעושה עבודה מדהימה ומקצועית ורצינית, ואני חושב שאנחנו בקשר טוב בסך הכול.

<אביטל אפל פנקס: כשאתה עונה לנו.

<שמעון אבני: מה?

<אביטל אפל פנקס: הפסקת לענות לנו למיילים וטלפונים.

<שמעון אבני: לא, אני מותש פשוט זה הכול.

<שמעון אבני: אבל אני אחזור.

<שמעון אבני: כמה דברים, אל"ף, תקנה 83 היא תקנה שהיא לצורך העניין מחייבת וכולם פועלים על פיה.

<שמעון אבני: אני נחשפתי בעקבות פנייה של ההורים על הסיפור של ילדים שלומדים בחינוך המיוחד שיושבים קדימה ויש פה באמת מגבלה של הגבלת כרית האוויר וכו'.

<שמעון אבני: ובאמת עשיתי עבודה פנימית ואני הולך להוציא תיקון לדבר הזה, ילדים לצורך העניין בני שלוש, אנחנו רוצים שהמלווה תשב מאחור ולא קדימה, כדי שיהיה לה פיקוח על הילדים ואנחנו נוציא, אני אוציא תיקון - - -

<רויטל לן כהן: ואז יש ילד אחד, שלא - - -

<שמעון אבני: אני אומר, אני אוציא תיקון, לא, לא מכל גיל יוכלו, אני חושב שמגיל שמונה-תשע - - -

<רויטל לן כהן: מגיל שמונה-תשע אין לי בעיה - - -

<שמעון אבני: להושיב ילד במושב הקדמי בלי בעיה.

<שמעון אבני: ילד בגיל שלוש - - -

<רויטל לן כהן: אנחנו לא מתנגדים לשמונה-תשע, הבעיה שלנו זה בעיקר הילדים הצעירים, נכון, גנים.

<שמעון אבני: אז אני אומר, ילדים בגיל שלוש, ילדים קטנים, ילדים רכים, אני מקבל את זה, זה באמת תקלה שלנו שהוצאנו את חוזר המנכ"ל, אולי לא היינו מספיק ערניים.

<שמעון אבני: אני אוציא תיקון על הדבר הזה, כי באמת ילד בגיל שנתיים-שלוש הוא קטן והוא רך מדי בשביל לשבת בכיסא קדמי, בטח כשנהג לא יודע – אני גם דיברתי עם נהגי מוניות, לא כולם יודעים לנטרל כרית אוויר, ולפעמים צריך לנסוע למוסך כדי לנטרל.

<שמעון אבני: יש רכבים שלא צריך לנסוע, אבל יש רכבים שצריך לנסוע למוסך כדי לנטרל כרית אוויר, ואנחנו לא נכניס ילדים לסכנה מתוך כוונה לחסוך, אז על זה אנחנו נוציא תיקון.

<שמעון אבני: התקנות - - -

יפעת שאשא ביטון: מה לגבי כיסאות הבטיחות?

<שמעון אבני: כיסאות בטיחות, ההורים היום מחויבים להביא כיסא בטיחות לילד.

<שמעון אבני: זאת אומרת הילד, אם אתם הולכים לגנים בחינוך המיוחד את תראי שיש חדר שכל כיסאות הבטיחות מרוכזים בו, כי הכיסא תמיד צמוד לילד, זאת ההנחיה.

<שמעון אבני: זאת אומרת כשילד יורד בגן הכיסא גם יורד איתו, כי אם גם מתחלף אוטו בדרך, נתקע, לא יודע, שלחו רכב חלופי, יש כיסא לכל ילד.

יפעת שאשא ביטון: Once ההורים באו בלי כיסא, מה קורה?

<שמעון אבני: לא אמור לנסוע.

יפעת שאשא ביטון: יש הנחיה חד משמעית?

<שמעון אבני: הוא לא אמור לנסוע.

<שמעון אבני: עכשיו אם הנהג מסיע אותו - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, רויטל, רויטל.

יפעת שאשא ביטון: שניה רגע, רויטל.

<שמעון אבני: מה את מציעה, כיסאות בטיחות לכולם?

<שמעון אבני: אני שואל.

<שמעון אבני: מה את מציעה?

<שמעון אבני: איך הוא נוסע בבית, רויטל, עם האוטו של האמא?

