הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 93, 2016-06-27 11:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום ה-27 ביוני 2016 ואנחנו נדון היום במסגרות לטיפול בהפרעות אכילה.

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב חברי הכנסת, חבר הכנסת אילן גילאון, חבר הכנסת אורן חזן וכמובן לכל האורחים והאורחות.

עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של הפרעות אכילה הוא נושא שבעיניי לא מקבל את הכיסוי התקשורתי ולא מנגישים את המידע סביבו לציבור בצורה המתאימה.

עאידה תומא סלימאן: נכון שיש מודעות שהולכת וגוברת יותר ויותר לנושא בקרב חלקים גדולים מהאוכלוסייה, אבל לצערי אני לא חושבת שהגענו למצב שאפשר להגיד שהמידע הוא נגיש, שהשירות והטיפול לנערות ולנשים או בכלל לאנשים שסובלים מהפרעות אכילה מונגש בצורה המתאימה.

עאידה תומא סלימאן: אבל למרות שיש נטייה תמיד ללכת לכיוון של לדבר באופן כללי וסוחף בקשר לנושא הזה ולהתעמק בהשלכות שלו, בכל זאת הישיבה של היום היא ישיבה לאחר קריאה חירומית שהגיעה אלינו.

עאידה תומא סלימאן: כיום אנחנו במצב כזה שכל הנוער מקבל מסרים כל הזמן, אם זה דרך האינטרנט, אם זה במדיה, בתקשורת הרגילה, על כל הנושא של דימוי גוף ומה כן יפה ומה לא יפה ואיך אפשר להתגבר על העניין של המראה החיצוני, בנוסף לכל הלחצים האחרים שעוברים דרכם, בני ובנות נוער.

עאידה תומא סלימאן: אבל בסופו של דבר אני מנסה היום באמת להתמקד יותר במצב הקיים מבחינת הטיפולים והשירותים הקיימים לאנשים ולנשים שסובלים מהפרעות אכילה, מאחר שהתמונה, לפחות מהחומר שהגיע לידיי, היא לא תמונה מזהירה.

עאידה תומא סלימאן: בזמן שיש מתקפה כזו שמשדרת כל הזמן ודוחפת את הנוער לכיוונים מסוכנים אני חושבת שבמקביל המדינה לא לוקחת אחריות, לפחות לאזן את המסרים האלה דרך או מסע הסברה או טיפול נאות.

עאידה תומא סלימאן: נרשמו הרבה דוברים ואני יודעת שגם משרד הבריאות ומשרד החינוך נמצא איתנו והרבה אנשים מומחים בנושא, אבל אני ארצה לפתוח קודם כל במי שזירזה את הדיון הזה ופנתה אלינו מהתחלה, גב' ש'.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי, ואני אבקש שאנחנו נתמקד לתוך שלוש-ארבע דקות לכל דובר.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<ש': קודם כל תודה לכל מי שנמצא פה.

<ש': אני מבינה שיש לזה הרבה משמעות, שבאות היום גם מטופלות, גם מטפלים, גם מנהלים של מחלקות וגם חברי כנסת ואני חושבת שזו אולי פעם ראשונה שיש דיון כזה עם כל כך הרבה גורמים שונים.

<ש': אני מתנצלת גם על השפה שלי וגם על הבעיה שלי להתרגש כשאני מדברת מול קהל.

חנין זועבי: זה לא בעיה, התרגשות זה דבר חיובי.

<ש': אני מאוד מתרגשת.

<ש': אני אסביר קצת על עצמי ועל המצב שלי ועל כמה דברים שאני חושבת שחשוב שיבינו פה בוועדה.

<ש': אני בת 50, אמא לשלושה, פעם אשת היי טק מצליחה שטיילה ברחבי העולם.

<ש': התאמתי את החיים שלי בעשר השנים האחרונות כדי שאוכל לטפל בבתי המתבגרת שנוסף להפרעת אכילה היא גם נוטה לאובדנות ולפגיעה עצמית.

<ש': רוב האנשים חושבים שהפרעת אכילה זה לאכול פחות מדי או יותר מדי, יש מעט מאוד הבנה עד כמה קשה ומורכבת ההפרעה הזאת או עד כמה החולה ומשפחתו סובלים תוך כדי ההתמודדות.

<ש': הנה הצצה לחיים עם הפרעת אכילה משולבת עם PTDS או טראומה מורכבת.

<ש': נתונים על הבת שלי.

<ש': שלושה אשפוזים על הפרעת אכילה שלא הושלמו, אשפוז אחד להפרעות אכילה שהושלם, סך הכול שבעה חודשים באשפוזים, מעל 200 ימים, מעל 200,000 שקל עלות למדינה, מעל 18 חודשים של אשפוזים פסיכיאטריים, מעל 500,000 שקל עלות למדינה.

<ש': ביקורים רבים במיון במצב של חוסר הכרה, 10 ימים בטיפול נמרץ במצב של קומה, חמש מרפאות, כולן הגיעו בסופו של דבר למסקנה 'את לא מתאימה למסגרת שלנו'.

<ש': שמונה פסיכולוגים, מעל 250,000 שקל שהוצאנו מכיסנו ואין סוף ימי עבודה שלא יכולנו לעבוד.

<ש': שמונה פסיכיאטרים, 15 תרופות, כולן בסופו של דבר נלקחו כמנת יתר.

<ש': כרגע בהוסטל לפגועי נפש, בלי טיפול או תמיכה רגשית והסכמה הדדית בינה להוסטל שזה לא המקום הנכון עבורה.

<ש': היא התקבלה לאוניברסיטה אבל אין לה מושג איפה היא תגור.

<ש': כיום היא כבר שישה חודשים ברשימת המתנה לטיפול במרפאה לבריאות הנפש.

<ש': בשבוע שעבר היא התחילה ללכת למטפלת שעובדת שם אבל באופן פרטי בעלות של 350 שקל לפגישה.

<ש': איך נותנים לזה לקרות?

<ש': אני כבר לא עובדת מעל שנה, הפסקתי שנה אחרי שאובחנתי עם סרטן ועברתי משבר רגשי.

<ש': איבדתי את היכולת שלי להתרכז ולנהל פרויקטים הכי פשוטי.

<ש': אני צריכה לשלם על הטיפול מהחסכונות.

<ש': ההשלכות הכלכליות הן עצומות ואנחנו כבר לא יכולים לשלם אותן יותר.

<ש': הבת שלי והבחורות שנמצאות כאן היום ואלפים אחרים לא נשמעים, נלקחה מהם הזכות לחיות את החיים שהם ידעו לחיות, להצליח באקדמיה, לעבוד, להיות אמהות, אלה הם אזרחים נבונים, אכפתיים ומוכשרים שבמקום שיתרמו לחברה הפכו לנטל על החברה.

<ש': הם נשארים לבד למצוא את הדרך שלהם להחלמה.

<ש': אנחנו מאשימים את החולים בהפרעות אכילה, עד כדי כך שההתייחסות שלנו למחלה היא לא כמחלה, אין שום מדיניות ושום מנדט לספק טיפול לפי סטנדרטים, אין שום תכנית התערבות מוקדמת וזאת למרות שאנחנו יודעים שהתערבות מוקדמת מביאה את התוצאות הטובות ביותר בכל מחלה.

<ש': אין סטטיסטיקות ואין מטרות לשיפור התוצאות, אין מנדט להכשיר אנשי מקצוע, אין צורך לתת דין וחשבון ואין פיקוח.

<ש': אנשי המקצוע מקבלים משכורות נמוכות ברמה מביכה כדי לתת טיפול ונאלצים לעבוד בנוסף באופן פרטי כדי לשרוד.

<ש': בישראל 2016 איש מקצוע רפואי יכול לסרב לקבל לטיפולו חולה בהפרעות אכילה ואף אחד לא יטיל ספק בהחלטתו.

<ש': בישראל 2016 אין שום סטנדרט לטיפול בהפרעות אכילה שקופות החולים מחויבות לתת.

<ש': בישראל 2016 עדיין לא התחלנו לתת טראומה ו- formed care שלוקח בחשבון שמרבית החולים בהפרעות אכילה והפרעות פסיכיאטריות אחרות חולים כתוצאה מטראומת ילדות או טראומה אחרת.

<ש': בישראל 2016 לא רק שאנשים שזקוקים לטיפול לא מקבלים אותו, אלא הם האנשים הפגיעים החולים ביותר שלא מקבלים את הטיפול שהם צריכים.

<ש': ובינתיים התקשורת והכנסת מאשימים חנויות כמו קסטרו ואת רותם סלע ומרגישים גאווה שהם כל כך עוזרים.

<ש': זה פשוט ומעליב ומזיק.

<ש': הפרעת אכילה היא לא דיאטה שיצאה משליטה, כשיש לך מחשבות על קלוריות ואתה עושה דיאטה, אתה לא על הספקטרום של הפרעת אכילה, כמו שאתה לא על הספקטרום של דיכאון קליני כשאתה מרגיש עצוב.

<ש': אנחנו מבקשים מכם לתת תשומת לב למה שבאמת יעזור לנשים שיושבות כאן היום ואלפים כמוהן.

<ש': אתם לא יכולים לדמיין את האומץ שנדרש מהן לבוא לכאן, מצד שני הן מרגישות כאילו אין ברירה אחרת, הן צריכות טיפול.

<ש': המחלה הזאת תוקפת בגיל צעיר ואם לא מטפלים בה באינטנסיביות בהתחלה היא הופכת לכרונית.

<ש': זה אומר חיים שלמים של אשפוזים, ביקורים בחדרי מיון, ביטוח לאומי, סל שיקום.

<ש': לצפות מהחולות להתאים את המחלה שלהן לטיפול העיקרי והלא מתוכנן שיש היום זו רשלנות.

