ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 327, 2017-01-02 10:00

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא: שיטת חישוב אחידה לארנונה ברשויות המקומיות.

דוד אמסלם: אני קיימתי דיון בנושא ב-22.6.2015, לפני למעלה משנה וחצי.

דוד אמסלם: במסגרת הדיון התייחסנו לסוגיית הארנונה.

דוד אמסלם: אמרתי אז, ואני אומר גם עכשיו, שהארנונה במדינת ישראל זה המס הכי שכיח במדינה.

דוד אמסלם: לא הכי גבוה, הכי שכיח.

דוד אמסלם: זה אומר שחצי מדינת ישראל, אולי אפילו יותר, לא משלמים מס הכנסה כי הם לא מגיעים לסף המס בכלל, אבל ארנונה הם משלמים.

דוד אמסלם: הארנונה נוגעת כמעט לרוב אזרחי מדינת ישראל באופן ישיר.

דוד אמסלם: כשנכנסנו וצללנו לעניין, ואני בא מהשלטון המקומי, ראינו שיש 4 שיטות למדידת הארנונה.

דוד אמסלם: אמרתי את זה בדיון הקודם, לפני שנה וחצי, שאותי לימדו בבית ספר שמטר זה 100 סנטימטר.

דוד אמסלם: לא ידעתי שיש משהו אחר.

דוד אמסלם: כנראה שהמוחות היצירתיים עושים שיטה אחרת למדידה - יש ברוטו, יש ברוטו-ברוטו, יש נטו-נטו.

דוד אמסלם: זה לגבי הנושא של שיטת המדידה.

דוד אמסלם: יש את הנושא של התעריפים.

דוד אמסלם: יש עשרות תעריפים.

דוד אמסלם: יש שונות עצומה בין הערים בקביעת התעריפים, גם לגבי מה בכלל גובים.

דוד אמסלם: חלק גובים על פרגולות, חלק לא על פרגולות, חלק רק על פרגולות עם רעפים, חלק בלי.

דוד אמסלם: בקיצור, כל עיר עושה מה שהיא רוצה כשמדובר במס, כפי שציינתי ואמרתי, הכי שכיח.

דוד אמסלם: דרך אגב, במס הכנסה אין דברים כאלה, בביטוח לאומי אין דברים כאלה.

דוד אמסלם: זה משהו שצריך להיות חוצה את כל המדינה באופן כללי.

דוד אמסלם: זה לא שבכל שכונה יהיה אותו מס.

דוד אמסלם: יכולה להיות שכונה במדרג א', שכונה במדרג ב', אין בעיה, אבל יש כלים ארציים איך הערים אמורות להתנהל.

דוד אמסלם: בסיפור הזה יש כאוס שלם.

דוד אמסלם: חשבתי אז שהגיע הזמן להיכנס פנימה כדי לעשות סדר בעניין.

דוד אמסלם: שלחתי מכתב לסילבן שלום, הוא היה אז שר הפנים, למשה כחלון ולחיים ביבס.

דוד אמסלם: לאחר תקופה מסוימת התחלף שר הפנים, נכנס אריה דרעי, ואז הוא ביקשו ממני: דודי, תחכה עם זה, תן לנו כמה חודשים.

דוד אמסלם: אמרתי, אחלה, אני בסוף רוצה תוצאה.

דוד אמסלם: כששאלתי כמה זמן הם רוצים, הם אמרו לי שהם צריכים עוד כמה חודשים.

דוד אמסלם: עברה כבר כמעט שנה.

דוד אמסלם: אני מבקש להעביר את רשות הדיון למשרד הפנים, לסיון, על מנת שיחכים אותנו איפה הדברים עומדים נכון להיום.

<סיון להבי: הנושא לא חדש עבור המשרדים.

<סיון להבי: אנחנו יודעים שוועדת ברזילי עסקה בנושא.

<סיון להבי: יש שונות רבה בין הרשויות המקומיות.

<סיון להבי: זה לא מתנהג אחיד כמו מס הכנסה וביטוח לאומי, כי כל רשות מוגבלת לחשב את הנכסים שבשטחה על פי שיטת המדידה שהייתה נהוגה ערב החלת דיני ההקפאה על הארנונה.

<סיון להבי: לשרים אין סמכות לדון בבקשות של העיריות לשינוי שיטת החישוב.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת "אין להם סמכות"?

<סיון להבי: אם רשות מבקשת לשנות את שיטת החישוב - היא רוצה למדוד פרגולה או לא למדוד פרגולה, היא רוצה לשנות כך שעליית הגג תהיה מטר שישים או מטר שבעים - זה לא בסמכות השרים.

<סיון להבי: השרים יכולים לדון בהעלאה ובהפחתה של הארנונה.

דוד אמסלם: סיון, אני מתפלא מהתשובה שלך, כי כל רבע שעה אני מקבל מכם שינויים לתקנות כאלו ואחרות.

דוד אמסלם: מדובר בכנסת.

<סיון להבי: זה בדיוק דיני ההקפאה.

דוד אמסלם: זה עשרת דיברות שאנחנו לא יכולים לשנות?

<סיון להבי: על פי החקיקה הקיימת - -

דוד אמסלם: בשביל זה אנחנו פה.

<סיון להבי: בשביל זה קיבלנו החלטת ממשלה, בספטמבר השנה, שמטילה על צוות בין משרדי לעסוק ב-3 נושאים בעייתיים ביותר בתחום הארנונה.

<סיון להבי: מדובר בהחלטת ממשלה 1936.

<סיון להבי: הצוות עוסק בכל עולם הסיווגים, הכל במטרה לעשות בחינה לצמצום וקביעת סיווגים ותתי סיווגים מוגדרים.

<סיון להבי: העולם השני הוא העולם של שיטת החישוב.

<סיון להבי: המטרה היא לנסות ולגבש שיטת חישוב אחידה.

דוד אמסלם: כשאתה אומר "סיווגים", האם אתה מתכוון לגבי מה מחסן, מה לא מחסן, מה גלריה, מה לא גלריה, מה מרפסת, מה לא מרפסת?

<סיון להבי: לקחת את אלפי או עשרות אלפי תתי הסיווגים, ולעשות רשימת סיווגים סגורה שתבהיר לנישומים על פי איזה תעריף הם אמורים להיות מחויבים.

<סיון להבי: הנושא השלישי הוא נוסחת חישוב שיעור העדכון השנתי של הארנונה.

<סיון להבי: אתמול חלה העלאה גורפת בתעריפי הארנונה של 1.77, שמקורה בנוסחה שקבועה בחוק.

<סיון להבי: הצוות התכנס מספר פעמים.

<סיון להבי: בקרוב נתכנס לפגישות נוספות.

דוד אמסלם: אתם לא חושבים שצריכים להיות תעריפים ארציים קבועים?

<סיון להבי: זה יותר מורכב, אבל סיווגים כן.

דוד אמסלם: כשאתה אומר לי "מורכב", אני מבין שמשהו לא בסדר בתשובה שלך.

<סיון להבי: לעבור לתעריף אחיד, לא לסיווג אחיד, בכל הרשויות המקומיות יכול לשנות מהותית את מבנה ההכנסות של העיריות.

<סיון להבי: זאת רפורמה גדולה מידי.

<סיון להבי: קודם נעסוק בהסדרה, נסדיר את עולם הסיווגים, אחרי זה נבחן התכנסות לתעריפים דומים.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך, סיון, מה קורה בחלק מהמקומות.

דוד אמסלם: אני בחנתי את הארנונה למגורים בירושלים לעומת תל אביב.

דוד אמסלם: בירושלים זה הרבה יותר יקר מאשר בתל אביב.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם תבדוק אתה תראה מה קורה בארץ.

דוד אמסלם: העירייה צריכה להביא מקורות.

דוד אמסלם: יש לה חינוך, כבישים.

דוד אמסלם: מישהו צריך לטפל בדברים האלה.

דוד אמסלם: ככל שיש לך יותר עסקים, ככה אתה יכול להרשות לעצמך לא להעלות למגורים.

דוד אמסלם: ככל שאתה יותר עשיר, ככה אתה פחות גובה מהתושבים שלך.

דוד אמסלם: ככל שאתה יותר עני במובן זה שאין לך מסחר, שאין לך תעשייה, המקור הכמעט יחיד שיש לך או המרכזי שלך זה הארנונה למגורים.

דוד אמסלם: זה לא בא מרוע.

דוד אמסלם: ראש העיר צריך מקורות.

דוד אמסלם: נוצר מצב פרדוקסלי שבו ככל שהעיר יותר ענייה, אם בנושא של המסחר, בנושא של שירותים, ככה התושב משלם יותר ארנונה.

<דרור אלוני: זו לא אקסיומה מה שאתה אומר.

<דרור אלוני: יש ישובים שאין בהם תעסוקה, אבל הארנונה בהם מאוד נמוכה.

דוד אמסלם: כל מה שאני אומר זו לא אקסיומה.

דוד אמסלם: בירושלים, שזאת העיר כמעט הכי ענייה בארץ, הארנונה מגיעה למחירים שחבל על הזמן.

דוד אמסלם: בתל אביב זה יותר נמוך.

<סיון להבי: התשלום של התושב מורכב מהמטראז' ומהתעריף.

<סיון להבי: אולי בירושלים התעריף הוא גבוה, אבל שיטת המדידה היא נטו, לוקחים רק את הקירות הפנימים, לא מוסיפים שטחים משותפים.

דוד אמסלם: למה הכל עקום?

דוד אמסלם: אם מביאים ישר, למה צריך לייצר תיקונים לעקום?