<שמעון אבני: איך הוא בדיוק באותו סידור?

<שמעון אבני: כשאין כסף שם, אז אין כסף שם.

<רויטל לן כהן: אז אני אומרת, אם זו משפחה קשת יום שאין כסף ואין אוטו, הוא לא נוסע, כי להורים אין אוטו, מי ידאג לכיסא?

<רויטל לן כהן: איך נסיע אותו לחינוך מיוחד?

<שמעון אבני: רויטל, תגידו לי, תביאו לי רשימה של ילדים שאין להם כיסאות בטיחות, אתם מסוגלים לעשות את זה?

<שמעון אבני: אני אכניס במכרז שילד שאין לו כיסא בטיחות, אנחנו נרכוש לו.

<שמעון אבני: בסדר?

<רויטל לן כהן: כן.

<שמעון אבני: בסדר?

<שמעון אבני: זה לא יהיה 100,000 ילדים, זה ברור לך שלא.

<שמעון אבני: ככלל, אנחנו מחייבים כיסא בטיחות.

<שמעון אבני: אחריות ההורה להביא כיסא בטיחות, עולים הילדים להיסעים, הנהג רואה שאין כיסא בטיחות, אז אסור לו להעלות את הילד.

<שמעון אבני: לא אני, לא משרד החינוך, החוק אוסר עליו.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא העלה את הילד, אז מה?

<שמעון אבני: אז הוא עבר על החוק.

<רויטל לן כהן: לא נכון, סעיף 83א פוטר אותו.

<אביטל אפל פנקס: אני רוצה להקריא מתוך חוזר מנכ"ל משרד החינוך בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: לא לא לא.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא הולך לפי החוק שלו כנהג מונית הוא לא חייב כיסא בטיחות לילד, הוא גם יכול להסיע יותר ילדים ממה שמותר בחוק לצורך העניין, כל עוד הם מתחת לגיל חמש וזה בדיוק עונה לקריטריון.

יפעת שאשא ביטון: אז השאלה איך משרד החינוך באמת אוכף את החוק הזה, ונהג שמסיע ילד ללא כיסא בטיחות יודע שהוא באמת צפוי או להיכנס או לצאת מהמכרז, אני לא יודעת.

<יהודה בר אור: אם החוק יעבור, משרד החינוך ומשרד התחבורה שהם לא יכולים להסיע אף ילד בלי זה, ונהג המונית יראה את זה בתחנה, היא תנחה את זה את הנהגים, וייתנו גיבוי לעניין הזה, הוא לא יסיע אותו, נקודה.

<יהודה בר אור: יש חוק – הוא לא יסיע אותו.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יכול להוציא הנחיה חד משמעית?

<שמעון אבני: אני לא יכול לתת את ההנחיה לא להסיע, אני לא יכול לסתור חוק, אם החוק לצורך העניין מאפשר לא להסיע אני לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אסי, אנחנו יכולים לתקן רגע כחוק ראשון - - - שמעון, אני עדיין איתך, אני פשוט מנהלת דיאלוג, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זה כבר טריאלוג.

יפעת שאשא ביטון: נלך בפילוחים, אם אנחנו רוצים בקרב הילדים הצעירים במערכת החינוך לחייב כיסאות בטיחות, שההורים יביאו, בסדר, לא משנה, משרד החינוך אומר שעל ההורים מוטלת האחריות להביא, אפשר לפחות לעשות את זה?

יפעת שאשא ביטון: כדי שהילדים שלנו יהיו מוגנים?

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו מכניסים עזרים לרכבי הסעות כדי שלא ישכחו ילדים, אנחנו נקטנו בכל העניין של חגורות והכול גם באוטובוסים והסעות מוסדרות, למה הילדים הקטנים שלנו מופקרים שם?

<אסי סוזנה: בדיוק כמו שאת אומרת נאמר פה קודם, כשאנחנו מדברים על נסיעות קבועות ומוזמנות אפשר לבוא ואת יודעת, לעשות את התיקון הזה, מה גם שאני רוצה להזכיר שאנחנו במהלך של הוצאה של 1,000 רישיונות למוניות נגישות שאמורות לתת מענה לנכים, אני חושב שיכול מאד להיות שזה יכול להיות הסדר שיתאים גם למקרים האלה.