<ש': אנחנו דורשים שיוקמו מיד מסגרות של טיפול יום בצפון, במרכז ובדרום, ואנחנו דורשים שתוקם ועדה כדי להגדיר ולהבטיח שתהיה התערבות מוקדמת, סטנדרטים של טיפול, רצף טיפול, פיקוח על טיפול ושירותי שיקום שמעוצבים במיוחד לאוכלוסייה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: תודה, ש'.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך על זה ששיתפת אותנו והבאת איתך את מה שעובר עליכם כמשפחה וגם על הבת שלך במיוחד.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שגם תוך כדי נשמע עדויות מצעירות שסובלות מהמחלה וצריכות טיפול.

עאידה תומא סלימאן: אני אתן קודם כל לאחת האורחות ואחר כך נעבור למומחים ונשלב גם חברי כנסת, כדי לכבד את רצונן את אקרא רק באות הראשונה של השם הפרטי, כך שגם השם לא יירשם בפרוטוקול וגם המצלמה לא תגיע, אנחנו כבר סידרנו את זה, אל תדאגו.

עאידה תומא סלימאן: ר', בבקשה.

<ר': שלום, אני בת 23 ויש לי הפרעת אכילה מגיל 14.

<ר': בנוסף אובחנתי בדיכאון והפרעת חרדה.

<ר': הייתי כבר בהמון טיפולים, התחלתי טיפול בגיל 15 במרפאה להפרעות אכילה של מאוחדת למשך שנה, משם נשלחתי לאשפוז במחלקת ילדים בהדסה במשך שמונה חודשים.

<ר': לאחר האשפוז המשכתי באשפוז יום למשך שלושה חודשים עד שהעיפו אותי מהטיפול.

<ר': הטיפולים האלה נכפו עליי, עשיתי כל מה שביכולתי בשביל להתנגד לטיפול, לא הבנתי שיש לי בעיה וחשבתי שכולם רק רוצים להזיק לי ואף אחד מהם לא עזר לי.

<ר': לאחר מכן אושפזתי במחלקת ילדים בתל השומר למשך שמונה חודשים.

<ר': לשם הגעתי באותה הגישה בדיוק, אך יצאתי משם בן אדם אחר לגמרי.

<ר': האשפוז היה קשה, אך הצוות שם טיפל בי בגישה אחרת לגמרי ממה שהכרתי.

<ר': לאט לאט ההתנגדות שלי נעלמה ושיתפתי פעולה עם הצוות ואף נשארתי באשפוז אחרי גיל 18 מרצון, משם עברתי לבית שיקומי ברמת ישי, עם המון תקווה לחיים חדשים, אך גם משם העיפו אותי.

<ר': שמרתי על המשקל, אך במשך השהות שם נכנסתי לדיכאון קשה, הפסקתי לתפקד, החליפו לי המון תרופות והמצב רק הידרדר, עד שניסיתי להתאבד.

<ר': חזרתי לבית של ההורים, נשארתי ללא טיפול, הדיכאון המשיך והפרעת האכילה החריפה.

<ר': לאחר חודשיים חזרתי לאשפוז במחלקת ילדים תל השומר לשלושה חודשים, שם קיבלתי טיפולי ECT, כדי לטפל בדיכאון וגם טיפול בהפרעת האכילה.

<ר': משם המשכתי לאשפוז יום במחלקה למשך שנה וחצי.

<ר': המשכתי את טיפולי ה-ECT והתחלתי להתאזן מבחינת הדיכאון ואף שמרתי על המשקל במשך תקופה עד שהתחלתי לרדת.

<ר': ירדתי 7 קילו מתחת למשקל היעד, אך מאחר שגילי כבר היה מעבר לגיל המותאם של המחלקה הטיפול הסתיים.

<ר': המשכתי למרפאה בהדסה, שם הייתי מטופלת במשך שנה.

<ר': הדיכאון היה בשיפור ניכר, השלמתי בגרויות, התקבלתי ללימודים בבצלאל אך לא הצלחתי להשתחרר מהפרעת האכילה, ירדתי עוד 10 קילו.

<ר': בסוף השנה התאשפזתי במחלקת מבוגרים בהדסה.

<ר': לאחר שלושה חודשים שחררתי את עצמי מאחר שלא הייתי מסוגלת לסבול את תנאי האשפוז ואת הטיפוח חסר האמפתיה.

<ר': ראיתי לנכון שעדיף לי להתחיל את הלימודים במצב הזה מתוך האמונה שהלימודים ייטיבו עם המצב שלי.

<ר': ידעתי שבתל השומר מבוגרים לא אשרוד יותר מכמה שעות, כמו מרבית הבנות שאני מכירה שהתאשפזו שם.

<ר': הכללים כל כך נוקשים ורבים, העלייה במשקל הרבה יותר מהירה בלי שום רגע להסתגלות ולכן החלטתי לוותר מראש.

<ר': לאחר האשפוז החלטתי שאני צריכה לעשות משהו עם מה שקורה שם.

<ר': חשבתי על זה בלי סוף, האם כדאי לי להגיד את הדברים או לא, כי פחדתי שיתנכלו לי במידה שאצטרך שוב אשפוז, אך קרו שם דברים שפשוט לא הייתי מסוגלת לפסוח עליהם ולעבור לסדר היום.

<ר': כל כך הרבה בנות שמעיפים אותן באמצע האשפוז, בגלל אוזלת יד, בוחרים לוותר בקלות על בנות שהטיפול בהן יותר מאתגר, אם זה בגלל רמת הפרעת האכילה שדורשת יותר מאמץ, או אם זה בגלל תחלואה כפולה בה הצוות מחליט שהוא לא מוכן לטפל גם בהפרעת האכילה וגם במחלה הנלווית.

<ר': אבסורד, בהתחשב בזה שלרוב הבנות עם הפרעות אכילה ישנן גם מחלות נלוות, אם זה דיכאון או חרדה, או כל דבר אחר, ואבסורד בהתחשב בזה שלמחלקה הספציפית הזו יש את האמצעים לטפל בהפרעת האכילה וגם במחלות נפשיות מאחר שהמחלקה היא מחלקה פסיכיאטרית שמטפלת בהרבה מקרים של דיכאון ואובדנות.

<ר': אך אם יש לך הפרעת אכילה את לא זכאית לקבל שם טיפול למחלה נוספת ומשם הבנות נשלחות לבית חולים פסיכיאטרי, שם לא יכולים לטפל בהפרעת אכילה, או לחילופין נשלחות הביתה ללא המשך טיפול.

<ר': היה לי קשה במיוחד לראות את גורלן של אותן בנות, במיוחד שאני יודעת שזה כן אפשרי ושאני דוגמה חיה לכך.

<ר': באופן אישי חוויתי הרבה תסכול מהטיפול, חוסר אמפתיה, חוסר אמון, חוסר אוזן קשבת, אף אחד לא היה מוכן להקשיב לי עד שלא הייתי עושה דברים קיצוניים כמו לבקש שחרור מהמחלקה, רק כדי שמישהו יסכים לדבר איתי על מה שמפריע לי, וגם אז התשובות היו 'זה מה שאת רוצה?

<ר': אם את לא רוצה לכי הביתה'.

<ר': כשהייתי מבקשת ללכת הביתה פשוט היו מתקשרים להורים שלי, שיילכו להוציא לי אפוטרופסות.

<ר': השתגעתי מרוב תסכול, לא הייתי שורדת שם גם לא יום אם לא הדיאטנית והפסיכולוג שלי מהמרפאה היו ממשיכים איתי.

<ר': עזבתי כשיצאתי מכלל סכנת חיים.

<ר': כתבתי את כל זה למשרד הבריאות בתקווה שמישהו יפקח על הדברים האלה, אך הם רק שלחו את המכתב שלי חזרה להדסה.

<ר': התחלתי את הלימודים, המשכתי בטיפול דיאטני ופסיכיאטרי בהדסה ובטיפול פסיכולוגי פרטי.

<ר': השנה הראשונה עברה מצוין ואפילו עליתי קצת במשקל, בניגוד לכל הנבואות השחורות שניבאו לי.

<ר': האפשרות שניתנה לי, כשהשתחררתי, לאחר שנים בבתי חולים, לראות שיש עוד דברים בעולם והסיפוק שקיבלתי מהלימודים עשו עמי רק חסד.

<ר': אך לאחר שנה בערך כבר לא הצלחתי להמשיך ולהחזיק וירדתי קצת במשקל.

<ר': מאחר שלא רציתי להפסיק את הלימודים ולא ראיתי לנכון להתאשפז, התחלתי טיפול ב'קולי', מקום טיפול פרטי חדש, לטיפול בהפרעות אכילה.

<ר': העלות הייתה מאוד גבוהה, אך הוריי גייסו את הכסף על מנת לאפשר לי גם לקבל טיפול וגם לשלב חיים רגילים.

<ר': הטיפול ב'קולי' הינו שלושה חודשים ומשך הזמן הקצר הזה לא אפשר לי להתקדם מספיק וחשבתי להמשיך לסבב נוסף, אך להוריי אין את האפשרות לגייס עוד כסף לסבב נוסף.

<ר': גם הטיפול לא נפתח בינתיים, מכיוון שהיה מבוסס על תרומות שנגמרו וקופות החולים לא מוכנות להשתתף בעלותו.

<ר': פניתי לחפש אשפוז יום להפרעות אכילה, אך אין אפילו לא אחד כזה בארץ.

<ר': פניתי למשרד הבריאות, שהפנה אותי לקופות החולים שהפנו אותי בחזרה למשרד הבריאות שהותיר אותי ללא מענה.

<ר': המצב שלי ממשיך להידרדר ואני יודעת שאני צריכה טיפול יותר אינטנסיבי.

<ר': אני לא רוצה להיכנס לאשפוז מלא ולהפסיק את חיי שוב ושוב.