<סיון להבי: לגבי אוכלוסיות מוחלשות שזכאיות להנחה על פי טבלת מבחן ההכנסה, גם בזה יש בירושלים הפחתה גדולה.

<סיון להבי: העירייה מקבלת פחות הכנסות.

<סיון להבי: אתה מדבר על התעריף הכולל, אבל מזה יש הנחות על פי טבלת הכנסה.

<סיון להבי: ככל שהמצב הסוציו-אקונומי של הרשות המקומית נמוך יותר, כך ההפחתה בגין ההנחות גבוהה יותר.

דוד אמסלם: יכולתי להמשיך בתיאור.

דוד אמסלם: כמו שאתה אומר, איפה שיש עניים יש פטורים, כאשר מי שצריך לשלם זה אלה שלא מקבלים את הפטורים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתה לא צריך להיות עשיר כדי לשלם ארנונה.

דוד אמסלם: מי שפטור מארנונה זה אנשים שנמצאים בתחתית של התחתית.

דוד אמסלם: בירושלים, שרוב העיר היא בינוניים ומטה, האוכלוסייה הבינונית אמורה לפצות את הפטורים ואת זה שאין מסחר ותעשייה.

דוד אמסלם: כשאנחנו מביאים את העיר הזאת לרמה סוציו 3, זה לא רק בגלל הקצוות, זה גם בגלל שהאמצע הוא עני.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני שזה סוציו 3, זה צריך להיות סוציו 5,6.

דוד אמסלם: זה היה הדיון שעשיתי ב-2015.

דוד אמסלם: אני לא מצפה לחזור על הדיון, אני רוצה לדעת מה עשיתם עד עכשיו.

<סיון להבי: עם בשורות גדולות אני לא בא היום.

<סיון להבי: אנחנו הקמנו את הצוות במסגרת החלטת הממשלה.

<סיון להבי: היה גם צורך להסדיר ועדה שפעלה בנושא.

דוד אמסלם: אתה לא באת להציג לנו איזו שהיא תכנית פה?

<סיון להבי: לא.

<סיון להבי: כרגע אין המלצה ברורה של הוועדה.

דוד אמסלם: במשך שנה וחצי לא עשיתם כלום, רק הקמתם איזו שהיא ועדה?

<סיון להבי: כמו שציינת, השר ביקש ללמוד את הנושא.

דוד אמסלם: כמה זמן צריך ללמוד?

דוד אמסלם: השרים לומדים את זה עוד מעט 70 שנה.

<סיון להבי: זה רק מראה כמה הנושא הזה מורכב.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אולי זה מראה שזה לא מעניין אף אחד, שלא באמת רוצים לטפל בנושא הזה.

דוד אמסלם: ככה זה בעולם המושגים שלי.

דוד אמסלם: דרך אגב, נושא שאתה לא רוצה ללמוד בשבועיים אתה גם לא תלמד בשנתיים.

דוד אמסלם: כנראה שגם אתה לא רוצה ללמוד אותו.

<סיון להבי: אנחנו מאוד רוצים ללמוד אותו.

<סיון להבי: אנחנו מתכוונים להביא בתקופה הקרובה בשורה.

דוד אמסלם: מה זה "בתקופה הקרובה"?

<סיון להבי: ברבעון הראשון של 2017.

דוד אמסלם: אתה בעצם אומר לי שבעוד 3 חודשים אני אקיים דיון בוועדה, ואז אתה תבוא ותציג לנו את כל ממצאי הוועדה?

<סיון להבי: זאת הכוונה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נחכה שבוע, שבועיים.

עבדאללה אבו מערוף: מדובר פה בחוסר אחריות.

עבדאללה אבו מערוף: כל מילה שאני אגיד היא מילה מיותרת.

עבדאללה אבו מערוף: כשאתם מחשבים את הארנונה, אז לא רק חשובים ה-30 סנטימטר לכאן או לכאן, עובי הקורה או לא עובי הקורה, אלה הכל שטויות.

עבדאללה אבו מערוף: מה שצריך לחשוב עם משרד האוצר זה איך אפשר להקל על האנשים.

עבדאללה אבו מערוף: מדובר במיסים.

עבדאללה אבו מערוף: מדובר במס כמו כל יתר המיסים, מדובר בעומס על האזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: יש העלאה אוטומטית של הארנונה, יש טייס אוטומטי.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לחשוב עם האוצר אם זה מוצדק.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לעשות שיעורי בית טובים כדי שהוועדה תדון ותחליט.

עבדאללה אבו מערוף: תחשבו אם בכלל צריך להשאיר ארנונה, אולי רק שיהיה מס הכנסה.

עבדאללה אבו מערוף: תחשבו מחשבה יצירתית לגבי האזרח.

עבדאללה אבו מערוף: כל המיסוי בישראל הוא מכוער, הוא לא טוב בהשוואה למדינות המפותחות.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לחשוב טוב.

דוד אמסלם: אני לא נכנסתי לסוגיה מה גובה הארנונה, זה פחות עניין אותי.

דוד אמסלם: עניין אותי הסדר, הכללים.

דוד אמסלם: עזוב אם הכללים נכונים או לא נכונים, העיקר שיהיו כללים ארציים.

דוד אמסלם: אחרי זה נדון אם נכון שזה יהיה ככה או ככה, האם לרשות שכתוצאה מהשינוי נקלעה לאיזו שהיא בעיה במבנה ההכנסות אנחנו נפתור את הבעיה.

דוד אמסלם: זאת סוגיה אחרת.

דוד אמסלם: כרגע אין רציונל, זה ממש גן החיות התנכ"י.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, ציירת כאן תמונה עגומה, אמיתית וקשה מאוד.

אכרם חסון: אני יכול להגיד לך מהניסיון שלי, אין דין ואין דיין.

אכרם חסון: מה שאמרת על ירושלים מתאים גם לבני המיעוטים, לסוציו-אקונומי 2 עד 3.

אכרם חסון: גם אם אנחנו רוצים לשנות, אנחנו רוצים לקחת את הכניסה של המדרגות או להכניס מרפסת פתוחה, אנחנו מעמיסים יותר מידי על המועצה, אנחנו מחייבים אותה לגבות יותר.

אכרם חסון: אם המצב הסוציו-אקונומי שלה נמוך, היא לא תגבה, ואז אחוז הגבייה ירד.

אכרם חסון: כשהייתי ראש עיר, 5 שנים הגשתי את צו המיסים.

אכרם חסון: מעולם לא קיבלתי הערה ממשרד הפנים.

אכרם חסון: אני אגיד לך מה עשינו.

אכרם חסון: באו החבר'ה, אמרו: 50 שקל למטר בבנק זה לא טוב, בואו נעלה את זה ל-500 שקל, פי 10.

אכרם חסון: כשהעלינו את זה לפי 10, אפילו הערה לא קיבלנו ממשרד הפנים.

אכרם חסון: הנושא הזה לא מעניין אף אחד, כל אחד עושה מה שהוא רוצה.

אכרם חסון: תאר לעצמך שהקואליציה עם ראש המועצה רוצים לדפוק איש מהאופוזיציה שיש לו עסק ולכן הם מעלים לו את הארנונה ל-500.

אכרם חסון: אין דין, אין דיין, אין מי שיגן עליו.

דוד אמסלם: זה אולי במגזר הערבי.

דוד אמסלם: אצלנו יש בעיה.

אכרם חסון: צריך לקחת את התמונה העגומה הזאת, להתחיל לעשות את זה בצורה רצינית.

אכרם חסון: אם בתוך שנה וחצי משרד הפנים לא השכיל, לא הבין ולא לקח את הנושא הזה בחשיבות עניינית, אז גם בעוד 3 חודשים, בעוד 4 חודשים לא נגיע.

אכרם חסון: חבל, אנחנו מבזבזים זמן, אנחנו דופקים את האוכלוסייה, אנחנו דופקים את עצמנו.

טלב אבו עראר: אין מקום להשוואה בין הרשויות המקומיות במגזר הערבי לרשויות המקומיות במגזר היהודי.

טלב אבו עראר: רוב הארנונה שנגבית במגזר הערבי היא למגורים.

טלב אבו עראר: אין שם תעשייה, אין שם מקורות אחרים.

טלב אבו עראר: מעמיסים על האזרח, על התושב במצב סוציו-אקונומי 1, 2.

טלב אבו עראר: יש שם עוני ואבטלה.

טלב אבו עראר: הגבייה של הארנונה רק על מגורים לא תתקיים שם.

טלב אבו עראר: כמו שאתה מבקש, צריך לעשות כללים כדי לעזור לרשויות המקומיות לשרת את האוכלוסייה .

<אריאל יוצר: עולם הארנונה מלא בעיוותים.

<אריאל יוצר: לחוסר הסדר, לחוסר האחידות ולחוסר הבהירות יש עלות חיצונית שלילית, לכן הנושא הזה מחייב הסדרה.

<אריאל יוצר: אנחנו שותפים לצוות שמוביל משרד הפנים, בתקווה שעד סוף הרבעון הראשון, כמו שסיון אמר, יגיעו לכאן תיקוני החקיקה הנדרשים על מנת להסדיר את הנושא הזה.

דוד אמסלם: למה לא יזמתם את זה עד היום?

<אריאל יוצר: ניסינו להביא תיקון בחוק ההסדרים האחרון, אבל לא הצלחנו להגיע לזה.

דוד אמסלם: זה לא יותר חשוב מרישוי עסקים?

<אריאל יוצר: אני לא רוצה להגיד מה יותר חשוב ממה.

<אריאל יוצר: מאחר והוא היה עמוס מידי , לפחות הפרק של השלטון המקומי, החלטנו לא להכניס את זה פנימה לחוק ההסדרים.