<רויטל לן כהן: לא, כי אנחנו לא מדברים על מונית נגישה, לא כל הבעיות הן בעיות פיזיות.

<אסי סוזנה: אני מבין מה שאת אומרת, אני רק אומר שיכול מאד להיות שאת הדבר הזה אנחנו יכולים להכניס תחת אותה מטרייה, ואז לבוא ולהגיד שמונית נגישה תהיה גם, אפשר להכריח אותה אולי לשים את הבוסטרים למיניהם או לבוא להגיד שמי שרוצה להסיע ילדים צריך להסיע אותם במוניות נגישות, כאשר אנחנו יודעים שבאותן מוניות יש אפשרות לנטרל את הכרית אוויר בצורה יותר קלה.

<רויטל לן כהן: אבל מונית נגישה זה משהו שקשור לנגישות הפיזית.

<רויטל לן כהן: ילד אוטיסט שנוסע עם סייעת, הוא לא חייב מונית נגישה, סתם מונית, איך נחייב אותם להסיע אותו רק במונית נגישה?

<אסי סוזנה: אני עוד פעם אומר, שבסוף אני מבין את ההבחנה, אני מכיר את ההבחנה בין מוגבלות פיזית כזו או אחרת או לילדים קטנים שאין להם מוגבלות, אני רק אומר שניתן, אם יש לנו כבר נישה מסוימת שעוסקת בכל הנושאים החריגים, אפשר לנסות להכניס לתוך הנישה הזאת גם את הנושא הזה.

<אסי סוזנה: כי אני חושב - - -

<רויטל לן כהן: לא הבנתי איך.

<אסי סוזנה: איך?

<אסי סוזנה: בצורה כזאת שאם מכריחים את אותם נהגי מוניות נגישות במוניות נגישות גם להחזיק כיסאות לילדים.

<רויטל לן כהן: אבל זה במוניות נגישות, אני מסבירה לך שיש ילדים שהמונית שלהם זה מונית רגילה, לא נגישה.

<אסי סוזנה: ואז, להכניס לתוך המכרזים של משרד החינוך, שנסיעות רגילות יוכלו להתבצע רק במוניות נגישות.

<רויטל לן כהן: אבל אז המונית יותר יקרה, אי אפשר להשית את זה על ה - - -

<שמעון אבני: את מדברת על מעלון לדעתי, והוא אומר שיש מונית רגילה שהיא נגישה לנכים, היא שונה ממונית רגילה.

יפעת שאשא ביטון: אסי ושמעון, אני רוצה רגע להקריא לכם פה משהו שנותן לנו איזושהי פלטפורמה שיכול להיות שאנחנו יכולים להישען עליה.

יפעת שאשא ביטון: בחוק הסעה בטיחותית לילדים ופעוטות עם מוגבלות, אגב אני שאלתי על הרשות המקומית כי בואו נשים את הדברים על השולחן, מי שאחראי על הסעות של החינוך המיוחד או הילדים הצעירים זה בעצם הרשות המקומית, ויש רכז הסעות בכל יישוב והוא אמור לפקח והכול.

יפעת שאשא ביטון: שם רשום באופן מפורש "לא תסיע רשות מקומית פעוט עם מוגבלות לפי הוראות חוק זה, אלא אם כן סיפק האחראי על הפעוט עם המוגבלות מושב בטיחותי לשם הסעתו, שר התחבורה רשאי לקבוע תקנים" - - -פרטים טכניים - - - זה עם הרשות, ואתם רוצים לשמוע משהו?

יפעת שאשא ביטון: מסתבר שזה מחריג את המוניות.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה איך אנחנו קובעים בתקנון, דרך משרד התחבורה, שיחייבו את משרד החינוך שכל הסעה של ילדים במערכת, נניח עד גיל מסוים שאנחנו נחליט עליו, בעיקר גיל הגן ששם זה דרמטי, אחר כך כבר נוסעים בהסעות גדולות יותר, ברכבים גדולים יותר, איך אנחנו שם יכולים ליצור מצב שהתקנה הזאת תקפה?

יפעת שאשא ביטון: שהאחראי על הפעוט צריך להביא כיסא בטיחות, בלי זה הוא לא נוסע?

<אסי סוזנה: איך זה מחריג את המוניות?

<אביטל אפל פנקס: אני יכולה לענות?