<ר': אם לא ייפתח בקרוב אשפוז יום אני ועוד המון חולות ניאלץ להיכנס שוב ושוב לאשפוזים.

<ר': וכל מי שיושב פה ויתעלם מזה ויבחר שלא לפעול על מנת להביא לפתיחת אשפוזי יום ייקח על עצמו את האחריות שהוא מותיר מאחוריו המון בנות שיישארו חולות כרוניות לנצח.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: יש כנראה פעמים שקשה לנו להתבטא ולהגיד מה אנחנו מרגישים, אבל אני חייבת להגיד שעצם העובדה שאתן מגיעות לפה ומביאות את כל מה שאתן עוברות לאולם הזה, אני מכבדת את זה ואני חושבת שזה אומץ רב.

עאידה תומא סלימאן: אין לי הרבה מה להגיד, כי אני מרגישה, עם כל משפט שנאמר בא לי לקטוע את העדות, רק מתוך כבוד לצעירות עצמן ולפנות להדסה ולפנות למשרד הבריאות ולפנות ולבקש עכשיו, תנו תשובה למה שהיא אומרת בדיוק עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני מאוד מבקשת מהנציגים שנמצאים, לרשום בפניהם את כל הטענות שעולות מהעדויות האלה ומכוונות לכל מוסד ולכל משרד, כי יצטרכו לתת תשובות עוד מעט.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לשמוע תשובות על מה שעולה פה.

עאידה תומא סלימאן: עולה העניין של היחס בתוך המחלקות, על זה שמחלקות לא מוכנות לעשות טיפול מורכב שהוא מעבר להפרעות אכילה וישנה מחלה אחרת, אז לא, אז או שעוברים לפסיכיאטריה ואין להם את ההכשרה לטפל גם בהפרעות אכילה.

עאידה תומא סלימאן: מה שנאמר על הדסה, מה המושג הזה 'העיפו אותי מהטיפול'?

עאידה תומא סלימאן: אם ככה מרגישה מטופלת, אם זה המושג שהיא משתמשת בו, 'העיפו אותי', אני מאוד ארצה לשמוע עוד מעט את התשובות.

מירב בן ארי: חשוב לציין את הקטע הזה שתכל'ס רק מי שיש לה כסף יכולה לקבל טיפול.

עאידה תומא סלימאן: כנראה זה מסתכם בסוף.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה קודם לשמוע את משרד הבריאות, האם משרד הבריאות - - -

<קריאה: המדינה מממנת - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני ביקשתי שתרשמו בפניכם את כל הטענות שעולות מהעדויות שאנחנו שומעים ושומעות עכשיו ויהיה לכם זמן לענות.

עאידה תומא סלימאן: אני דווקא ארצה לקבל תשובות ואם לא נקבל תשובות אז נדע איך להחליט, אבל לפחות בואו נקשיב לעדויות מהחוויות שהן בעצמן עוברות ולמה צריך לבחור בסוף, אחרי כל כך הרבה אשפוזים, זאת לא בחורה שלא יודעת מה המדינה מאפשרת, היא כבר עברה את כל המסכת, הייתה באשפוזים ובאשפוזי יום ובמחלקה הזו ובמחלקה ההיא ובסוף היא פנתה לטיפול פרטי.

עאידה תומא סלימאן: זאת שאלה מאוד מהותית, למה?

עאידה תומא סלימאן: למה צריך לפנות בסוף, מי שיש לו את הכסף מקבל את הטיפול ומי שאין - - - נרצה לשמוע אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש באמת לקצר, כי יש רשימה ארוכה שלפי הקצב הזה אנחנו נישאר עד מחר בבוקר וזה בלתי אפשרי.

עאידה תומא סלימאן: אני אתן לעוד עדות, ל-נ'.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<נ': שלום, שמי נ'.

<נ': אני בת 35, נשואה ואמא לשלושה ילדים.

<נ': לפני חמש שנים וחצי נקלעתי למשבר שבעקבותיו חליתי באנורקסיה נרבוזה, מאז אני בחיפוש אחר הטיפול המתאים בתקווה להחלים ולחזור לתפקוד.

<נ': הייתי בשני אשפוזים להפרעות אכילה בהדסה ובתל השומר, אך בשניהם לא יכולתי להתמיד זמן רב, כי הקושי בניתוק מהילדים היה בלתי נסבל.

<נ': שניים מתוך שלושת ילדיי מאובחנים עם אוטיזם והקושי לכן רק גובר.

<נ': הם ואני חווינו טראומה מהפרידה הארוכה והיה קשה מאוד לשקם את האמון והביטחון שוב.

<נ': מעולם לפני כן לא לקחתי שום תרופה ומהאשפוז הראשון החלו בניסוי וטעייה של כל סוגי התרופות, נגד דיכאון, ייצוב מצב רוח, אנטי פסיכוטי, כל חודש שינו לי סוג תרופה, מינונים.

<נ': כל פסיכיאטר שטופלתי אצלו אמר משהו אחר ובמשך ארבע שנים לא הייתה תרופה שלא ניסיתי.

<נ': הרגשתי שהתרופות הן אלה שמחמירות את מצבי, גורמות לי אימפולסיביות ולהחמרת אובדנות.

<נ': הייתי באשפוז יום במעון ירושלים, שמיועד לאנשים עם דיכאון, אך שם לא ידעו להתמודד עם הפרעת האכילה, וברגע שירדתי מהמשקל הוציאו אותי מהטיפול אצלם.

<נ': הייתי במרפאות בהדסה אך הטיפול שם היה רק שבועי ולא היווה תמיכה מספקת עבורי, מה גם ש - - -

עאידה תומא סלימאן: מה היה הטיפול?

<נ': פעם בשבוע פסיכולוגית ודיאטנית ומעקב פסיכיאטרי.

<נ': לא הספיק לי פעם בשבוע וברגע שעלו שוב תכנים אובדניים הועפתי מהטיפול.

<נ': חיפשתי טיפול פרטי והגעתי לשחף בתל אביב, היות שאני לא עובדת בגלל מצבי ובעלי הוא המפרנס היחיד לא יכולנו לשלם את העלות הגבוהה של כ-10,000 שקלים לחודש.

<נ': ההורים שלי, שאף הם מתפרנסים בקושי ומגדלים 10 ילדים משלהם, מכרו את ביתם ועברו לגור בשכירות על מנת לשלם את הטיפול בשחף.

<נ': לאחר תשעה חודשים של טיפול אינטנסיבי בשחף, כשהופיעו תכנים אובדניים, הועפתי מיידית מהטיפול תוך כדי אמירה מהאחראית שאין לי תקנה ובטוח אמות.

<נ': אחר כך טופלתי במרפאה פסיכיאטרית בתל השומר, אצל ד"ר כספי, בטיפול פסיכולוגי ובקבוצה, וכן אצל דיאטנית פרטית, שעלותה הייתה 400 שקלים לשבוע.

<נ': מאחר שלא הסכמתי להיות מטופלת בתרופות אנטי פסיכוטיות רק כדי לעלות במשקל הפסיכיאטר לא הסכים להמשיך לטפל בי ושוב מצאתי את עצמי מחפשת טיפול מתאים.

<נ': הרגשתי שאין אף מקום שיכול להכיל אותי על כל מורכבותי.

<נ': כן, אני סובלת גם מהפרעת אכילה וגם מדיכאון ואובדנות.

<נ': זה בדרך כלל בא ביחד, אך משום מה בכל מקום שבו טופלתי לא יכלו להתמודד עם המורכבות הזו של תחלואה כפולה ולא הסכימו להמשיך ולטפל בי ולראות אותי כמכלול.

<נ': לבסוף מצאתי מטפלת פרטית, פסיכיאטרית פרטית שהאמינה בי וביכולות שלי, בלי לדחוף תרופות.

<נ': הייתי בטיפול זה כשנה וחצי ושילמתי 3,500 לחודש.

<נ': אחר כך האנורקסיה החמירה וחיפשתי טיפול ספציפי יותר להפרעות אכילה.

<נ': אז פניתי ל'קולי', מרכז חדש שנפתח על ידי ד"ר רחל בכנר.

<נ': הטיפול כלל קבוצות טיפוליות וליווי באכילה שלושה ימים בשבוע, וזה נוסף לטיפול פרטני פרטי.

<נ': העלות הכוללנית הייתה כ-5,600 ₪ לחודש.

<נ': הייתי שם בשני מחזורים.

<נ': התמיכה הייתה טובה עבורי ואפשרה לי לשלב את חיי היום יום של התעסקות ותפקוד עם הילדים יחד עם הקדשת זמן לטיפול עבורי.

<נ': אחרי חצי שנה טיפול הסתבר שאני צריכה ליווי יומיומי בארוחות ומסגרת יותר אינטנסיבית, מה גם שהעלות הכה גבוהה כובלת את ידי ולא אוכל להמשיך לשלם סכומים אלה.

<נ': נשארתי כרגע ללא כל טיפול.

<נ': טיפול מרפאתי לא מספיק עבורי, טיפול פרטי אני לא יכולה יותר לממן, אשפוז מלא לא בא בחשבון בגלל הניתוק מהילדים.

<נ': אני שנייה לפני החופש הגדול שמלא בקשיים ובמורכבות, הבן שלי יהיה בר מצווה בסוף הקיץ ואני רוצה להיות מספיק בריאה וחזקה עבורו ועבור כל המשפחה.

<נ': בשביל להגיע לזה אני צריכה טיפול מתאים, אני צריכה אשפוז יום להפרעות אכילה למבוגרים.