<אריאל יוצר: במקביל הגיעה הצעת ההחלטה של שר הפנים לממשלה על כך שהוא מקים את הצוות.

דוד אמסלם: בהחלטת הממשלה יש זמן?

<אריאל יוצר: כן.

יעל גרמן: זה לא הצוות הראשון.

יעל גרמן: אני זוכרת צוות מלפני 15 שנים.

דוד אמסלם: השלטון המקומי הוא לא חלק מהצוות?

<סיון להבי: הצוות הוא צוות בין משרדי של הממשלה.

<סיון להבי: הגופים המייצגים הוזמנו להופיע בפנינו, הוזמנו להגיש ניירות עמדה.

דוד אמסלם: כדי לעשות משהו אפקטיבי, לא להתכתש בקצה, צריך שהשלטון המקומי יהיה בפנים.

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא מכיר את הבעיות, הוא היחיד שמבין את זה יותר טוב מכם.

<סיון להבי: אנחנו בתיאום איתם.

דוד אמסלם: לא ביקשתי תיאום.

דוד אמסלם: אני יודע מתי מתאמים, מתי שותפים.

דוד אמסלם: השלטון המקומי יותר חשוב מהאוצר, בגלל שהוא הגוף שמכיר את הכל.

דוד אמסלם: הוא יכול להגיד לך מה ההשלכות, הוא יכול להגיד לך איפה הבעיות, הוא יכול לגלות לך דברים שאתה אפילו לא יודע.

<סיון להבי: הם יעידו שאנחנו בקשר הדוק איתם בעניין.

יעל גרמן: לא יכול להיות שהשלטון המקומי לא יהיה.

דוד אמסלם: נציג השלטון המקומי צריך להיות חלק אינטגרלי מהצוות הזה.

יעקב כהן: אנחנו מטפלים בדיירים בבתי אבות.

יעקב כהן: חלקם ממומנים, וזה הרוב הגדול שאנחנו מטפלים בהם, על ידי משרד הבריאות ומשרד הרווחה.

יעקב כהן: אנחנו נתקלים בכל רשות בצורת חישוב אחרת, בסעיפים שונים ובתעריפים שונים.

יעקב כהן: אנחנו כרגע בדיונים, אנחנו מנסים לוודא שלא לקחו מספר בעניין הארנונה.

יעקב כהן: אם משרד הבריאות מחשב איזה שהוא נתון, הוא מחשב נתון אחד, לא נתון שונה.

יעקב כהן: הוא נותן את אותו תעריף לבית אבות בירושלים, בתל-אביב ובחיפה.

יעקב כהן: בארנונה אני משלם סכומים שונים על אותם זקנים שממומנים על ידי משרד הבריאות.

יעקב כהן: במדינות בחו"ל, בגלל שזה שירות לציבור ואין שום טעם שהמדינה ביד אחת תיתן וביד אחת תפצה, מקטינים את הסכום הזה.

יעקב כהן: יש מקומות שהוא שואף ל-0.

יעקב כהן: יש להקטין את הסכום הזה לסכום מקובל, ראוי ואחיד.

<נעמי מורבייה: כשהעלינו את הטיעון שלנו כאנשים עם מוגבלות לפני שנה וחצי, אמרנו שיש לנו בעיה כפולה ומכופלת.

<נעמי מורבייה: מאחר ואנחנו חיים מ-2342 שקלים בחודש, נוצר מצב מגוחך שהנכה משלם בהתאם למקום המגורים שלו.

<נעמי מורבייה: זה יכול להיות בעיר א', בעיר ב' או בישוב כלשהו.

<נעמי מורבייה: הוא נידון למות מרעב, לפנות לרווחה או להיות תלוי בגמ"חים, כל זאת מאחר ואין הנחה אחידה.

<נעמי מורבייה: מאחר ובחוק כתוב שרשאית הרשות לקבוע את אחוזי ההנחה לנכים, אנחנו מוצאים את עצמנו שבמקומות מסוימים נקבע שאחוז ההנחה הוא 40%, במקומות אחרים הוא 80%, ובמקומות אחרים עושים מבחן הכנסה כאילו שקצבת נכות היא הכנסה.

<נעמי מורבייה: אנחנו מבקשים וטוענים כבר הרבה זמן שיש לעשות אחד מהשניים: או לאפשר לנו להשתתף, כפי שהבטחת לפני שנה וחצי, בדיונים שמעולם לא הוזמנו אליהם.

דוד אמסלם: הם עוד לא התחילו.

<נעמי מורבייה: לפחות להסביר מה הקשיים האובייקטיביים שאיתם מתמודדים אנשים עם מוגבלות.

<נעמי מורבייה: בן אדם עם מוגבלות שמרותק לכיסא גלגלים לא יכול לחיות בדירת 30 מטר, גם לא בדירת 50 מטר.

<נעמי מורבייה: רק הרדיוס של הסיבוב של כיסא הגלגלים דורש חדר שהוא מעל ל-5 מטר מרובע.

<נעמי מורבייה: אני לא יכולה לחיות בבית שהמסדרון הוא 80 סנטימטר.

<נעמי מורבייה: ברור שהדירות שלנו יותר גדולות.

<נעמי מורבייה: בעירייה אחת מחליטים שעד 70 מטר זה כך וכך אחוזי הנחה, מעל ל-70 מטר זה ללא הנחה.

<נעמי מורבייה: אגב, זו יכולה להיות עירייה שכל מה שמפריד בינה לבין עירייה אחרת הוא כביש ברוחב של 8 מטר.

<נעמי מורבייה: בעירייה שנייה הנכה יקבל 80% הנחה עד 100 מטר.

<נעמי מורבייה: או שיתנו לנו פטור גורף מארנונה כי עם 2342 שקלים לחודש אנחנו לא יכולים לעמוד בתשלומים האלה, או שיעשו את התשלום כך שנוכל לעמוד מבלי לעבור 20 ועדות ולהתחנן, או שמי שמקבל קצבה מביטוח לאומי יהיה פטור.

דוד אמסלם: במסגרת הדיונים תזמינו את כל הארגונים, תעברו על כל רשימת הפטורים.

דוד אמסלם: תזמינו את אותו גוף שרלוונטי לעניין, תשמעו אותו.

דוד אמסלם: היא אומרת דברים שאולי אתה לא יודע אותם, אני לא יודע אותם.

<סיון להבי: קבענו דיון עם נציגי ארגוני הנכים ועם חברת הכנסת קארין אלהרר.

<תומר רוזנר: העובדה שמדובר בשיקול דעת של הרשות המקומית בהקשר הספציפי הזה, עלולה ליצור מצב של הדרה של נכים.

<תומר רוזנר: רשות מקומית שלא רוצה אצלה נכים פשוט לא תיתן את ההנחות.

דוד אמסלם: כשניכנס לתחולת החוק, כמובן אחרי שהוועדה תעשה את עבודתה, נעבור סעיף סעיף.

דוד אמסלם: הכלל, היות ומדובר במיסים, הוא שאין שיקול דעת, אלא אם כן יש ועדת הנחות.

דוד אמסלם: אין דבר כזה שהעירייה רשאית, יש כן או לא.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה להחריג, אפשר שתהיה ועדה מסוימת.

דוד אמסלם: אני מאמין שלכל כלל יש יוצא מן הכלל.

דוד אמסלם: צריך להקים ועדה שתשקול מקרי קיצון, אבל בוודאי בחוק לא צריכה להופיע המילה "רשאי".

דוד אמסלם: המילה "רשאי" לא צריכה יכולה להיות קשורה לנושא של תשלומים.

<יוגב שרביט: אני באתי לדבר פה על עניין השיטה האחידה, מדוע אנחנו חושבים שצריך לעבור לשיטת הנטו או לפחות לשיטה שלא כוללת את השטחים המשותפים.

<יוגב שרביט: הגשנו מסמך עמדה למשרד הפנים כל פעם שהוקמה הוועדה, אם זה לפני שנה וחצי, לפני חצי שנה, שבו התייחסנו למכלול גדול של נושאים.

<יוגב שרביט: אני אתייחס רק לסוגיה של שיטת החישוב.

<יוגב שרביט: המדידות לפי טאבו וחוקי התכנון הבנייה צריכות להיות לפי שיטת נטו, לא לפי שיטת ברוטו-ברוטו.

<יוגב שרביט: למרות שרוב הרשויות הן בשיטת ברוטו-ברוטו, 175 מתוך כלל הרשויות עובדות לפי תעריף אחיד שמאוד קרוב לתעריף המינימום הקבוע בחוק.

<יוגב שרביט: זה בין היתר מעיד על כך שברובן יש בתים פרטיים.

<יוגב שרביט: זה אומר שמעבר בין שיטה לשיטה הוא סך הכל הכפלה במקדם.

<יוגב שרביט: התושבים לא ירגישו שינוי בחיוב החודשי ברגע שיעברו משיטה לשיטה.

דוד אמסלם: נכנסת כבר לדיון.

<יוגב שרביט: כל הרשויות מחויבות היום לעשות מדידות.

<יוגב שרביט: אין פה איזה שהוא נטל נוסף על הרשויות.

<יוגב שרביט: תהליך המדידה קורה בכל מקרה.

<יוגב שרביט: מה המשמעות של המעבר מנטו לברוטו- לברוטו בערים הגדולות לעומת המעבר לכיוון השני?

<יוגב שרביט: אני לוקח בכוונה את תל-אביב.

<יוגב שרביט: תל אביב עובדת לפי שיטת נטו.

<יוגב שרביט: יש לנו 3 סוגים של בניינים: בית פרטי, דירה בבניין רכבות מלפני שנות ה-80, ובניינים חדשים.