יפעת שאשא ביטון: כן, בטח.

<אביטל אפל פנקס: החוק פשוט, חוק הסעה בטיחותית, לפי מיטב ידיעתי הוא מדבר על רכב שיכול להסיע ואם אני זוכרת נכון הוא גם מחריג את המוניות, אבל בסופו של דבר יכול להיות שאני גם טועה.

<יהודה בר אור: לא כתוב, לא כתוב.

<שמעון אבני: הוא מחריג את המוניות שהן יכולות לנסוע בלי כיסא בטיחות?

<אביטל אפל פנקס: רגע, אבל עדיין, עדיין.

<יהודה בר אור: לא כתוב דבר כזה.

<אביטל אפל פנקס: יכול להיות, אני אבדוק את עצמי שוב, אבל עדיין, האחריות פה מוטלת על הרשות המקומית, שהיא זו ש - - -

<יהודה בר אור: זה כן.

<יהודה בר אור: זה מה שאמרתי.

<שמעון אבני: זה נכון תמיד.

<אביטל אפל פנקס: אבל, היא למעשה מאפשרת ונותנת את הגב שאתה ביקשת לאותו נהג מונית לא לאפשר לפעוט להגיע ולקבל את השירות.

<יהודה בר אור: בבקשה, אני מחריג את הספורט?

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו מכניסים את זה בכל מה שקשור להסעות ילדים דרך התקנות של משרד החינוך כדי להחריג את ה - - -למשל בסעיף 83 או מה שלא יהיה, נכון?

<אסי סוזנה: זה תקנות התעבורה.

<שמעון אבני: זה תקנות התעבורה, כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ששם יהיה באופן מפורש וברור, שילדים בהסעות של מערכת החינוך - - -

<יהודה בר אור: לא באו עם בוסטר, שלא ייסעו.

יפעת שאשא ביטון: חייבים לנסוע עם כיסא בטיחות.

יפעת שאשא ביטון: שמי שצריך לדאוג לו זה האחראי על הפעוט.

<שמעון אבני: אני צריך לבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זה התיקון בעצם שאתה אמרת שאתה צריך לעשות, שלפחות נדע שהילדים שמוסעים בצורה קבועה - - -

<שמעון אבני: יכול לבדוק את התיקון - - -

אורי מקלב: לא כשאין ליווי של מבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: לא, יש ליווי, למה?

אורי מקלב: גם כשיש ליווי את רוצה - - -?

יפעת שאשא ביטון: ילד בן שלוש ייסע בלי כיסא בטיחות?

אורי מקלב: מה המשמעות?

יפעת שאשא ביטון: זה לא נורמלי!

יפעת שאשא ביטון: מה, אתה יכול להסיע עכשיו ברכב הפרטי שלך - - -

אורי מקלב: אני לא יכול, אבל מה המשמעות אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אז למה שבמונית הוא כן ייסע בלי- - -?

אורי מקלב: אבל מה המשמעות, כשאשה הולכת לרופא עם הילד היא לא תוכל ללכת לקחת מונית חזרה, היא תיסע באוטובוס - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם שם אני רוצה.

יפעת שאשא ביטון: שם התחלנו את הדיון, אגב, וחבר הכנסת מקלב, אני שמחה שהצטרפת, גם שם אני רוצה שיהיו עזרי בטיחות לילדים, הרי אנחנו כל הזמן אומרים שצריך להגן עליהם, אז מה ברכב הפרטי שלך הוא יהיה מוגן ובמונית יש לו הגנה מיוחדת?

יפעת שאשא ביטון: כאילו למה שם אפשר שהילד ייסע בלי?

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת, בואו רגע נרד, נצלול לפרטים ונעשה את זה בפילוחים.

יפעת שאשא ביטון: מערכת החינוך לנסיעות קבועות, נסיעות סדורות, זאת אומרת זה משהו שאנחנו נערכים לו, ששם יהיה ברור שצריך כיסא בטיחות, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: ואז ההורים אמורים לדאוג לכך שהילד מגיע כל בוקר עם כיסא הבטיחות שלו, עם הבוסטר, עם מה שצריך, עד גיל שש.

אורי מקלב: או שאותו נהג מונית שהרי זה על פי רוב מכרזיםף זה לא חאפרים, אז אותו נהג מונית הוא צריך גם- - -

יפעת שאשא ביטון: כמה כיסאות הוא יכול?