<נ': אין בכל הארץ מקום כזה, אני צריכה מקום שבו אקבל מענה טיפולי וכן ליווי בארוחות, שאוכל לחזור כל ערב לביתי, לראות את ילדיי, אני רוצה את הצ'אנס להחלמה, להיות אמא בריאה וחזקה לילדיי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם רוצים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם רוצים שתהיי חזקה ושיהיה במזל טוב לבן שלך ושתחגגי איתו.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אנחנו מקיימות את הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת זועבי ביקשה לדבר, כי יש לה ועדת חינוך עכשיו.

חנין זועבי: היא כבר התחילה.

חנין זועבי: הייתי רוצה באמת להמשיך לסיום הפגישה, אבל כאשר אומרים ש-10% עד 17% זה אחוז התמותה מקרב החולות והחולים, אז לא מדובר רק ברשלנות, מדובר על סוג כזה של טיפול שמגיע ל-10% או 17% של תמותה, אז כנראה שהתמותה היא גם כתוצאה מטיפול לא הולם.

חנין זועבי: זה פשע, זה יותר מרשלנות.

חנין זועבי: אם מדובר בחוסר סטנדרטים או סטנדרטים נמוכים של טיפול או חוסר המשך של טיפול, אני רק רוצה להעיר הערה ב-20 שניות.

חנין זועבי: יש רק, עאידה, חמישה פסיכיאטרים לנוער בחברה הערבית, אז אני לא יודעת אם בכלל יש להם מענה שם.

חנין זועבי: יש 1.4% פסיכולוגים בחברה הערבית, אז אני מניחה שהחולים והחולות בקרב החברה הערבית, שחולות במחלה כזאת, כנראה אין להם אפילו פסיכולוג בשביל לגשת אליו, אז זה אפילו לא נמצא ברישום של המחלות שאנחנו מתייחסים אליהם בחברה שלנו.

חנין זועבי: אני רוצה רק לשים את הנקודה הזאת שעאידה תתייחס אליה בהמלצות ובמסקנות של הישיבה.

חנין זועבי: אני הייתי רוצה באמת להמשיך איתכם, אבל אני מאוד מצטערת שאני חייבת לרוץ לוועדה שלי.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת חנין זועבי ואנחנו נתייחס לזה בסיכום.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שכל הנושא של פסיכולוגים ופסיכיאטרים באוכלוסייה הערבית הוא במעקב צמוד שלך.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש עכשיו ממשרד הבריאות להציג לנו את מכלול השירותים בכדי שגם נוכל אחר כך להתייחס.

עאידה תומא סלימאן: דן בודובסקי, ראש המערך האמבולטורי במשרד הבריאות, בבקשה, אדוני.

<דן בודובסקי: בוקר טוב, כבוד היושבת ראש.

<דן בודובסקי: אני רוצה לפתוח בזה שהדברים המרגשים והמאוד חשובים ועצובים ששמענו, גם מש', גם מ-ר' וגם מ-נ', מייצגים קצה של רצף ומראים את המורכבות הרבה שיש לתופעה הזאת, למחלה המורכבת הזאת שנקראת הפרעות אכילה, על מגוון ומורכבות הבעיות שיש גם בטיפול וגם בהתמודדות האישית, שללא ספק מקשים מאוד, לא רק על המטופלים, על האנשים עצמם, אלא גם על המשפחות שלהם.

<דן בודובסקי: צריך לזכור שזה קצה של רצף.

<דן בודובסקי: אם אני חוזר לדברים שאמרת בתחילה, צריך לזכור שבחלקים של המניעה יש מערכות אחרות שאמונות על הנושא, אם זה משרד החינוך וכדומה - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף נשמע.

<דן בודובסקי: אנחנו נדון על זה, זה בנפרד.

<דן בודובסקי: צריך לזכור שאנחנו מדברים על קשת של הפרעות אכילה שמופיעות בחלק מההגדרות, כחלק מספר ההגדרות של המחלות הפסיכיאטריות.

עאידה תומא סלימאן: רק אם מותר לי לשאול, אני מבינה שמשרד הבריאות כמעט לא מתייחס לנושא של מניעה והכול בידיים של משרד החינוך בנושא הזה?

<דן בודובסקי: לא, יש חלקים ויש חלקים.

עאידה תומא סלימאן: תיכף נשמע.

אורן אסף חזן: לא מתעסק.

<דן בודובסקי: לא, יש חלקים שמשרד החינוך, כמי שאמון על מערכת החינוך, אמון עליו, אני לא יכול לדבר בשמם.

<דן בודובסקי: יש היבטים של קידום בריאות שבהם משרד הבריאות עוסק - - -

עאידה תומא סלימאן: ואתה תתייחס לזה עכשיו?

<דן בודובסקי: רק באמירה כללית, שוב פעם, המפגש המרכזי, ואנחנו מדברים על המפגש עם מערכת החינוך, הוא שצריך להיות שיתוף פעולה של משרד החינוך ומשרד הבריאות, בגלל אוכלוסיית היעד המרכזית, כשאנחנו מדברים על מניעה.

<דן בודובסקי: אני אתייחס בעיקר לחלקים של הטיפול, שוב פעם, אנחנו מדברים על קשת - - -

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבינה שאתם לא עוסקים במניעה.

עאידה תומא סלימאן: זה הבוטום ליין, מה שאני יכולה להבין?

<דן בודובסקי: אני לא חושב שזה הבוטום ליין שאפשר להגיע אליו.

אורן אסף חזן: תסביר לה באיזה מניעה אתם עוסקים, כי היא הבינה נכון דווקא.

<ש': אין דבר כזה מניעה, כי לא ידוע - - -

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אם הגענו אני ואורן חזן להסכמה זה סימן שזה אמת כל כך ברורה.

עבדאללה אבו מערוף: זה משהו רפואי, אני צריך להתערב, כי זה משהו רפואי.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שבגלל כובד הנושא אני - - - אבל באמת, משרד הבריאות, אתה יכול לסמן איזה שהיא תכנית של מניעה, כדי שלא תצטרכו לטפל אחר כך, יש?

עאידה תומא סלימאן: תכנית אחת.

<ש': אין דבר כזה מניעה, זה לא - - -

<איתן גור: אין שום תכנית מניעה שהצליחה.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, קודם כל אני לא יודעת מי כבודו וזה לא יירשם בפרוטוקול, אז חבל.

עאידה תומא סלימאן: בוא נעשה את זה באופן מסודר.

<דן בודובסקי: נעשה מסודר.

<דן בודובסקי: בקופות החולים נעשות פעולות, ואנחנו נוכל לשמוע מקופות החולים, בקטע של ההתמודדות וקידום בריאות, זה נכנס תחת התחום של קידום בריאות.

<דן בודובסקי: ברשותך אני לא אכנס לזה, כי זה לא תחום שאני אישית אמון ומכיר לעומק, בהחלט תוכלי לקבל על זה תשובות מפורטות גם ממשרד הבריאות וגם מקופות חולים.

<דן בודובסקי: אני, ברשותך, רוצה להתייחס לנושא של קשת הפרעות האכילה, לאלה שנמצאים במצב של התחלואה עצמה ואנחנו צריכים לזכור שאנחנו מדברים על רצף של תחלואה, ממצבים שהם קלים למצבים שהם חמורים וחריפים, כמו הדוגמאות הקיצוניות והמאוד עצובות וקשות ששמענו כאן, שהטיפול וההתמודדות איתם בחלק מהמקרים דורשים עבודה או התערבות ברמה קלה, מרפאתית, ובחלק מהמקרים, הקיצוניים, כמו ששמענו, מחייבים טיפול והתערבות שהיא רב מקצועית, זה כולל גם את הטיפול הפסיכולוגי, גם את הפסיכיאטרי, גם את הטיפול הדיאטני, שיש לו חשיבות, וזה ייחוד וערך מוסף לעומת מערכות אחרות טיפוליות בתחום של - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני, בגלל שלא ראיתי את המצגת הזו ואתם העברתם אותה רק היום בבוקר, אני לא יודעת מה האורך שלה ו - - -

<דן בודובסקי: לא, היא קצרה.

עאידה תומא סלימאן: כמה זמן אתה משער?

<דן בודובסקי: שבע דקות גג.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, עברו כבר שתיים, בבקשה, אדוני.

<דן בודובסקי: אם אני אשלים ברציפות זה יהיה קל.

<דן בודובסקי: עם כניסת הרפורמה הביטוחית לבריאות הנפש לפני שנה והעברת האחריות הביטוחית לטיפול בבריאות הנפש לקופות החולים יש שילוב של גוף ונפש מבחינת האחריות של קופות החולים למתן הטיפול, גם הרפואי גופני וגם הנפשי ומכאן התכלול של הרבה מהמידע אצל רופאי המשפחה, שיכול לזהות, לאתר, לכוון ולקשר למערכות בריאות הנפש, וגם בקטע של תמיכה משפחתית, זה תהליך.

<דן בודובסקי: התהליך הזה מצד שני מציב אתגרים ייחודיים בטיפול בהפרעות אכילה.

<דן בודובסקי: צריכים לזכור שהאחריות לאספקת השירותים ולרצף הטיפול של קופות החולים היא של קופות החולים, כאשר הקופות מספקות רצף שירותים באמצעות מספר סוגי שירותים, בין אם זה אשפוז באמצעות רכש שירותים מבתי חולים ומעמותות, בין אם זה טיפולי יום.

<דן בודובסקי: טיפולי יום הם אותם טיפולים אינטנסיביים של שלושה עד חמישה ימים בשבוע של מספר רב של שעות ביום.

אילן גילאון: טיפול יום?

<ר': איפה יש טיפול יום?

<דן בודובסקי: ברשותך, כבוד היושבת ראש, אני אציג דברים בהמשך.

אורן אסף חזן: איך אתה מסביר את זה שכולם פה אומרים שאין דבר כזה?

אורן אסף חזן: זה רק מטריד מה שקורה כאן.

<דן בודובסקי: אני אראה לך מיד.