<יוגב שרביט: אם אני עובר משיטת נטו לברוטו, למי שגר בבתים החדשים גדל השטח ב-30%.

<יוגב שרביט: זה משמעותי.

<יוגב שרביט: זו סטטיסטיקה פשוטה שמראה שדווקא המעבר מנטו לברוטו פוגע בשכבת הביניים שגרה בבתים האלה.

<יוגב שרביט: אלה שגרים בבתים הפרטיים, הגידול בשטח של הבית שלהם יהיה 10%.

<יוגב שרביט: אלה שגרים בבנייני רכבות, גג 15%.

<יוגב שרביט: כשאתה עושה את כל הסטטיסטיקה, אתה רואה שבמעבר מנטו לברוטו שטח הדירה יגדל ב-15% בממוצע.

<יוגב שרביט: התעריף, כדי להתאים למצב בו האנשים לא ישלמו יותר או הרשות לא תרוויח מהמהלך הזה, ירד ב-15%.

<יוגב שרביט: השטח של אלה שגרים בדירות הגדולות יגדל בצורה משמעותית ביחס להפחתה.

דוד אמסלם: אתה אומר שחלוקת המיסים תשתנה אבל הטוטאל לא ישתנה.

<יוגב שרביט: אנחנו מאמינים שלא צריך לפגוע ברשויות בתהליך הזה, מדובר בשירותים שאנחנו מקבלים.

דוד אמסלם: אני הגדרתי את הדיון.

דוד אמסלם: אנחנו לא באנו כרגע לעשות עבודה או דיון על מסקנות הוועדה.

דוד אמסלם: זה יקרה בעוד 3 חודשים בסיכום שלי.

דוד אמסלם: אני כרגע לא שם.

דוד אמסלם: יש פה בלגן שלם, כמו שתיארתי אותו.

דוד אמסלם: בוא נתחיל לעשות קודם סדר, אחרי זה נבדוק אם הסדר נכון או לא נכון, אם הוא יוצר איזו שהיא חריגה שצריכים לתקן אותה.

דוד אמסלם: זה כל הסיפור בעסק הזה.

דוד אמסלם: אתה אומר לי שאם נעשה ברוטו ברוטו יקרה ככה, נעשה כך וכך.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

<יוגב שרביט: כמו שהערת, אין לנו נציגות בוועדה שדנה בזה.

דוד אמסלם: בוועדה הזאת אמורים להיות 3,4 חבר'ה שמובילים במשרדים, ועוד 2,3 יועצים.

דוד אמסלם: אם אני אקח את כל מי שיושב כאן, אז בעוד 3 שנים הוא יגיד לי: עוד לא הספקתי לשמוע את כולם.

דוד אמסלם: תשלח לו נייר עמדה, הוא יפנה לארגונים.

דוד אמסלם: לא צריך לשתף אותם בצוות, צריך לשמוע את עמדתם.

דוד אמסלם: יש סדרת פטורים.

דוד אמסלם: יש את האנשים עם המוגבלויות, את האנשים המבוגרים, את האנשים מיעוטי היכולת בהכנסה.

דוד אמסלם: יש כל מיני קטגוריות.

דוד אמסלם: הוא ידאג לשמוע אותם, אחרת הוא לא יבין מה קורה שם.

דוד אמסלם: מי שמרגיש שיש לו מה להגיד לסיון בתחום הזה, שיפנה אליו באופן ישיר, יכתוב לו מכתב, יגיד לו: בוא, אני רוצה לפגוש אותך.

<חיים ביבס: אנחנו היינו בדיונים האלה, לצערי, הרבה מאוד פעמים, הרבה מאוד שנים.

<חיים ביבס: לא לחינם הוועדה התמשכה הרבה מאוד זמן.

<חיים ביבס: ישבנו עם שר הפנים סילבן שלום.

<חיים ביבס: הוא הבין את הפצצה.

<חיים ביבס: יוגב, מה שאתה רוצה זה שכשעושים שיטה אחידה לא יפגעו בך כתושב תל-אביב, יפגעו בפריפריה.

<חיים ביבס: זה לא יקרה.

<יוגב שרביט: זה לא נכון.

<חיים ביבס: הארנונה מהווה ברשויות החזקות, ברשויות נטולות המענק, 45% מההכנסות.

<חיים ביבס: ברשויות החלשות היא מהווה בין 25% ל-30%.

יעל גרמן: למגורים?

<חיים ביבס: בכלל.

<חיים ביבס: אני לא מדבר רק על מגורים.

<חיים ביבס: 42% מהתקציב השוטף של מודיעין בא מארנונה, כל השאר ממקורות אחרים.

<חיים ביבס: אני מבין שאת רגילה להרצליה, אבל מודיעין היא לא הרצליה.

<חיים ביבס: רוב הרשויות הן לא הרצליה.

<חיים ביבס: ברשויות חלשות זה עוד יותר גרוע, זה 25%.

דוד אמסלם: קריית מלאכי היא לא הרצליה.

עבדאללה אבו מערוף: אפילו פחות מ-25%.

<חיים ביבס: במגזר הערבי זה מגיע לפחות מזה.

<חיים ביבס: אלה המספרים.

<חיים ביבס: כל אחד בטוח שהוא קונה את אימא ואבא של ראש העיר, אבל מה לעשות שהארנונה היא לא העיקר ברשויות.

<חיים ביבס: רוב התקציבים מגיעים ממקורות חוץ.

<חיים ביבס: אנחנו הצענו צו ארנונה אחיד לכל מדינת ישראל עם סעיפים אחידים ותתי סעיפים, רק עם תעריפים שונים.

<חיים ביבס: משפחה בהרצליה, במודיעין או ברעננה לא צריכה לשלם את אותה ארנונה כמו שמשלמת משפחה בבית- שאן.

דוד אמסלם: זה ברור.

דוד אמסלם: הכללים הארציים הם זהים.

<חיים ביבס: הכללים צריכים להיות זהים לחלוטין.

<חיים ביבס: זה צריך להיות זהה בנושא תתי הסיווגים ובנושא של האזורים.

<חיים ביבס: צריך להגדיר באופן ברור לכלל הארץ.

<חיים ביבס: אמרנו שהשיטה הנכונה ביותר היא שיטת הברוטו-ברוטו.

<חיים ביבס: אולי היא פוגעת ברשויות במרכז הארץ, ברשויות שהן טיפה יותר חזקות, אבל זאת השיטה הנכונה ביותר היום כדי להגיע למצב של 40% ולא 60%.

<חיים ביבס: מה שהוא מציע זה שנעלה ל-60%, כדי לייצר שיטה אחידה.

<חיים ביבס: אנחנו מציעים בדיוק הפוך ללכת.

<חיים ביבס: זה המסמך שהכנו.

<חיים ביבס: לצערי, לא כללו אותנו בצוות, אמרו לנו לשבת בצד.

<חיים ביבס: כשהבינו את גודל הנזק של הרשויות בתקציב, עצרו את הכל.

<חיים ביבס: לא סתם ברזילי הסתתר 8 שנים ולא באמת הוציא דוח.

<חיים ביבס: הוא לא הוציא דוח, כי הוא הבין שכל דוח שהוא יוציא תהיה פצצה שתמשוך את כל השלטון המקומי למטה.

<חיים ביבס: אנחנו מציעים ארנונה אחידה, תעריפים שונים.

<חיים ביבס: צריך להבין שמשנות ה-80 אין שום "סיי" לשלטון המקומי, מי שקובע את הארנונה זה משרד האוצר ומשרד הפנים.

<חיים ביבס: אם אני רוצה להוריד ארנונה על משהו, אני צריך לשלוח בקשה כדי לקבל תשובה שלילית.

<חיים ביבס: מקבלים את אותה תשובה כל הזמן.

<חיים ביבס: הגיע הזמן לעשות סדר.

דוד אמסלם: להוריד או להעלות?

<חיים ביבס: כשאני רוצה להוריד.

<חיים ביבס: צריך להבין, אנחנו פוגעים היום ברשויות החלשות, אנחנו לא נותנים להן שום אינסנטיב כדי לצמוח.

<חיים ביבס: אני מסכים עם הגברת שאמרה שצריך שתהיה אחידות לגבי נכים.

<חיים ביבס: מי שנכה במודיעין, בדימונה או בבית שאן צריך לקבל את אותם תנאים בדיוק.

יעל גרמן: אני חושבת שזאת הזדמנות פז לבוא ולדון בנושא שכבר 15 שנים, אולי אפילו יותר, מנסים לעשות בו סדר.

יעל גרמן: אני מבקשת להוסיף את כל הנושא של הארנונה לעסקים, דיבר על כך חיים.

יעל גרמן: להוריד ארנונה הרבה יותר קשה מלהעלות.

יעל גרמן: ישנן רשויות שיכולות להוריד.

יעל גרמן: רק אם הן יורידו את הארנונה, הן יכולות להוות תחרות לרשויות חלשות שלא יכולות להוריד את הארנונה.

יעל גרמן: אני רוצה להעלות את הנושא הזה, אני חושבת שצריך להעלות אותו.

יעל גרמן: צריך למצוא את האיזון בין יכולת התחרות של רשויות מסוימות אחת מול השנייה, לבין האפשרות והגמישות של רשות מסוימת להוריד.

יעל גרמן: ההצעה שלי היא שבוועדה יקבעו מינימום ומקסימום, זאת אומרת, אי אפשר יהיה לרדת מהמינימום, אי אפשר לעלות מהמקסימום, ובתוך המינימום והמקסימום יתנו את האפשרות לרשויות השונות לקבוע את התעריף.