אורי מקלב: כמה הוא מסיע?

יפעת שאשא ביטון: זה משתנה, זה תלוי.

אורי מקלב: אבל זה נסיעה קבועה.

יפעת שאשא ביטון: יש נסיעות של שלושה ויש גם של יותר, תלוי באיזה רכבים.

אורי מקלב: מה זה, אבל הרי אם ייתנו את הכיסא הוא צריך להחזיר את זה, אז איך זה - - -

יפעת שאשא ביטון: היום זה עובד בצורה כזו, שההורים מביאים את הכיסא.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זה על פי התקנה, שההורה מביא את הכיסא.

<רויטל לן כהן: וכשהילד יורד מההסעה, הוא יורד עם הכיסא, זה מושם במסגרת החינוכית, אחר כך חוזר איתו.

<שמעון אבני: הכיסא כל הזמן עם הילד.

אורי מקלב: גם בבית ספר לחינוך מיוחד בשיח סוד ברמות יש משטח של עשרות - - -

<שמעון אבני: זה מה שתיארתי קודם.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על כיסא תינוק, שהוא הרבה יותר מאסיבי והרבה יותר גדול, שם זה לא מוניות, שם זה הכול טנדרים.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה גם מוניות.

אורי מקלב: בכל אופן, שם לא מגיעים מוניות למקומות מרוחקים מגיעים מוניות.

<רויטל לן כהן: מוניות, מוניות.

<רויטל לן כהן: הבעיה העיקרית שלי כרגע זה בנתניה, שם יש המון מוניות שמסיעות שלושה ילדים לגני תקשורת, וכל הילדים מוסעים במוניות, וכל פעם ילד אחר ברולטה יושב במושב הקדמי.

<שמעון אבני: לא, זה משהו אחר.

<שמעון אבני: היא מדברת על כיסאות - - - עזבי, את הרולטה פתרנו.

<שמעון אבני: הוצאנו את הכדור מהרולטה.

<רויטל לן כהן: כיסאות בטיחות, ילדים שנוסעים לגן, כיסאות בטיחות.

<שמעון אבני: לא, אני אומר, עכשיו מדובר על איך להעלות את הילדים שיהיה כיסא בטיחות, שאי אפשר יהיה לנסוע בלי כיסא בטיחות?

<רויטל לן כהן: ההורים שלהם יהיו חייבים לסדר למעט.

<רויטל לן כהן: אתם תדאגו, זה מאד שימח אותי, לילדים שאין להם יכולת כלכלית.

<שמעון אבני: כן, אנחנו נדאג.

יפעת שאשא ביטון: אגב, כן מוחרגים מוניות ואוטובוסים פה, וגם כתוב שאם אין רכב בטיחותי אז אפשר להביא רכב אחר ולוודא שהילדים נוסעים בצורה בטיחותית, לצורך העניין בלי הזה, ורשום פה במפורש לרבות אוטובוס או מונית.

<יהודה בר אור: הוא מוחרג, אבל אם הוא הולך למכרז הוא כבר לא מוחרג, כי בתנאי המכרז שלו הוא חותם על זה שהוא כן מסיע.

<רויטל לן כהן: אבל פה צריך לזכור שפקודת התעבורה יושבת מעל הכול.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ליצור מצב שהרשות המקומית לא יכולה לשחק, שהמכרזים הם מסודרים ושכולם מחויבים לנסוע בכיסא בטיחות.

<יהודה בר אור: זה כן זה אין בעיה.

<יהודה בר אור: אנחנו בטח לא מתנגדים שלילדי ישראל תהיה בטיחות, וברור שכל אחד יביא את הכיסא שלו, ולנהג אם יהיה לו חוק שאומר שאסור לו לקחת ילד בלי כיסא שההורים שלו מביאים, הוא לא ייקח, נקודה.

<יהודה בר אור: ואם הוא ייקח, הוא יצטרך לשלם על זה כמו כל דבר שהוא עושה עבירה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: שמעון, זה אפשרי נכון?

יפעת שאשא ביטון: שאנחנו נדאג לזה.