<דן בודובסקי: ברשותך, כבוד היושבת ראש, אני אראה מיד - - -

אילן גילאון: אנחנו קוראים לזה אשפוז יום.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנשמט ממני להזכיר שאנחנו מדברים היום על הטיפולים האלה וקל מיד להגיד שזה קופות חולים בצל הרפורמה בטיפול.

עאידה תומא סלימאן: זה כאילו בידיים של קופת חולים, אבל זה לא מונע מהאחריות של המשרד.

עאידה תומא סלימאן: איפה יש למשל טיפול - - -

<דן בודובסקי: אני מיד אכנס, מיד אראה, אני רק מסביר את הרצף, שנראה את הרצף.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: אולי נגלה, חכו.

<דן בודובסקי: אשפוז יום הוא חלק מתהליך האשפוז, הוא תהליך אינטנסיבי לקראת היציאה מאשפוז, הוא חלק מהאשפוז, טיפול יום הוא הטיפול האינטנסיבי שנמצא בקהילה כדי למנוע את הכניסה לאשפוז.

<דן בודובסקי: מלבד זאת יש טיפולים מרפאתיים רב מקצועיים שהקופות מקיימות בתוך מרפאות אורגניות שלהן, או רוכשות שירותים ממרפאות של בתי חולים כלליים או בתי חולים פסיכיאטריים, או רוכשות שירותים מעמותות.

<דן בודובסקי: בנוסף לזה יש גם את המסלול של טיפול פסיכותרפויטי אצל מטפל עצמאי פלוס טיפול דיאטני בנפרד, זה חלק מסל השירותים - - -

עאידה תומא סלימאן: זה כאילו אתם יכולים להפנות לטיפול כזה?

<דן בודובסקי: לא, זה הקופות עצמן, רק ברשותך אני אדגיש, שסל השירותים הראשוניים שציינתי קודם, הם או ניתנים בחינם מבחינת המשתתף, או ניתנות בהשתתפות עצמית רבעונית, זאת אומרת משהו כמו 25 עד 33 שקלים לרבעון.

<דן בודובסקי: המסלול האחרון, הטיפול הפסיכותרפויטי, הוא משהו שהחליטה עליו ועדת הכספים של הכנסת, הוא תשלום של 50 שקל למפגש ראשון ועוד 133 שקל לכל מפגש.

<דן בודובסקי: הוא תשלום נמוך מהמקובל בשוק, אבל בהחלט תשלום גבוה, הוא לא מענה מיטבי.

עאידה תומא סלימאן: מתי מחליטים להוציא למטפל עצמאי במקום - - -

<דן בודובסקי: ההחלטה, התעדוף המרכזי וההנחיות של הקופות זה לתת את המסלול הציבורי החינמי או התשלום הרבעוני.

עאידה תומא סלימאן: שזה כולל את תשע הפעימות המפורסמות?

<דן בודובסקי: לא, תשע הפעימות זה משהו התחשבנותי שלא קשור לחלוטין לצורך.

<דן בודובסקי: בן אדם אמור לקבל את השירות ואת מספר הטיפולים ללא שום מגבלה כל עוד יש לזה צורך.

<דן בודובסקי: מה קורה מבחינת האשפוז, שירותי אשפוז.

<דן בודובסקי: למבוגרים יש בשיבא ובהדסה ויכולים לראות שמ-2012 ל-2016 הייתה תוספת של 8 מיטות אשפוז.

<דן בודובסקי: מבחינת נוער מיטות אשפוז בסורוקה עלו מ-0 ל-8 ויש מיטות נוער לאשפוז בהדסה, בצפת, בבית חולים זיו, בבית חולים שיבא ובבית חולים שניידר.

עאידה תומא סלימאן: בזמן נתון עכשיו, כשאנחנו מדברים, יש 32 מיטות בשיבא ו-8 בהדסה, כלומר 40 מיטות, כמה יש בתור ההמתנה?

<איתן גור: שבע חולות.

עאידה תומא סלימאן: שבע חולות?

עאידה תומא סלימאן: עכשיו?

<איתן גור: כן, שבע חולות וזמן ההמתנה הוא פחות מחודש.

עאידה תומא סלימאן: מי אדוני?

עאידה תומא סלימאן: בגלל שאתה כבר סיפקת לי כמה תשובות.

<איתן גור: אני מנהל המחלקה בשיבא.

<דן בודובסקי: ד"ר איתן גור.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבינה שיש לכם רק שבע נשים בהמתנה?

<איתן גור: ומספר המיטות הוא מספיק בהחלט לתחלואה שישנה.

עאידה תומא סלימאן: מספיק, למרות שיש שבע בהמתנה.

<איתן גור: החולות האלה הן חולות שחולות 15 שנה ואין שום דחיפות לאשפז אותן תוך שבוע.

<איתן גור: יש חולה שמצבה דחוף, היא מתאשפזת תמיד.

<איתן גור: אין מצב שחולה דחופה לא תקבל מיטה.

<ר': לא, למה?

<ר': למה המצב שלה לא דחוף אם היא חולה 15 שנה?

<איתן גור: כי היא מחכה כבר עשר שנים לטיפול.

<ר': אז למה היא לא מבריאה?

עאידה תומא סלימאן: מחכים עד שהיא תהיה דחוף.

אורן אסף חזן: יש בעייתיות במה שאתה אומר.

אורן אסף חזן: אתה אומר, אם היא מחכה עשר שנים אז היא - - -

<איתן גור: ברפואה יש מצב שהוא דחוף ויש מצב שהוא לא דחוף.

אורן אסף חזן: זה סיפור אחר, אבל לא להגיד היא חולה 15 שנה והיא יכולה להמתין עוד חודש.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אורן חזן.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין משהו, קצת תהיו סובלניים כלפי הבורות שלי.

עאידה תומא סלימאן: מאשפזים מישהי או מישהו עם הפרעת אכילה רק במקרים חירומיים, או שזה חלק מרצף טיפולי?

עאידה תומא סלימאן: כלומר גם אישה שלא נמצאת, שחס וחלילה לא עומדת למות מחר, חלק מהטיפול הוא לקבל אותה?

<איתן גור: גברתי, הסיפור הוא מאוד מורכב.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני שואלת.

<איתן גור: כן, ודאי.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבינה ששבע האלה מגיע להן טיפול, אפילו אם הן לא במצב חירומי?

<איתן גור: אם את חושבת שביום הן פונות הן צריכות להתקבל?

<איתן גור: אז כן.

<איתן גור: אם ככה את חושבת.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, בסדר.

עאידה תומא סלימאן: ובהדסה, כמה בתור המתנה לאשפוז?

<צופיה לאופר: כרגע אין תור המתנה.

<צופיה לאופר: אני ד"ר לאופר מהדסה, אני כרגע בחופשת לידה, אבל אני מתעדכנת ש - - -

עאידה תומא סלימאן: אין תור?

<עדי שטרן: יש 10 מיטות, לא 8 מיטות, וכרגע - - -

עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי שתעדכנו את המספר.

<ר': אולי השאלה למה בנות לא מגיעות לאשפוז, למה אין תור, מה קורה בתוך האשפוזים.

<ר': אני מאוד סבלתי באשפוז - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמענו טענות מאוד קשות, דווקא כלפי הדסה, אנחנו ניתן לכם להגיב.

<ל': אני מאוד סבלתי מהאשפוז שלי בהדסה וכתבו עליי בטופס השחרור שלי דברים שקריים מאוד.

עאידה תומא סלימאן: תיכף אנחנו נמשיך ואז נשמע גם מהדסה תגובה.

<עדית סרגוסטי: רק עוד שאלה, למה הבחורה מהגליל צריכה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא הולך ככה.

עאידה תומא סלימאן: תשמרי את השאלה, כשאני אפתח את הדיון אני אשמח לשמוע אותך.

<דן בודובסקי: אני רוצה להמשיך, ברשותכם.

<דן בודובסקי: צריך לזכור שאנחנו מדברים על רצף של שירותים, כשאשפוז זה הקצה של הרצף.

<דן בודובסקי: החלק האחר מתייחס לטיפול יום כשאחת מהבעיות המרכזיות שלנו זה הפיזור, כאשר טיפול יום הוא מה שנקרא עקב האכילס מבחינת הצורך שלנו בפיתוח משמעותי של השירות הזה, של טיפול אינטנסיבי, שמענו פה את הדוגמאות שמדברות.

<דן בודובסקי: מה שקיים כיום, מבחינת טיפול יום בנוער, בצפת, בבית חולים זיו, ברמת גן, בבית חולים שיבא, בצריפין באסף הרופא, בירושלים בהדסה, בבאר שבע בסורוקה ובאשקלון בברזילי.

<דן בודובסקי: ולמבוגרים יש את תל אביב, גם בית חולים רעות וברמת גן שיבא.

עאידה תומא סלימאן: שאני הבנתי שהם עומדים לקרוס.

<עדית סרגוסטי: כמה בכל מקום?

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, אני רוצה לסיים קודם את המצגת.

<ר': אין טיפול בתל השומר, אין כזה דבר.

<ר': גם ברעות זה שלוש פעמים בשבוע גג.

עאידה תומא סלימאן: משרד הבריאות, בתל השומר יש או אין?

<איתן גור: יש הקצאה, היחידה סגורה.

אורן אסף חזן: אז אין.

<ר': למה היחידה סגורה?

<אליה זימן: היחידה סגורה בגלל - - - לרפורמה.

<אליה זימן: בקיצור 10 מיטות - - -

<דן בודובסקי: זה לא מדויק.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני חושבת שזה מאוד מטעה כששמים שיש טיפול יום והמחלקה סגורה.

אורן אסף חזן: אז אין.

עאידה תומא סלימאן: זה מאוד מטעה.

עאידה תומא סלימאן: צריך להוריד את זה.