יעקב אשר: אני חושב שזה אחד הדברים שמלווים אותנו הרבה מאוד שנים.

יעקב אשר: אני חושב שהיה צריך להתחיל בהדרגתיות.

יעקב אשר: אני חושב שצריך להתחיל עם האחידות של ההגדרות, כי נכס הוא נכס הוא נכס.

יעקב אשר: יש היום מצב, מי שיודע, שכשאתה פותח חוק עזר עירוני של כל עיר, אותן 4 אמות נקראות אחרת בכל מקום.

יעקב אשר: זה הכל משובש.

יעקב אשר: זה דבר שאפשר להתכנס ולהגיע להחלטות לגביו.

יעקב אשר: נכון שיכול להיות שתהיה לזה השפעה במקומות מסוימים, אבל אפשר בצורה כירורגית ונכונה לטפל בדברים האלה, לתת גמישות גם במספרים של הארנונה.

יעקב אשר: קודם צריך שתהיה אחידות לגבי מה הוא נכס, מה ההגדרות של נכסים.

יעקב אשר: לא יכול להיות שמתקן חשמלי במקום אחד ייראה ככה, במקום אחר הוא נקרא משהו אחר לגמרי.

יעקב אשר: לגבי לעשות איזו שהיא אחידות בגבייה או במספרים, זה מאוד קשה.

יעקב אשר: מאוד אוטופי, לדעתי, להגיע לזה.

יעקב אשר: יכול להיות שצריך לעשות את זה.

יעקב אשר: הנושא הזה של הורדה של ארנונה, במיוחד בעסקים, זה הדבר שיכול להיות הגורם התחרותי היחיד.

יעקב אשר: בבני ברק לא היה אפילו מטר אחד של מגדלים ועסקים.

יעקב אשר: בנקים לא הגיעו לשם, כי בערים אחרות ידעו לתת את ההנחות המפליגות.

יעקב אשר: כשבאנו כעירייה וביקשנו להוריד כדי להפוך להיות תחרותיים מול אחרים, היינו צריכים להזיע הרבה מאוד.

יעקב אשר: בסוף גם הצלחנו בעניין הזה.

יעקב אשר: יעל, את לא יכולה לעשות מחיר מינימום ומקסימום, כי אז כולם יהיו באותו משחק, ואז אני שוב מתמודד מול תל-אביב.

יעקב אשר: אני לא יודע מה הטכניקה שצריך לפעול בה, אבל אני מציע לעשות את זה בשני טקטים.

יעקב אשר: אולי נצליח להגיע לאיזה שהם איזונים בעניין הזה.

דוד אמסלם: הייתה פה איזו שהיא אבולוציה בנושא.

דוד אמסלם: זה לא יום אחד עיריית תל אביב החליטה לגבות 40 שקלים למטר, ירושלים החליטה לגבות 70 שקלים למטר.

דוד אמסלם: זה נתן עוד 2%, ההוא ויתר על 3%.

דוד אמסלם: ככה התפתח כל הפער הזה.

דוד אמסלם: ברור לך לחלוטין שאם לא היה נפתח פער כזה לא הייתי עושה דיון כזה.

דוד אמסלם: אני מתחבר למה שחיים אמר, שצריך שיהיו כללים אחידים.

דוד אמסלם: זה לא שכולם משלמים את אותה ארנונה, אבל אותו נכה שגר בעפולה, בצפת או בקרית מלאכי עומד באותם פרמטרים.

דוד אמסלם: אותו דבר בעל העסק.

יעקב אשר: זה קיים היום.

יעקב אשר: יש שיקול דעת כללי על הכל.

<תומר רוזנר: אחד נותן 90%, אחד נותן 40%.

דוד אמסלם: בדיון הבא נדון אם הכלל הוא נכון או לא נכון.

דוד אמסלם: כרגע זה להביא את הכללים האחידים.

<דרור אלוני: אני שמח מאוד על מה שחיים אמר.

<דרור אלוני: יש נושא אחד שאני מבקש לייצג את הרשויות האיתנות.

<דרור אלוני: צריך לאפשר לרשויות האיתנות לקבוע את שיעור הארנונה, וזאת ללא התערבות משרד הפנים ומשרד האוצר.

<דרור אלוני: התהליך שעברנו השנה הוא סאגה.

<דרור אלוני: אנחנו נדרשנו להגיש את הבקשה לשינוי צו הארנונה עד חודש יולי בשנה השוטפת.

<דרור אלוני: את האישור של השרים קיבלנו ב-18 בדצמבר, שזה חצי שנה אחרי שאישרנו תעריפים.

<דרור אלוני: התלות הזאת היא לא סבירה.

<דרור אלוני: בסוף לא הצלחנו לפענח את מה שהם החליטו, לא הבנו מה אמות המידה שהם החליטו לקבוע אותם.

<דרור אלוני: אין שקיפות בתהליך הזה של העבודה.

<דרור אלוני: זה כשאנחנו מנהלים את עצמנו היטב.

<דרור אלוני: אנחנו איתנים, אנחנו לא זקוקים לשום תקציב של המדינה.

<דרור אלוני: נא לאפשר לנו לנהל גם את הנושא של הארנונה ללא התערבות.

דוד אמסלם: אתה מבקש מאיתנו לתת לך לגבות כמה ארנונה שאתה רוצה?

<דרור אלוני: בתוך גבולות.

<דרור אלוני: אני לא סמוך על שולחן הממשלה.

<דרור אלוני: כרשות איתנה שמתנהלת ללא תמיכה של הממשלה, ומתנהלת כהלכה, תאפשרו לנו לקבוע את השינויים בשיעור הארנונה, לא בקטגוריות.

דוד אמסלם: נניח שאני גר בכפר שמריהו אבל לא מתאימה לי הארנונה שאתה לוקח, אני לא רוצה לשלם.

דוד אמסלם: דרך אגב, נניח שנקבע סף ארנונה מסוים, 30 שקלים למטר מרובע, וכולם אצלך ירצו לשלם 100.

דוד אמסלם: אתה תאמר להם: 30 שקל זה לארנונה, 70 שקל זה לקופה של הוועד.

דוד אמסלם: אף אחד לא אומר לך לא לעשות את זה, אבל מה אם אני לא רוצה לשלם?

דוד אמסלם: אתה מכריח אותי בגלל שאתה רוצה?

<דרור אלוני: קופת הוועד לא קיימת ולא מתקיימת.

<דרור אלוני: הרשות לא עוסקת בגבייה מבודדים בצורה התנדבותית.

<דרור אלוני: המועצה נבחרת אחת ל-5 שנים, היא מקבלת את המנדט מציבור בוחריה לייצג את האינטרסים שלה.

<דרור אלוני: מדובר על 30 רשויות איתנות במדינת ישראל.

<דרור אלוני: אפשר לחסוך הרבה מאוד משאבים למדינת ישראל אם יתנו להן חופש פעולה.

דוד אמסלם: אני לא שם.

דוד אמסלם: זווית הראייה שלי היא לא לחסוך משאבים למדינה.

דוד אמסלם: המדינה צריכה לשים משאבים בפתרונות.

דוד אמסלם: אני בא מזווית אחרת.

דוד אמסלם: לא קיימתי את הדיון בגלל שחשבתי שכתוצאה מהדיון הזה המדינה תחסוך כמה לירות.

דוד אמסלם: להיפך, אני חושב שכתוצאה מהדיון הזה המדינה תצטרך לשים כמה לירות על-מנת לפתור עיוותים שיוצרים בעיה לרשות.

דוד אמסלם: אני רואה את זה הפוך.

<דרור אלוני: לא ביישוב איתן.

דוד אמסלם: זה לא קשור איפה.

דוד אמסלם: זה לא קשור אם זה יישוב איתן או לא יישוב איתן.

דוד אמסלם: כמו שהגדרתי, הארנונה זה מס.

דוד אמסלם: זה כמו שאף אחד לא שואל כמה משלמים אצלכם מס הכנסה.

דוד אמסלם: יש כללים ארציים.

דוד אמסלם: הכללים הארציים הם דיפרנציאליים, הם לוקחים בחשבון את השונות.

<דרור אלוני: התעריף נקבע לכל רשות.

דוד אמסלם: הגענו לאן שהגענו בגלל אבולוציה.

דוד אמסלם: זה לא שיום אחד קמנו וראינו שנהייה פער כזה.

דוד אמסלם: בערים שאין להן תעשייה ומסחר אבל יש בהן עניים שצריך לתת להם הרבה פטורים, השכבה הקטנה שנשארת, בדרך כלל היא לא מיליונרית אלא בינונית, היא היחידה שמשלמת הכל, היא היחידה שיכולה לסחוב את זה.

דוד אמסלם: העיר הסמוכה תסחוב את זה, הממשלה תסחוב את זה?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: ראש העיר צריך לספק פעילות.

דוד אמסלם: יש לו חינוך, יש לו כבישים, יש לו גינון, יש לו רווחה.

דוד אמסלם: דרך אגב, כל נושא כזה הוא של הממשלה, אבל לעיר יש איזה שהוא מצ'ינג.

דוד אמסלם: על הדרך מכניסים אותה גם.

דוד אמסלם: אומרים לעיר: אם יש לך ארנונה, למה שלא תשלמי קצת על העובדים הסוציאליים, למה שלא תשלמי על הכבישים, אף על פי שגובים מכל רכב אגרת רישוי בשביל לטפל בכבישים.

<דרור אלוני: לא בתוך העיר.

דוד אמסלם: למרות שיש חוק חינוך חובה, מבקשים מהעיר לשלם על הדרך גם על בטיחות.