יפעת שאשא ביטון: יחד עם משרד התחבורה אנחנו נבקש את התיקון, ואנחנו נקפיד לפחות - - -

<שמעון אבני: אני אוציא כבר במכרז של שנת הלימודים תשע"ח - - -

<רויטל לן כהן: ומה אנחנו עושים עם השנה הזאתי בנתניה?

<שמעון אבני: אנחנו נפתור את השנה הזאת בנתניה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על נתניה כנתניה.

<רויטל לן כהן: אבל אתה לא פותר אותה.

<רויטל לן כהן: אני פונה אליך מהראשון לספטמבר - - -

<שמעון אבני: אז אני אפתור.

יפעת שאשא ביטון: רוויטל ושמעון, אני שמחה שזימנתי לכם מפגש, ככה שתוכלו לפתור את הבעיות של נתניה, אבל אתם תעשו את זה אחר כך בחוץ, אנחנו - - -

<רויטל לן כהן: כי הוא לא- - - גבירתי יושבת הראש, אחד הדברים הכי עצובים זה שבמשרד החינוך לא מודעים לכללים של התקשי"ר ולא פועלים, ואם אנחנו מצליחים לקבל תשובה פה אם מהראשון בספטמבר אנחנו לא מצליחים לקבל תשובות, אז לפחות בזה דיינו.

<שמעון אבני: התשובה היא שהילד, נכון לרגע זה, נוסע גם בספסל הקדמי בגיל שלוש.

<שמעון אבני: זאת התשובה לעכשיו.

<רויטל לן כהן: וזאת בעיה.

<שמעון אבני: אז לא שלא קיבלתם תשובה, יש תשובה.

יפעת שאשא ביטון: אבל שמעון אמר שהוא מטפל בזה, נכון?

<רויטל לן כהן: לא, הוא יטפל בזה לשנה הבאה.

<שמעון אבני: אני התחייבתי פה שאני מטפל בזה.

<רויטל לן כהן: אבל אתה התחייבת לשנה הבאה ואני שואלת מה נעשה השנה.

<שמעון אבני: השנה, אני מוציא, עכשיו, אני מוציא, הכלל, רויטל, יחול מהשנה.

<רויטל לן כהן: מעולה, תודה.

אורי מקלב: בעצם מה שאומרת יושבת הראש, זה יסודר ללא קשר בתיקון החוק.

אורי מקלב: גם אם החוק מאפשר נסיעה - - -

<שמעון אבני: אבל החוק לוקח בדרך כלל המון זמן.

אורי מקלב: אבל לפי המכרזים של משרד התחבורה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, הם לוקחים לפי מכרזים ולפי חוזר מנכ"ל.

אורי מקלב: אז אתה בעצם תשווה בין המוניות לבין ההסעות האחרות בחינוך המיוחד.

<שמעון אבני: כן, אבל תזכור שאני לא יכול ברמה של חוק, אני מוציא את זה ברמה של חוזר מנכ"ל לרשות.

<שמעון אבני: למשל אם שוטר יעצור מונית ולא יהיה כיסא בטיחות - - -

יפעת שאשא ביטון: שוטר לא יכול לאכוף, אבל אתם יכולים לאכוף.

<שמעון אבני: אני כן, אבל יש לי יכולת מוגבלת באכיפה.

יפעת שאשא ביטון: אבל בשביל זה יש לכם רכזי הסעות ברשויות המקומיות, שיעשו את מלאכתם נאמנה.

<שמעון אבני: בסדר.

<אביטל אפל פנקס: כן, אבל זה לחינוך המיוחד, זה לא לכלל מערכת החינוך.

<שמעון אבני: לחינוך הרגיל אני מדבר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים שכל מי שמוסע, בדרך כלל החינוך הרגיל לא מוסע בגילאי גן, הם מוסעים רק מכיתה א', אנחנו נאמר שכל מי שמוסע בחינוך המיוחד.

אורי מקלב: גם רוצה לראות איך האמא מסתדרת או האבא מסתדר כשלוקחים את הילד בחינוך המיוחד או התינוק עם כיסא הבטיחות שהוא מסיבי והוא כבד, וגם לקחת את הילד ולהעלות אותו שלוש קומות, ארבע קומות, איך הם עושים את זה כל יום, הלוך חזור?

יפעת שאשא ביטון: כבד, אבל בשביל לשמור על החיים של הילדים שלנו, התפקיד שלנו הוא לשמור עליהם.