<עדית סרגוסטי: ואם אפשר גם לדעת כמה יש בכל אחד מהמקומות.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת, מה היכולת שלהם לטפל?

<קריאה: אבל אם אין אז אין.

<ר': אין, זה אפס.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אין במקום אחד.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על הכול.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין, אתן אומרות שטיפול יום לא קיים?

<ל': לא קיים בשום בית חולים.

עאידה תומא סלימאן: כל מה שמוזכר בפניי בעיניכם לא קיים?

עאידה תומא סלימאן: אדוני, יש או אין למבוגרים?

עאידה תומא סלימאן: תשובה ברורה.

<קריאה: אין.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, משרד הבריאות, יש או אין?

<דן בודובסקי: למיטב הבנתי וידיעתי, באגם רעות נותנים טיפול אינטנסיבי ויכולים לקבל אותו שם.

<ל': אבל לא נותנים שם ארוחות, אין - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

<ש': זה לא טיפול יום - - -

<דן בודובסקי: ובבית חולים שיבא, אני הייתי שמח לשמוע מדוע נסגרה שם היחידה.

<קריאה: לא ידעת?

<דן בודובסקי: אחת מהבעיות, שוב פעם, היא עזיבה של צוות.

<דן בודובסקי: אתה יכול לפרט קצת?

<איתן גור: לשיבא יש הקצאה - - -

עאידה תומא סלימאן: בוא לשולחן כדי שזה יירשם בפרוטוקול.

<איתן גור: לשיבא יש הקצאה ממשרד הבריאות ל-5 מיטות half way in ו-5 מיטות half way out.

<איתן גור: היחידה הזו פעלה במשך תקופה מסוימת ונסגרה משתי סיבות, סיבה אחת התמחור שמשרד הבריאות תמחר את אשפוז היום, הוא לא מכסה את העלויות בפועל, והסיבה השנייה, שאין היום מספיק פסיכיאטרים בארץ, אין לנו רופא להפעיל את היחידה.

<מאירה בסוק: כי לא משלמים או כי אין?

<איתן גור: אין.

עאידה תומא סלימאן: כלומר יש מחסור כללי של - - -

מירב בן ארי: כל בית החולים תל השומר, הוא לא יכול למצוא פסיכיאטר אחד?

אילן גילאון: אין בגלל שלא משלמים.

מירב בן ארי: תעשה סדר עדיפויות.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אני שאלתי, יש מחסור בארץ בפסיכיאטרים?

מירב בן ארי: מילא אם היינו מדברים על הפריפריה.

<איתן גור: מה שקרה בשנתיים האחרונות, אצלנו בבית החולים בתל השומר עזבו 22 פסיכיאטרים ועברו לעבוד בקופות, כי המשכורות בקופות הרבה יותר גבוהות.

עאידה תומא סלימאן: אז הבנו, קודם כל יש תת תקצוב למרכז, ואני הבנתי גם למרכז אגם, לפי המידע שקיבלתי, שזה גם כן עומד על סף קריסה.

עאידה תומא סלימאן: יש נטישה של פסיכיאטרים, כך אני מבינה, וצוות - - -

מירב בן ארי: אבל, גברתי יושבת הראש, האם בית החולים מחפש פסיכיאטר בימים אלה?

<איתן גור: מחפש.

<איתן גור: לי יש במחלקה חמישה תקנים פנויים במשך שנה, לא מצליח אפילו לראיין.

מירב בן ארי: מדהים, כי אני יושב ראש השדולה להשכלה גבוהה וכל היום אני שומעת על רופאים שאין להם תקנים.

מירב בן ארי: אני לא יודעת מה קורה.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על פסיכיאטרים, הם לא רופאים - - -

מירב בן ארי: מי לא, מפסיכיאטרים, קלינאי תקשורת, תזונאיות, לכולם אין תקנים, ופה בתל השומר יש חמישה תקנים עם כסף ואין פסיכיאטרים?

<דוד דביר: חסרים פסיכיאטרים, לא תקנים.

עאידה תומא סלימאן: במקרה הזה חסרים פסיכיאטרים ועוד מעט יהיה חסר כנראה - - -

אורן אסף חזן: רק אני רוצה לחדד את השאלה כדי להבין, חסרים פסיכיאטרים כי אין מספיק רופאים בפסיכיאטריה או שחסרים כי השכר שמשולם בבית החולים תל השומר גורם לאנשים לא לבוא והם הולכים לעבוד במקום אחר?

עאידה תומא סלימאן: אדוני, תשמעו.

אילן גילאון: לא משלמים מספיק, אז אין מספיק פסיכיאטרים, כי חלק עוזבים וחלק - - -

<אליה זימן: הם לא מתקצבים כמו שצריך, אז למה שבן אדם ירצה להישאר בתשלום מינימום - - -

אורן אסף חזן: אז זה בגלל התקציב.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לנהל פה שיחת חולין ולהוציא כעסים ואני יודעת שיש הרבה כעס, אבל לא נתקדם לשום מקום ולא נוכל גם לקבל בסופו של דבר פרוטוקול מסודר ואני לא יודעת מי מדבר וזה לא יכול להתנהל ככה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, מי שרוצה לדבר שיירשם אצל מנהלת הוועדה כדי שנוכל לקיים דיון מסודר שנוכל להתקדם איתו לאן שהוא.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שיש מחסור ארצי בפסיכיאטרים, אבל מעבר לזה יש גם בעיה בצורת התשלום וגובה התשלום לפסיכיאטרים ואני יודעת שיש בכלל בעיות עם התשלומים לטיפולים בבריאות הנפש מאז שהתחילה הרפורמה.

עאידה תומא סלימאן: את זה אנחנו כבר יודעים, אבל זה אומר שמשרד הבריאות מוכן לקחת על עצמו שמחלקה סגורה, יש בה מקום לטיפול ב-10 נשים ובכל זאת לא יודעים שמחלקה סגורה, לא פעילה.

עאידה תומא סלימאן: זה מצב בלתי מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אדוני, מה עוד יש?

<דן בודובסקי: מרפאות שיש, גם של קופות שפתחו וגם מרפאות ותיקות וגם מרפאות של בתי חולים ובתי חולים פסיכיאטרים.

<דן בודובסקי: אני לא אקריא פה את כל הרשימה, אבל יש פה פיזור רחב, פיזור לא מספיק.

<דן בודובסקי: אחד מהקשיים הנוספים שצריכים להתמודד איתו הוא מתן מענה למסגרות פריפריאליות.

מירב בן ארי: זה כל ה-28?

<דן בודובסקי: כן, אלה כל ה-28 של המרפאות.

מירב בן ארי: איפה כללית?

<קריאה: אבל זה לא טיפול יומי.

<דן בודובסקי: לא, אנחנו מדברים על מרפאות, לא טיפול יום.

<ש': מה כולל במרפאה?

<דן בודובסקי: מרפאה הרבה פעמים תכלול פסיכיאטר, איש מטפל וטיפול דיאטני.

עאידה תומא סלימאן: בכל המרפאות זה חייב להתקיים, שלוש הפונקציות האלה, או במרפאה מסוימת מספיק שיש דיאטנית או דיאטן ובמרפאה אחרת - - -

<דן בודובסקי: אנחנו מדברים על מסגרת לבריאות נפש שאמורות להתקיים בהן בפונקציות האלה.

<איתן גור: לא, אין דיאטניות במרפאות.

מירב בן ארי: איפה קופת חולים כללית?

<דן בודובסקי: לא, הן נמצאות בקופות חולים.

<דן בודובסקי: בקופת חולים יש את ה - - - של הקופה.

מירב בן ארי: עאידה, איפה קופת חולים כללית ברשימה?

מירב בן ארי: אם יש לך הפרעת אכילה, כדאי לך להיות בקופת חולים מאוחדת, לדעתי.

עאידה תומא סלימאן: בלי פרסומות.

מירב בן ארי: תאמיני לי, אני אפילו לא במאוחדת.

<דן בודובסקי: יש רעננה נוטרים, יש - - -

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני מקנאה בך שאת יכולה לקרוא משם.

מירב בן ארי: זה הגיל.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, אני חושבת שלא במקרה המצגת נראית ככה, כך שבלתי אפשרי לדעת מה קורה שם.

מירב בן ארי: לא, אני באמת לא עשיתי פרסומת, אבל לא כדאי להיות בכללית עם הפרעת אכילה.

<עינת צוברי: את ממש לא מדייקת, כדאי שתדייקי בזה.

מירב בן ארי: אז איפה הכללית?

<עינת צוברי: במקום ראשון.

<עינת צוברי: זו מרפאה מובילה.

מירב בן ארי: איפה, ברעננה?

<עינת צוברי: אולי תשמעי מה יש במרפאה הזאת, את רוצה?

מירב בן ארי: רגע, ואם יש אחת - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, מירב, אני מבקשת - - -

מירב בן ארי: אבל אם היא גרה בקרית שמונה?

מירב בן ארי: או בערד או בבאר שבע?

מירב בן ארי: היא חייבת להגיע לרעננה.

עאידה תומא סלימאן: אז היא צריכה להיות במאוחדת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזאת לא השאלה.

עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, האחריות המיניסטריאלית היא ברורה, האחריות היא אצל משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: משרד הבריאות צריך לדאוג שתהיה גם פריסה נכונה, משרד הבריאות צריך לדאוג שהמחלקות יהיו פתוחות, שהטיפולים נגישים לכלל האוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: איך מתחלק מבחינת קופות החולים, זה רובד שני שאפשר להיכנס אליו, אבל קודם כל אני רוצה לדעת - - - עכשיו אני הבנתי, בעניין ה-28, שאם אני ארצה לקבל ממשרד הבריאות רשימה של תחנות בריאות נפש אני אקבל אותן 28 מרפאות?