דוד אמסלם: על הדרך העיר מוצאת את עצמה משתתפת בנושאים של המדינה.

דוד אמסלם: יש ערים בארץ שרק שכבה קטנה אמורה לשלם את הארנונה על מגורים.

דוד אמסלם: יש ערים כאלו בארץ.

דוד אמסלם: מה עושה ראש העיר?

דוד אמסלם: הוא לא איש רע.

דוד אמסלם: הוא מרים את הארנונה למגורים, אין לו ברירה.

דוד אמסלם: המצב הפרדוקסלי שנוצר הוא כזה: ככל שהעיר יותר ענייה בגלל שיש לה פחות מסחר ושירותים ויש לה יותר פטורים בגלל העניים שבה, התושבים שנשארים לשלם משלמים הרבה יותר מאשר בעיר עשירה.

<דרור אלוני: משרד החינוך מעביר לכפר שמריהו פחות עבור חינוך מאשר לרשות שהיא בסוציו-אקונומי 2, ובצדק.

<דרור אלוני: הרשות נדרשת להשלים יותר בכדי לייצר את אותו חינוך.

<דרור אלוני: המקור הוא הארנונה.

<דרור אלוני: בהעדר החופש לקבוע אצלנו את הארנונה החינוך אצלנו יהיה נחות.

דוד אמסלם: המדינה צריכה לשפות כל ילד באותו סדר גודל.

<דרור אלוני: הלוואי.

דוד אמסלם: המדינה יכולה לפצות ערים חלשות באקסטרה.

דוד אמסלם: קודם יש בסיס.

דוד אמסלם: הבסיס של כולנו הוא אותו דבר.

דוד אמסלם: אם היא החליטה שבעיר ברמה סוציו- אקונומית נמוכה היא רוצה לתת יותר בחינוך כי יש לזה משמעויות אחרות, אז היא נותנת אקסטרה.

דוד אמסלם: ככה צריך להיות.

דוד אמסלם: אתה אמור לגבות את הארנונה כמו שאתה גובה.

דוד אמסלם: אצלי בבית ספר אני משלם.

דוד אמסלם: בצד הוולונטרי, בצד הפנים ארגוני שלכם, בצד היישובי אתם עושים ועדה, אתם עושים איזה שהם תשלומים, אין בעיה.

דוד אמסלם: אם כל התושבים שלך יבואו אליך ויגידו לך: תקשיב, דרור, אנחנו רוצים לשלוח שיק לעירייה על סך של 1000 שקל לגינון, אתה תגיד להם לא?

<דרור אלוני: ברור שאני אגיד להם לא.

דוד אמסלם: אני לא רואה בעיה בעניין הוולונטרי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני יכול לבוא ולתרום לעירייה מכספי בלי קשר לכלום.

דוד אמסלם: אני יכול להגיד, רבותיי, קחו 20 אלף שקל, תעשו בזה רק גינון.

דוד אמסלם: מותר לי.

דוד אמסלם: אני עוד לא שמעתי שמישהו רצה לתרום לעירייה והיא אמרה לו לא לתרום.

דוד אמסלם: הוא נותן חשבונית, זה נכנס לקופת העירייה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני יכול לייעד את התרומה שלי רק לתחום חינוך, רק לתחום בריאות, רק לתחום של ספורט.

<שלום בן-משה: הנושא כל כך מורכב ומסובך, שכל מי שנמצא כאן לא מבין עד כמה הוא מסובך.

<שלום בן-משה: השלטון המקומי הקים ועדה, היא כבר שנה עובדת.

<שלום בן-משה: הוועדה הזאת יושבת כבר שנה - אני חבר בה כראש עיר - על שיטת החישוב, על שיעור הגבייה וכו'.

<שלום בן-משה: אני ממליץ למשרד הפנים לקחת את כל החומר הזה שכבר דשנו בו בצורה מאוד רצינית.

<שלום בן-משה: הוא חומר מצוין, הוא יכול לקדם את דיוני הוועדה.

<שלום בן-משה: אם תתחילו מהתחלה, ייקח לכם שנה, לא 3 חודשים.

<סיון להבי: קיבלנו את החומר, אנחנו מכירים את העמדות.

<שלום בן-משה: במסגרת הסכם הגג אני בונה 16 אלף יחידות דיור, מתוכן 10 אלפים לזכאים של משרד השיכון, לזוגות צעירים.

<שלום בן-משה: מרבית יחידות הדיור הן בבניינים גבוהים של 15 קומות, 20 קומות.

<שלום בן-משה: בקומות האלה יש הרבה שטחים משותפים.

<שלום בן-משה: ראיתי שיש מצוקה לזוגות צעירים, באתי והצעתי להוריד לשטחים המשותפים בגובה שמותר על פי החוק.

<שלום בן-משה: למה?

<שלום בן-משה: כי ראיתי שלזוגות הצעירים יש 30%, 40% שטחים משותפים מעל מה שצריך.

<שלום בן-משה: הגשתי הצעה למשרד הפנים.

<שלום בן-משה: הצעתי מקור להכנסה, שזה להעלות אחוז קטן לעסקים.

<שלום בן-משה: התשובה שקיבלתי: לא מאושר לך להוריד מהשטחים המשותפים לזוגות הצעירים.

<שלום בן-משה: אני מציין את זה כדוגמה לתלות.

דוד אמסלם: שלום, אתה מציע שכל הצעה שאתה מציע יקבלו, זאת הכוונה שלך?

דוד אמסלם: אתה רצית להוריד למגורים על חשבון העסקים.

דוד אמסלם: יבואו העסקים ויגידו: למה מורידים למגורים.

<שלום בן-משה: אישרו לי את ההצעה לעסקים.

דוד אמסלם: אמרו לך "תעלה לעסקים, אל תוריד למגורים"?

<שלום בן-משה: אני דיברתי על משהו קונקרטי.

<שלום בן-משה: אני מתמודד עם סוגיה של זוגות צעירים שיש להם בעיה.

<שלום בן-משה: את התשובה קיבלתי בדצמבר.

דוד אמסלם: הרבי קומות מורידים את השטח המשותף פר דירה, אלא אם כן יש אלמנטים אחרים שאין ברכבות.

דוד אמסלם: יש היום בתי מגורים של 20 , 30 קומות, יש למטה חדר כושר, יש חדר מסיבות.

דוד אמסלם: בשיכון שגרתי בו לא היה, היו 4 קומות.

דוד אמסלם: אם אתה מחלק את זה פר דירה, התוספת היא קטנה כי מדובר על 100 דירות בבניין.

דוד אמסלם: זה נכון שהשטחים הציבוריים המשותפים גדלים, אבל כשאתה מעמיס את זה פר דירה אז הם כמעט בשוליים.

<שלום בן-משה: מה שאני אומר לך זה בדוק.

<שלום בן-משה: לא הייתי מוריד בבניין על הג'קוזי.

<יובל ברטוב: דיברו כאן על הבירוקרטיה.

<יובל ברטוב: אני רוצה שהוועדה תעסוק בסוגיה של טפסים אחידים של משרד הפנים לכל העיריות, כולל קריטריונים אחידים.

דוד אמסלם: הטופסולוגיה משתנה מעיר לעיר?

<יובל ברטוב: אני אתן דוגמה מהרצליה.

<יובל ברטוב: הם הוציאו טופס מיוחד להנחה בארנונה לסטודנטים.

<יובל ברטוב: אין דבר כזה הנחה לסטודנטים בארנונה, יש הנחה לפי מבחן הכנסה.

<יובל ברטוב: בא סטודנט, רוצה לשכור דירה, הוא מקבל את טופס ההנחה לסטודנטים.

<יובל ברטוב: מבקשים ממנו טפסים שלא קשורים להנחה.

<יובל ברטוב: מבקשים ממנו אישור לימודים, את מערכת השעות של לימודים.

<יובל ברטוב: אם אתה לומד יומיים בשבוע, יכולים להגיד לך שאתה לא סטודנט, שאתה לא זכאי להנחה.

דוד אמסלם: מבחן ההכנסה הוא מבחן שנמצא בחוק.

דוד אמסלם: אתה אומר שעיריית הרצליה התקדמה עוד צעד, היא באה ואמרה: עזוב מבחן הכנסה, אני רוצה לצ'פר סטודנטים.

<יובל ברטוב: היא לא יכולה לצ'פר סטודנטים.

<יובל ברטוב: אם סטודנט מגיש טופס של מבחן הכנסה, הוא יקבל לפי מבחן הכנסה.

<יובל ברטוב: למה צריך לעשות לו טופס מיוחד?

דוד אמסלם: למה מבחינת העירייה זה חשוב אם אתה סטודנט או לא סטודנט?

<יובל ברטוב: תשאל אותם, אין לי מושג.

דוד אמסלם: אתה מבקש, מעבר לקריטריונים והכל, שתהיה שיטת טופוסלוגיה אחידה כך שמי שעבר מעפולה לקריית שמונה יראה את אותו טופס.

<עיסא ג'בר: רציתי להציג מצב שהוא אנטיתזה למה שהציג ידידי מכפר שמריהו.

<עיסא ג'בר: אני מייצג יישוב קטן, דל במשאבים, שהארנונה למגורים מהווה את עמוד התווך שלו.

<עיסא ג'בר: אין לי נמל תעופה, אין לי חוף, אפילו אין אזור תעשייה.

<עיסא ג'בר: יש לי קצת תיירות.

<עיסא ג'בר: יש לי כנסיות שפטורות, מסגדים שפטורים, בתי אבות שהתחילו להגיע אלי מכל רחבי המדינה.