אורי מקלב: ילד בחינוך המיוחד לא פעם הוא ילד מוגבל, אנחנו רואים את הילדים איך הם נראים, אני רואה אותם כשמסיעים אותם, איך הם נראים מורידים ביכולות שלהם ובמגבלות שלהם ואני רואה את הקושי, איך שהם מכניסים שניים או שתיים, הן מכניסות את הילד ולוקחות - - -

יפעת שאשא ביטון: המצב האופטימלי זה שלכל מונית יהיה ולכל תחנה יהיה - - - אבל זה לא המצב, מה גם שבבוקר הרבה מאד רכבי הסעות מסיעים ילדים מה שהופך את זה לעוד פחות ריאלי.

יפעת שאשא ביטון: כיום זה עובד במציאות, מה שאנחנו צריכים לוודא זה שאף אחד לא עושה לעצמו הנחות.

יפעת שאשא ביטון: שאם איזה הורה לא בא לו עכשיו להגיע עם הכיסא בטיחות, אז שהוא לא יכול לשלוח את הילד שלו ללא כיסא ואנחנו צריכים לתת כוח לנהגים לאכוף את זה.

<אביטל אפל פנקס: אני רוצה לפתוח שנייה סוגריים אם נמצאים כאן ממשרד החינוך, בקשר להסעות ילדים עם מוגבלות, לא על מושבי בטיחות אלא על עגלות וכיסאות גלגלים, אנחנו יודעים גם שיש שם בעיה חמורה אנחנו לא יודעים נכון לעכשיו לפתור אותה, מגיעות אלינו פניות על נהגים שחוגרים את הכיסא עצמו בארבע רצועות אבל את הילד שזה הרצועה החמישית לא חוגרים.

<אביטל אפל פנקס: כלומר אם תהיה תאונה, הכיסא שמור וזה מצוין כי הוא נורא יקר, אבל הילד יעוף מהרכב והיו אימהות, גם מאילת וגם מבאר שבע, שפנו אלינו והתחננו ואיזה ויכוחים עם - - -

יפעת שאשא ביטון: ואין רכבים להסעות נכים?

<אביטל אפל פנקס: אין חגורה חמישית, זה בעיה, הם לא יודעים איך לחגור.

<רויטל לן כהן: הבעיה היא לא שאין, שהם לא יודעים.

<רויטל לן כהן: זה מה שאמרתי קודם, הם לא יודעים, הם לא חוגרים, וזהו.

<יהודה בר אור: לא, הנהגים האלה כן מקבלים הכשרה.

<אביטל אפל פנקס: הם לא עוברים שום הכשרה.

<רויטל לן כהן: הנהגים אומרים, 'גברת, אני לא יודע איך לחגור את הילד שלך'.

<שמעון אבני: אבל כלי רכב מיוחדים ומעלונים מקבלים הכשרה, הם יודעים.

<רויטל לן כהן: אתה רוצה שאני אביא לך מקרים שהנהג לא ידע וההורים היו צריכים לעגן את הכיסא?

<שמעון אבני: אני יכול גם להביא לך הרבה מקרים ש - - -

<אביטל אפל פנקס: - - -

יפעת שאשא ביטון: אביטל, אני לא רוצה - - - זה חשוב מה שאת אומרת, אבל זה דיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לחזור לסוגיית המוניות כי היא מורכבת וקשה כשלעצמה, אם כי אתה שמעת, אז יהיה לך קשה להתעלם, שמעון, מההערה הזו של חגורת הילדים, אז - - -

<שמעון אבני: זה חלק מהתקנות, אגב.

<רויטל לן כהן: ואתם לא רוצים להביא.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מישהו רוצה להוסיף משהו לפני שאני מסכמת?

יפעת שאשא ביטון: אז ככה, קודם כל תודה רבה על ההשתתפות בדיון, זה מאד מאד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: המטרה שלנו בדיון זה לא להכביד על אף אחד, המטרה שלנו היא להבטיח את בטיחותם של הילדים גם כשהם נוסעים במוניות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאנחנו ביחד עם משרד התחבורה נראה איך אנחנו מחייבים ציוד בכל תחנה, לא אצל כל נהג, שבכל תחנה יהיה מענה של בוסטר וכיסא בטיחות כדי שיהיה אפשר לתת מענים לפחות לנסיעות מוזמנות, לחייב בהסעות בינעירוניות, וזה משרת בעיקר לטובת זה, בהסעות בינעירוניות שכן תהיה חובה של חגירת ילדים ואי אפשר להסיע יותר ממספר הילדים המותר.