<דן בודובסקי: לא, יש הרבה יותר מרפאות לבריאות הנפש, אבל פה יש - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אלה שיש בהן טיפול להפרעות אכילה.

<דן בודובסקי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ולמרות זאת בחלק מהן לא קיימת דיאטנית.

<דן בודובסקי: צריך לזכור שקופת חולים, השירות הדיאטני הוא חלק מובנה מהשירות הרפואי שניתן שם.

<דן בודובסקי: הוא קיים שם.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אם התחנה הזו - - -

<אירית פורז: אתה לא יכול להפנות לדיאטנית ללא צוות רב מקצועי.

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק רציתי להגיד, אם המרפאה הזו היא לטיפול בהפרעת אכילה ואין בה דיאטנית זה נשמע לי מאוד מוזר ומאוד לא הגיוני, למרות שיכול להיות שלקופת חולים יש דיאטנית במקום אחר, אבל היא לא בקשר ישיר עם הצוות שמטפל בהפרעת אכילה.

עאידה תומא סלימאן: זה עוד פגם, אם אני יכולה לשים.

<חיים הופרט: אני ממשרד הבריאות, אני רוצה להגיד כמה אמירות כלליות.

<חיים הופרט: אין פה ניסיון התחמקות של משרד הבריאות לבוא ולהגיד שבהפרעות אכילה המצב הכול טוב.

<חיים הופרט: אנחנו מכירים שיש מצב, אנחנו מכירים שיש פריסה גיאוגרפית, אני לא מתייחס לטענה - - - פחות לטענות הספציפיות למה אין מרפאה של כללית פה, כי זה לא שם.

<חיים הופרט: אפשר לענות על זה, אבל צריך להבין, אנחנו כן מכירים שיש בעיה בהפרעות אכילה, אנחנו פועלים בזה.

<חיים הופרט: לבוא ולהגיד שהפתרון הוא כאן ועכשיו, לא.

<חיים הופרט: אנחנו יכולים לפרט מה אנחנו הולכים לעשות כדי לעשות את זה.

<חיים הופרט: מה שדני הציג זה לבוא ולהגיד שהמצב היום יותר טוב מעבר ואנחנו שואפים שהוא יהיה יותר טוב בעתיד.

<חיים הופרט: אם בעבר היו פחות - - - תסתכלו על המרפאות, מרפאות שנפתחו בשנים האחרונות להפרעות אכילה, שלא היו.

<חיים הופרט: אגב, אני אגן פה על הקופות, כי הן שותפות שלנו ל - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אתה צריך להגן.

<חיים הופרט: לא, כי חשוב לנו שנדייק - - -

עאידה תומא סלימאן: אני כן ארצה לדעת מה התכניות ומה התקציב המוקצה לזה.

עבדאללה אבו מערוף: הרפורמה קצת שיפרה או - - -

<חיים הופרט: צריך להבין, הכריכה שכורכים את הרפורמה - - -

עבדאללה אבו מערוף: זה שנה, זה לא הרבה, אבל בכל זאת - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אנחנו לא כורכים.

עאידה תומא סלימאן: היא כרוכה, לא אנחנו כורכים.

<חיים הופרט: לא.

עאידה תומא סלימאן: לא, אל תגיד לי לא.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על שירותים שהם בטיפול נפשי, אז אין מה להגיד שזה לא כרוך.

עאידה תומא סלימאן: בלתי אפשרי.

<חיים הופרט: גברתי יושבת הראש, אני מבין את האמוציות ואם יש איזה מחשבה שהעדויות שנאמרות - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין של אמוציות.

<חיים הופרט: לא, העדויות שנאמרות, הן לא נוגעות בנו, זו אמירה שהיא חוטאת לאמת.

<חיים הופרט: הרי בסופו של דבר חברי אגף בריאות הנפש וראשת שירותי בריאות הנפש והסגנים שלה, שיושבים פה, מתמודדים עם זה ביום יום.

<חיים הופרט: לבוא ולהגיד שהדבר הזה לא נמצא על שולחנם בשנה וחצי או השנתיים האחרונות זו אמירה שאינה נכונה.

<חיים הופרט: מה אנחנו עושים?

<חיים הופרט: יש לנו פעילות, יש לנו שאיפה לתמרץ את הקופות, לפתוח עוד מרפאות, עוד מסגרות, הן לאשפוז יום, אם נגלה שיש צורך בטיפול יום, אם יש - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני מצטערת, אני חייבת להפסיק אותך.

עאידה תומא סלימאן: האמירות הכלליות והצהרות, יש לנו כוונות ואנחנו הולכים - - -

<חיים הופרט: לא, אני גם יכול לרדת לרזולוציה.

עאידה תומא סלימאן: תשמור אותם לפוליטיקאים.

עאידה תומא סלימאן: מדרג מקצועי ומדרג שאחראי על - - -

מירב בן ארי: מדרג מקצועי אתה לא מצפה שיאמר שיש אשפוז יום בתל השומר כשאין אשפוז יום בתל השומר.

מירב בן ארי: זה מה שאני מצפה מדרג מקצועי.

מירב בן ארי: מילא אנחנו, לצערי הרבה פעמים מה שנקרא אומרים הצהרות, אבל אתה לא יכול לרשום, אתה לא יכול להגיע לוועדה, להגיד ולכתוב שיש לך זה ואז לשמוע בנות פה צועקות.

מירב בן ארי: ואם הן לא היו כאן?

מירב בן ארי: אם הן לא היו כאן אז אנחנו היינו חושבים שיש אשפוז יום.

עאידה תומא סלימאן: היינו מברכים.

מירב בן ארי: אולי היינו הולכות גם לסיור של הוועדה, לראות את אשפוז היום של תל השומר.

<חיים הופרט: אני הייתי רוצה לאזן - - -

מירב בן ארי: אז תחסוך לנו את כתב ההגנה על המשרד.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לשמוע אם יש משהו ספציפי, תכניות לשיפור המצב, אבל תכניות יותר ענייניות ולא הצהרות.

<חיים הופרט: לא, יש גם תקציב מוקצה לעניין.

עאידה תומא סלימאן: שהוא?

<קריאה: אבל שנה אתם לא עושים כלום.

<חיים הופרט: אני מפחד לנקוב בסכום, אני אגיד גם למה, כי אנחנו נכנסים לדיוני תקציב והסכום הזה, יש לנו שאיפה שהוא יגדל.

<חיים הופרט: אם אני אגיד 10 מיליון שקל או 15 מיליון שקל, אני כאן אותקף שזה סכום נמוך מדי ואני רוצה להגדיל את הסכום הזה.

עאידה תומא סלימאן: מה הסכום המוקצה ל-2016?

<חיים הופרט: 10 מיליון שקלים.

עאידה תומא סלימאן: לפיתוח, לא לשמר מצב.

<חיים הופרט: מי שמפתח את השירותים בפועל, את השירותים של הטיפולים בקהילה הן קופות החולים ומשרד הבריאות כרגולטור מתמרץ אותן לפתח שירותים מסוימים.

<חיים הופרט: אם יש צורך לפתח שירותים ולתמרץ אותם, אם על ידי הגדלת התמחורים, אם על ידי תמרוצים בפועל על ידי מבחני תמיכה וכל כלי רגולטורי שקיים לנו, אנחנו נעשה את זה בתקציב שיש לנו ואנחנו נעשה את זה בשירותים - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה מסביר לי דברים שאני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת כמה משרד הבריאות הקדיש ל - - -

<חיים הופרט: אמרתי, 10 מיליון שקלים.

עאידה תומא סלימאן: 10 הוא הקדיש ב-2016?

<חיים הופרט: כן.

מירב בן ארי: גם ב-2017?

<קריאה: ומה עשו בהם?

<חיים הופרט: זה בבסיס התקציב.

עאידה תומא סלימאן: לאחר ה-incentives שהקדשתם, הכסף הזה שהקדשתם כדי לעודד את מנגישי השירות לפתח, מה אתם יכולים להצביע שפותח?

עאידה תומא סלימאן: ששופר?

עמיר פרץ: כיצד מתחלקים ה-10 מיליון?

<חיים הופרט: כרגע בתעדוף של ראשת בריאות הנפש, הסיפור של הפרעות האכילה זה בראש סדר העדיפויות, זה נמצא שם, עובדים על זה.

<חיים הופרט: אין לי לבוא ולהגיד לך 'עכשיו קרה', אני לא אשקר בוועדה.

עמיר פרץ: אבל כיצד זה מתחלק?

<חיים הופרט: קודם כל תמיכות בדרך כלל - - -

עמיר פרץ: תגיד לנו מספרים.

<חיים הופרט: 10 מיליון שקל - - -

עמיר פרץ: תן לנו בבקשה נייר.

עמיר פרץ: 10 מיליון, אתה עוד מעט בסוף שנה.

מירב בן ארי: איך חילקת את הכסף?

<חיים הופרט: קודם כל הכספים עוברים רק ביום שלישי בוועדת הכספים.

<קריאה: אנחנו באמצע 2016.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להגיד את המשפט הזה, יכול להיות שלא יעברו.

עאידה תומא סלימאן: איך אתה יודע?

<חיים הופרט: אבל זה לא אומר - - - אני מבין את הרגישות ואני מבין שבסופו של דבר משרד הבריאות עומד פה בסיטואציה לא נוחה, בלשון המעטה.

<קריאה: אין להם פתרון.

<חיים הופרט: וזה לא נכון להגיד שאין פתרון וזה לא נכון להגיד שלא חושבים.

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל תשמע - - -

<קריאה: אין פתרון, מה אתה רוצה - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נחזור תיכף לרמה של מתן השירות עצמו, אבל כדאי מאוד לדעת איך אפשר ואיך משפרים את השירות.

עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו, אני לא מתארת לעצמי שמשרד הבריאות ישקיע 10 מיליון שקל ולא יידע למה מנווט הכסף הזה ומה הוא מקבל כתוצאה מהשקעה כזו.