<עיסא ג'בר: כרשות במעמד סוציו-אקונומי נמוך הבשר העיקרי שלנו הוא לא מהארנונה עצמה, הוא ממענק האיזון המותנה.

<עיסא ג'בר: כשאנחנו לא מגיעים לגבייה של 80%, אנחנו לא מקבלים את מענק האיזון המותנה.

<עיסא ג'בר: זה מוריד לנו הרבה מתכניות הפיתוח והעבודה שלנו.

<עיסא ג'בר: פנינו מספר פעמים למשרד הפנים בבקשה להאיץ את נושא הגבייה בארנונה, ליצור איזו שהיא דינמיקה בגבייה.

<עיסא ג'בר: הרבה מהתושבים שלנו הם דלי אמצעים.

<עיסא ג'בר: הם בנו בזמנו בתים גדולים, כי במגזר שלנו אוהבים סלון גדול, 2 מטבחים במקום אחד.

<עיסא ג'בר: אם יש 3 קומות של מדרגות, האדם משלם 3 פעמים, למרות שזה לא מגורים.

<עיסא ג'בר: הצענו שאת חדר מדרגות יחשיבו פעם אחת, לא 3,4 פעמים.

<עיסא ג'בר: הצענו גם לפטור חנייה מקורה.

<עיסא ג'בר: ביקשנו להוריד מבנה שנמוך משני מטר.

<עיסא ג'בר: הכוונה שלנו היא להקל על התושב, על מנת שיוכל לשלם את שאר הדברים.

<עיסא ג'בר: אם מעמיסים עליו את כל הגורמים האלה, בוודאי לא יהיה לו כוח לשלם את המאסה הגדולה בארנונה.

<עיסא ג'בר: יש אנשים שיש להם חוב גדול, הם רוצים לבוא לקראת הרשות ולשלם את החוב המצטבר הגדול.

<עיסא ג'בר: הם ביקשו לשלם ב-30,35 תשלומים.

<עיסא ג'בר: משרד הפנים אומר שאין יותר מ-24 תשלומים.

<עיסא ג'בר: הוא השיב לנו שצריך להחשיב את חדר המדרגות בארנונה, גם את החנייה.

<עיסא ג'בר: כל הדברים האלה מעמיסים על התושב שממילא יש לו קושי לשלם את הארנונה המקורית.

<עיסא ג'בר: אין דינמיקה של גבייה, יש הרבה חובות על התושבים.

<רות פרמינגר: כמו שכולנו יודעים, הנושא של דיור מוגן זה פורמט שהולך ומתרחב.

<רות פרמינגר: אני רוצה להזכיר לכולם, הדיירים האלה גרים בדירות שיש להם חוזה עם בעלי הבתים.

<רות פרמינגר: הדיירים שמחזיקים בדירה לא מקבלים את הזכאות להנחות שמגיעות להם.

<דרור אלוני: בטח מקבלים, אם זה ניצולי שואה, קשישים.

<רות פרמינגר: מכיוון שיש כל מיני ואריאציות של התייחסויות לדיירי הדיור המוגן, אני מבקשת להעלות את זה כנושא.

<רות פרמינגר: אם הדייר גר בדירה הזאת, חי בה, זכותו לקבל.

<רות פרמינגר: איפה שהוא מקבל זה בסדר, איפה שהוא לא מקבל הוא צריך לקבל

דוד אמסלם: זה מזכיר את הדיון הקודם.

דוד אמסלם: לנכים יש פטור או הנחה בארנונה.

דוד אמסלם: יש מוסדות שלקחו כמה נכים קשים, שכרו להם דירה, והעירייה החליטה שהם צריכים לשלם ארנונה.

דוד אמסלם: אם יש אחד בבית של ההורים שלו הוא פטור, אם אתה מרכז את כולם בדירה אחת הם חייבים.

<רות פרמינגר: בגלל שהם המחזיקים יש נפקות לסטטוס שלהם, לתשלומים שלהם.

<רות פרמינגר: הייתי רוצה לבוא ולהציג את הנושא הזה בפני הוועדה.

<רות פרמינגר: יש היום 15 אלף דיירים.

<רות פרמינגר: זה רק הולך וגדל.

<אורן הרמבם: אדוני היושב-ראש, אין ספק שהנושא של האחדה ולעשות סדר בכל צווי הארנונה ובסיווגים הוא נושא חשוב, אבל אסור שהוא יבוא ויתבטא בהעלאת תעריפים, בהעלאת הוצאות הארנונה לתעשייה ולמגזר העסקי.

<אורן הרמבם: התעשייה לבדה משלמת כ-3 מיליארד שקלים ארנונה מידי שנה.

<אורן הרמבם: העסקים משלמים למעלה ממחצית מסך הארנונה שמשולמת לרשויות המקומיות.

<אורן הרמבם: לנו בארגונים העסקיים ברור ששינוי שיטת המדידה תגרום להתייקרות של תעריפי הארנונה לעסקים בכל המגזרים.

<אורן הרמבם: זה דבר שאנחנו רוצים למנוע אותו.

דוד אמסלם: אנחנו לא שם.

דוד אמסלם: אני ביקשתי ממשרד הפנים להביא כללים אחידים ארציים.

דוד אמסלם: הכוונה באחידים היא לא שכל אחד ישלם את אותה ארנונה, אלא שיהיו כללים אחידים כך שלכל אחד, לא משנה איפה הוא גר, תהיה את אותה ארנונה.

דוד אמסלם: לא התייחסתי לעניין המשמעות.

דוד אמסלם: אולי הם יציעו להוריד לעסקים ולהעלות אחיד לכל המדינה במגורים.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני לא ביקשתי לדון אם הכללים צודקים או לא.

דוד אמסלם: קודם אמרתי להביא כללים, אחרי זה, מבטיח לך, נעשה פה מצגת, נעבור סעיף סעיף.

דוד אמסלם: אנחנו נשמע את ראשי הערים, נשמע אתכם, לפי זה נחליט.

<אורן הרמבם: אנחנו לא היינו רוצים ששינוי השיטה יגדיל את תשלומי הארנונה של המגזר העסקי.

דוד אמסלם: זה טריוויאלי.

<אורן הרמבם: אנחנו חושבים שהמגזר העסקי צריך להיות מיוצג כחבר בתוך הצוות הזה, לא רק כמגיש נייר עמדה או כמופיע בשימוע.

<אורן הרמבם: אנחנו רוצים להיות שותפים לעיצוב הכללים האלה, בדיוק כמו השלטון המקומי.

דוד אמסלם: אני לא מתערב בזה.

דוד אמסלם: יש מספיק ארגונים, אין לזה סוף.

דוד אמסלם: השלטון המקומי הוא הפיבוט המרכזי.

דוד אמסלם: זה הבן אדם שמרכז את הכל, כולל העסקים, כולל האינטרסים של התושבים, התעשייה.

דוד אמסלם: כשראש העיר קם בבוקר, הוא לא רק חושב על התושבים, הוא גם חושב איפה יהיה המסחר, הוא חושב מה קורה עם אזור התעשייה שלו.

דוד אמסלם: זה הגורם המרכזי שמתכלל את הכל, האינפורמציה המרכזית נמצאת אצלו, כולל מקרי קיצון.

דוד אמסלם: הוא חלק איטגרלי מהצוות.

דוד אמסלם: ביקשתי מסיון לעבור לפי רשימת הפטורים מי משלם, כמה ולמה.

דוד אמסלם: ככה עושים עבודת מטה מסודרת ויסודית.

<ישראלה מני: כל האחידות היא יפה, אבל הדבר המהותי, השורש של הכל זה שינוי שיטת המדידה.

<ישראלה מני: באים היום ומשנים שיטת מדידה מ-x ל-y.

<ישראלה מני: מר ביבס היה מאוד ישר בכך שהוא אמר: מה אתם רוצים, אתם רוצים לפגוע ב-60%?

<ישראלה מני: לא.

<ישראלה מני: בואו נפגע רק ב-40%.

<ישראלה מני: בדיון הקודם באו אלינו ואמרו: תקשיבו, גם אם השטח יגדל, התעריף ירד, העוגה לא תשתנה.

<ישראלה מני: בתוך כל האמירות יש דבר אחד מאוד מהותי שנמצא ברקע, וזה הנושא של האישורים החריגים.

<ישראלה מני: נניח שהם יגיעו למסקנה של העלאה למגזר העסקי, כשבפועל כולם יודעים שהעלאה למגזר העסקי היא גם העלאה לצרכנים.

<ישראלה מני: אנחנו מדברים פה על עוגה אחת.

<ישראלה מני: יש את המנגנון של האישורים החריגים, הוא בא ואומר שאותה רשות שנתנו לה לעבור מנטו לברוטו יכולה מחר בבוקר להגיד: אני מצטערת, ההכנסות האלו לא מספיקות לי, אני רוצה אישור חריג.

<ישראלה מני: אנחנו יודעים שמנגנון האישור החריג הוא לא יעיל היום.

<ישראלה מני: אנחנו יודעים שהוא יותר יעיל ממה שהוא היה לפני כמה שנים, אבל הוא ממש לא יעיל.

<ישראלה מני: כשהוועדה יושבת היום ועושה את הדיונים שלה על איך צריכה להיות המערכת, אי אפשר לחתוך את זה בנפרד מהמנגנונים שמשלימים את התהליך הזה.

<ישראלה מני: אם אנחנו מחליטים שאנחנו משנים את המערכת, בואו נשנה גם את מנגנון האישורים החריגים.

דוד אמסלם: מה את מבקשת?

<ישראלה מני: אני מבקשת מהוועדה בצד זה שהיא דנה בשינוי כל המערכת, לדון במקביל בשינוי המערך של האישורים החריגים.