יפעת שאשא ביטון: לפחות בנסיעות בינעירוניות, אני ממש מתפשרת, בשלב ראשון, אבל אני חושבת שזה מאסט, אסי.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ציוד בתחנה והסעות בבינעירוני, כדי שאנחנו נוודא שלפחות שם הילדים מוגנים.

יפעת שאשא ביטון: להתקין בתקנות מסודרות של משרד התחבורה, חוץ ממה שיעשה משרד החינוך דרך חוזר מנכ"ל, בהסעות תלמידים חובה כיסאות בטיחות, שזה גם כמובן ייכנס בתנאי המכרז.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שאתה כבר תעשה את זה, אתה אמרת, אסי, שאתה תקדם תיקון לגבי הסעות ילדים במערכת החינוך, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: מתחת לגיל שש אפילו, בואו נשים את זה כדי שאפשר יהיה באמת לתחום את זה בצורה מוגדרת.

יפעת שאשא ביטון: ושמעון, אתה אמרת שאתה תעשה תיקון לגבי ישיבה של ילדים מתחת לגיל שמונה במושב בטיחות קדמי, אז אני מבקשת שהדברים האלה יקרו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל תוך חודש לדעת מה נעשה ומה התהליך שעוד יקרה, אני מקווה שגם משרד התחבורה יסיים את התהליך הזה או לפחות יגיע להבנות אותו תוך חודש ימים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ונהגי המוניות, עד שאנחנו נחיל את זה על כלל הנסיעה למונית, תנסו - - -

<יהודה בר אור: זה לא יכול לקרות.

<יהודה בר אור: זה לא יכול לקרות.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, תקשיב מה שאני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתווכחת.

<יהודה בר אור: אוקיי, תכיני את זה מחר, מה שאת רוצה, לא תקבלי את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתווכחת.

יפעת שאשא ביטון: למה, למה אתה ככה?

<יהודה בר אור: לא, אי אפשר.

יפעת שאשא ביטון: אבל שנייה.

<יהודה בר אור: נהג מונית לא יהיה אחראי - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל, יהודה, תן לי לסיים את המשפט, תן לי לסיים את המשפט.

יפעת שאשא ביטון: לא כללתי אתכם בסיכום נכון?

יפעת שאשא ביטון: לא כפיתי את זה על כל הנהגים.

<יהודה בר אור: ברגע שיהיה חובה לא להסיע ילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להתווכח איתי עכשיו או שאתה רוצה רגע לשמוע מה אני רוצה לבקש ממך?

יפעת שאשא ביטון: לא ברמה של חוק, ברמה של כמו שאתה אומר "יש לי נכדים, אני כן מקפיד, אצלנו בתחנה יש", מי שיכול שלפחות ככה תיערכו מבחינת הזמינות ואיפה שאפשר כן לתת את השירות הזה, תיתנו את השירות הזה, גם בשירות העירוני, אני מקווה שבשירות הבינעירוני אנחנו כבר נעשה את זה.

<יהודה בר אור: אני אגיד לך משהו אחד, גם אם משרד התחבורה ירצה להכניס את זה בתקנות, הוא יצטרך לממן את זה.

<יהודה בר אור: אנחנו לא נממן את זה.

<יהודה בר אור: אף אחד לא יכול - - -

יפעת שאשא ביטון: הבנתי, אתה נעול, סגור.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

<יהודה בר אור: לא, רוצים?

<יהודה בר אור: נעבוד.

<יהודה בר אור: כסף תביאו.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, בסדר, עזוב, סיימנו, הכול כסף, החיים של הילדים שלנו שווים יותר מכסף, תודה רבה, יהודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם על הדיון, ושהילדים שלנו רק יהיו בריאים ובטוחים.

<רויטל לן כהן: אמן.

<יהודה בר אור: רק בריאים שיהיה בטוח, אבל תפסיקו להפיל עלינו חוקים כל הזמן.

<יהודה בר אור: אין לנו כוח כבר לדבר הזה.

<אביטל אפל פנקס: תבחרו מקצוע אחר.