<ישראלה מני: אחד העיוותים הגדולים ביותר שיש זה מערכת האישורים החריגים.

דוד אמסלם: זה חלק מהעניין.

<ישראלה מני: אני בהחלט חושבת שחייב להיות נציג שלנו בוועדה.

דוד אמסלם: אין קשר בין מי שמשלם לנציג.

<רם חלפון: על צהרון שפועל בעמותה בחיפה הוטלה ארנונה, למרות שזה מלכ"ר, למרות שזו עבודה ללא כוונות רווח.

<רם חלפון: זו בעיה שהיא לא רק שלי, זאת בעיה של כולם.

<רם חלפון: אני מבקש לקחת את זה בחשבון בהמשך.

<רם חלפון: שמתי לב שחסר כאן הערר.

<רם חלפון: צרך להוסיף את התחום הזה של הגשת ערר.

<רם חלפון: כל ישיבות הערר זה צחוק מעבודה, כולל עורכי דין, יושבי ראש ועדת הערר.

<רם חלפון: אני מבקש שיהיו קריטריונים מסוימים.

<תומר רוזנר: זה בית משפט עושה.

<יוסי עמרם: אני מדבר לא רק בשמי, אני מדבר בשם מאות אנשים שאני מטפל בהם כל שנה.

<יוסי עמרם: הצעת החוק הזאת מבורכת, תבוא הברכה על כל מי ששותף ומקדם אותה, אבל שנה וחצי שדשים בה זה יותר מידי זמן.

<יוסי עמרם: יש כאלה שמעכבים ודוחים את מתן ההחלטה הסופית בעניין הזה.

<יוסי עמרם: העבודה של הכנסת היא לקדם את זה.

<יוסי עמרם: אסור להפקיר את החלשים, את הנכים, את הסטודנטים ואת בעלי המשפחות שהן מרובות ילדים.

<יוסי עמרם: צריך לדאוג שיהיה תשלום ארנונה אחיד.

<יוסי עמרם: צריך להסיר את המילה "רשאי", כי יתחילו להיות קומבינות בכך שבעלי אינטרסים ברשויות המקומיות ירצו לדאוג לאנשים שלהם, לפעילים שלהם.

<יוסי עמרם: את מי שלא מקורב אליהם הם יפקירו, הוא לא יקבל.

<יוסי עמרם: צריכים להיות קבלנים מטעם הרשויות שילכו לבתים ולדיירים על-מנת למדוד את הדירות, את החניונים.

<יוסי עמרם: הם צריכים להביא את המדידות שלהם לרשויות.

<יוסי עמרם: צריך שיהיה פיקוח על עבודת הקבלנים, כדי שלזה לא יתנו ככה, לאחר יתנו משהו אחר.

<יוסי עמרם: צריך שתהיה ועדת ערר מטעם משרד הפנים, לא ברשויות המקומיות.

<יוסי עמרם: אם מישהו מרגיש שהוא מופלה לרעה, שהוא נפגע, שיוכל לפנות לוועדת הערר שתדון בעניינו.

<יוסי עמרם: כולנו יודעים שברשויות המקומיות יש דפדופים וזלזול בתושבים שאין להם קשרים פוליטיים, או הם לא מקושרים לחברי מועצה.

<רות פרמינגר: האנשים שרוצים להגיש ערר נתקלים בחובה לשלם אגרה.

<רות פרמינגר: אם יש ערכאה של ערעור שצריך לשלם בגינה אגרה, הייתי מציעה לחשוב על פטור מאגרה לאנשים נכים.

<אור סלע: אתה נותן לוועדה שמתעסקת עם העניין חופש פעולה מלא.

<אור סלע: אמרת כמה פעמים "בוא לא נדבר על איזו שיטה הולכת להיות, בואו נדבר על איך זה הולך להיראות".

<אור סלע: האם תוך כדי העבודה של הוועדה, לא אחרי שהם יסיימו, יהיה שלב שאפשר יהיה להתייחס למנגנון שהם מציעים?

דוד אמסלם: אני לא נכנס לסדרי העבודה של הוועדה.

דוד אמסלם: אני קיבלתי מסמך מהמ.מ.מ.

דוד אמסלם: היה בג"ץ בנושא.

דוד אמסלם: כנראה שהבג"ץ מפעיל את כל הסיפורים האלה, לא הכנסת.

דוד אמסלם: תשובת המדינה מנובמבר 2015 היא שיש בכוונתה להקים צוות בין משרדי חדש שיורכב מנציגי משרד האוצר, הפנים, ויבחן את הנושא על בסיס החומר שנאסף על ידי ועדת ברזילי, ככל שנמצא שהוא עדיין רלוונטי, וזאת תוך 60 יום.

דוד אמסלם: זה היה ביוני 2016.

דוד אמסלם: זה על עתירה מ-13 באפריל 2016.

<סיון להבי: אנחנו על החומר.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשאני בא ואומר לבית משפט 60 יום, זה 60 יום, לא דקה יותר.

דוד אמסלם: זה בית משפט, זה לא כנסת שעובדים עלינו.

דוד אמסלם: אותנו לא מכבדים, אבל את בית המשפט?

דוד אמסלם: אף אחד לא אמר לכם להגיד 60 ימים, יכולתם להגיד 120 יום.

דוד אמסלם: אמרתם לבג"ץ 60 יום.

דוד אמסלם: איך אתה מצפה שאזרח רגיל יעשה מה שאומרים לו כאשר אתם אומרים לבית המשפט משהו שאתם לא עומדים בו?

דוד אמסלם: למה אזרח רגיל יעשה?

דוד אמסלם: כשאתם נוקבים בזמן, יש אנשים שסופרים את הדקות, הם עוקבים אחרי זה.

דוד אמסלם: זה לא אמרנו, שכחנו, נעשה מה שאנחנו רוצים.

דוד אמסלם: זה לא שם.

דוד אמסלם: ההתנהלות של המדינה מדהימה אותי.

דוד אמסלם: הפקידים הם הגורם המתכלל את כל הסיפור הזה.

דוד אמסלם: סיון, אמרת לי שהכוונה של הוועדה לסיים את העבודה ב-31 למרץ 2017.

דוד אמסלם: אני מקווה שאתה מתכוון באמת, לאור מה שהערתי עכשיו, ל-31 במרץ 2017.

דוד אמסלם: אני אקיים דיון, אני כבר מודיע לך, שבועיים אחרי.

דוד אמסלם: אנחנו ניכנס לרזולוציה של הכללים.

דוד אמסלם: אתה תביא מצגת.

דוד אמסלם: על כל נושא ונושא נדון.

דוד אמסלם: אני מניח שזה יהיה רצף של ישיבות.

דוד אמסלם: אנחנו נוציא היום מכתב לשר הפנים על כך שהשלטון המקומי הוא פיבוט מרכזי בכל הנושא הזה של הוועדה.

דוד אמסלם: אני מבקש שהוא ייכלל בתוך הוועדה הזאת.

דוד אמסלם: תחליטו על פי דעתכם והבנת

דוד אמסלם: כם איזה גורמים לשמוע.

דוד אמסלם: תראו איזה גורמים רלוונטיים לגבי הארנונה.

דוד אמסלם: תשמעו אותם.

דוד אמסלם: אני מבקש שפעולת העבודה של הוועדה תכלול את סוגיית הסיווגים בארנונה.

דוד אמסלם: תיכנסו לרזולוציה של מה זה מחסן, מה זו גלריה, מה זה בכלל פרגולה.

דוד אמסלם: תגדירו את הסיווגים, תגדירו את שיטות החישוב, תגדירו כמה משלמים בכל סיווג וסיווג.

דוד אמסלם: תנו את נוסחת העדכון, כדי שלא בעוד 10 שנים מישהו פה ינהל עוד דיון.

דוד אמסלם: אני מבקש שתיכנסו לסוגיית הפטורים, תיכנסו לסוגיית האישורים החריגים.

<סיון להבי: הפטורים והאישורים החריגים לא מופיעים במנדט שנתנה הממשלה לצוות.

דוד אמסלם: אני לא ממשלה, אני ועדת הפנים.

דוד אמסלם: זה הסיכום של הוועדה.

דוד אמסלם: כשאני אקיים את הדיונים, אני אבקש לשמוע גם על הפטורים, משום שאני רואה את הכל כחבילה אחת.

דוד אמסלם: אם אתה לא סוגר את הכל, מהר מאוד אנחנו מוצאים את עצמנו עוד פעם בעיוות.

דוד אמסלם: הרעיון הוא לסגור את כל החורים בתוך האמבטיה, כי אם השארת חור אחד המים יתרוקנו עוד פעם.

דוד אמסלם: תמיד יש נושאים חריגים.

דוד אמסלם: תקימו מנגנון שיפתור בעיות חריגות, דברי קיצון.

דוד אמסלם: אני רוצה לראות את כל תמונת המצב.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אני אקיים את הדיון.

דוד אמסלם: הייתי בטוח, וזה לאור השיחות שהיו לי עם מרדכי, שאתם באים מוכנים.

דוד אמסלם: אני מתעניין בזה כל שבועיים-שלושה.

דוד אמסלם: הייתי בטוח שהיום אתה מציג, אבל היום אתה מספר לי שאתה צריך עוד 3 חודשים.

דוד אמסלם: אין יותר הארכות בעניין הזה.

דוד אמסלם: תביאו לנו מצגת בעוד שלושה וחצי חודשים, כמו שאמרתי, ואז ניכנס לדיונים יותר מעמיקים בכל נושא ונושא.

דוד אמסלם: אני מודה לכולם, המשך יום טוב.