עאידה תומא סלימאן: אם כך אתם עובדים אז יש לכם בעיה.

<חיים הופרט: לא, גברתי היושבת ראש, אני רוצה לשים את הדגש, לפיתוח 10 מיליון - - -

עאידה תומא סלימאן: אז בוא תהיה ברור.

<חיים הופרט: לא, אני מנסה להיות מדויק כדי שלא להיתפס פה באיזה שהיא אמירה שהיא לא אמיתית.

<חיים הופרט: אני מאוד מדייק, אני מכבד את הוועדה מאוד.

<חיים הופרט: ה-10 מיליון שקלים נועדו לתמרץ את קופות החולים לפתח שירותים בקהילה בנושאים של הפרעות אכילה.

אורן אסף חזן: בעצם הכסף בשביל ש - - -

עמיר פרץ: מה הבקשה שאתה מגיש בוועדת הכספים?

עמיר פרץ: אם זה אחרי האישור, אז אתה יוצא עם קול קורא?

עמיר פרץ: מה זה הולך להיות?

עמיר פרץ: איך זה הולך להיות?

<חיים הופרט: עכשיו המנגנון ככל הנראה יהיה מבחן תמיכה שבו מתמרצים את הקופות לפתוח על כל קו פה - - - אני לא סגור על המנגנון בסופו של דבר, אבל על כל מרפאה שתיפתח הקופה תקבל תמרוץ כזה או אחר ובכך אנחנו נגדיל את היצע המרפאות לטיפול יום ספציפי.

<אהוד ססר: שזה השירות שחסר.

עמיר פרץ: לא הבנתי.

<חיים הופרט: יש כמה מנגנוני תמרוץ, אני לא צריך להרחיב פה, חברי הוועדה בטוח מכירים, הרי משרד הבריאות לא פותח מרפאה, משרד הבריאות נותן כסף לקופת חולים ואומר לה 'קחו מיליון שקל, תפתחו מרפאה'.

עמיר פרץ: אנחנו יותר מדי זמן כאן, תקשיב, יש שתי אפשרויות, או שאתה הגדרת קריטריונים, אתה תצא בקול קורא, אתה אומר שלכל מרפאה חדשה שתיפתח אתה נותן חצי מיליון, מיליון, לא יודע, מה שאתה מקציב, או שאתה אומר 'אני מחלק אחוז יחסי לפי - - -

<חיים הופרט: לא, האופציה הראשונה.

מירב בן ארי: אבל עשית קול קורא?

<חיים הופרט: הקול קורא נכתב בימים אלה.

מירב בן ארי: מה זה בימים אלה?

מירב בן ארי: אם אתה מקבל את הכסף והוא מאושר, אז היית צריך לעשות את זה כבר לפני כמה חודשים.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר, אנחנו היום בסיום חודש יוני, אנחנו מדברים על תקציב שהוקצה ל-2016, לפי מה שאני למדתי בשנה האחרונה, הכסף הזה ישכב במשרד - - -

מירב בן ארי: הוא יחזור אחרי זה .

עאידה תומא סלימאן: ועד שתוציאו קול קורא ועד שיגישו בקשות ועד ועוד.

עאידה תומא סלימאן: כלומר 2016 אין פיתוח בינתיים.

<חיים הופרט: מותר לי לחלוק על גברתי?

עאידה תומא סלימאן: מותר לך לחלוק, אבל בינתיים אני חושבת ככה ואני אמרתי מה שאני חושבת.

עאידה תומא סלימאן: ומותר לך לחלוק, אתה יודע מתי?

עאידה תומא סלימאן: כאשר תשלח לי מידע מסודר, ה-10 מיליון - - -

<חיים הופרט: נרשום בפרוטוקול ואנחנו נעביר לך.

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק מה שאני עושה עכשיו, ואני מבקשת שלא תקטע אותי, אני רוצה לקבל ממשרד הבריאות את ה-10 מיליון, בדיוק איך יחולקו ולפי מה ומתי יתבצעו התכניות האלה.

<חיים הופרט: אוקיי, מצוין.

<ש': יש פה מטופלת שמאוד רוצה לדבר והיא צריכה ללכת עוד מעט, אפשר לתת לה?

<איתן גור: אני מציע לתת לנו גם להציג את המצב כמו שהוא, לא רק למטופלות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ניתן לכם.

עמיר פרץ: שאלה, גברתי, לפני שאת עוברת, אפשר שאלה למשרד הבריאות?

עמיר פרץ: האם יש בידיכם היום תכניות, לפי הקריטריונים המקצועיים, בלי קשר לתקצוב, נניח שבשנה קודמת הוגשו יותר בקשות מהתקציב ויש לכם בקשות שעומדות על הפרק, שיכול להיות שזה יקל עליכם, שבתוך שבועיים אחרי אישור התקציב יהיה לכם גם למי לתת, כי אחרת צודקת יושבת ראש הוועדה, אם הכול מתחיל עכשיו מבראשית הסיכוי שתיתנו משהו בסוף שנה הוא קטן.

עמיר פרץ: כמות הבקשות שהוגשה לכם בשנה שעברה גדולה יותר מהתקציב?

עמיר פרץ: כלומר יש בידיך מספיק תכניות מקצועיות שאילו היה לך מספיק כסף היית מממן וכמה היית רוצה מבחינה אופטימלית?

עמיר פרץ: אם הייתי אומר לך היום שאין לך הגבלה תקציבית, כמה כסף היית רוצה היום כדי לענות על כל הביקושים שיש?

עמיר פרץ: אולי נעזור לך לגייס כסף.

<חיים הופרט: קודם כל תמיד נשמח.

עמיר פרץ: ברור, זה חלק מתפקידנו.

<חיים הופרט: אני אענה על הראשון ראשון אחרון אחרון.

<חיים הופרט: בסופו של דבר קופות החולים ניגשות למבחן התמיכה, הן יכולות לפתוח במרפאות קיימות שירותים להפרעות אכילה, לא מדובר בהכרח על הקמה של מרפאה ספציפית אלא מתן שירות, זאת אומרת לשכור דיאטנית או לשכור - - - זה לא תהליך שהוא תהליך ארוך.

<דוד דביר: זה לא נכון.

<דוד דביר: זה לא מדויק.

<אירית פורז: לשכור דיאטנית זה לא קשור בהפרעת אכילה.

<אירית פורז: סליחה, באמת.

<אירית פורז: לשכור דיאטנית זה לא טיפול בהפרעות אכילה.

<דוד דביר: זה טעות בגישה.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו קבוצה של אורחות מ-?

<קריאה: מירכא.

עאידה תומא סלימאן: ברוכות הבאות.

עאידה תומא סלימאן: תצטרפו, אבל בואו נמשיך בדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת ל-ל' לדבר ואני אבקש לא לחזור על הדברים שהיו, אלא אם יש טענות חדשות שאת רוצה לשתף אותנו.

<ל': אני ל', אני בת 22, אני חולה בהפרעות אכילה מגיל 17.

<ל': האבחנה שלי היא אנורקסיה, דיכאון קליני ו-OCD.

<ל': בגיל 18 הגעתי לאשפוז הראשון שלי במשקל 28 קילוגרם, שרדתי שם שלושה חודשים במהלכם נפשי סבלה סבל תהומי.

<ל': הצלחתי לעלות בקושי ל-35 קילו ולשכנע את הוריי שזה מספיק לעבור לטיפול במרפאת אגם, ושוב בסופו של דבר המשקל חזר לפחות מ-30 קילוגרם ונשלחתי שוב לתל השומר ושוב לא שרדתי, כי הנפש שלי לא יכלה לעמוד בזה.

<ל': עברתי אשפוזים שלא צלחו, שלא ניתן לספור על יד אחת.

<ל': בכל פעם שהייתי מחליטה שהפעם אני אצליח נפשי לא עמדה בכך.

<ל': קרסתי מול הקילוגרמים שעלו ומול הקשיים באשפוז.

<ל': ההורים שלי היו אובדי עצות, הרי הייתי ילדה מצליחה בלימודים, חכמה, יפה, חברותית והם ראו אותי פשוט נובלת מול עיניהם.

<ל': הם החליטו להפנות אותי לטיפולים פרטיים שעלו לא מעט כסף.

<ל': בזמן שכל כך הרבה אנשים רצו לעזור לי המוטיבציה שלי הייתה כה קטנה.

<ל': זה הרי כל כך קשה להילחם במלחמה שאת לא יודעת שאת רוצה לנצח בה.

<ל': ההפרעה הייתה מה שהפך אותי למיוחדת ושונה.

<ל': למרות כל הקשיים שההפרעה החדירה לחיי היא הפכה לשגרת חיי.

<ל': המשכתי להתמכר למספרים הצונחים על המשקל ומהטיפול הפרטי גם גורשתי לתל השומר.

<ל': חזרתי לשם כי המשקל לא אפשר אחרת, אבל שוב ברחתי, כעבור שבועיים הפעם.

<ל': ההורים לא קיבלו אותי בבית הפעם, הם זרקו אותי עם מזוודה ענקית ודובי מול בסיס צבאי, ילדה ששוקלת פחות מ-30 קילו, בוכה לבד, ניתקו איתי קשר, אלא אם כן אחזור לאשפוז, אז חזרתי כי לא הייתי מוכנה לוותר על המשפחה וידעתי שאני והמחלה מתוחכמות מספיק שגם הפעם נברח כשנרצה ונרד שוב במהרה.

<ל': וככה זה היה, ושוב עליתי ושוב ברחתי.

<ל': זה היה חזק ממני.

<ל': ואז צלם אופנה אחד נתקל בתמונות שלי, אחרי הידרדרות רצינית, הוא חשב שהוא זה שיוכל להושיע אותי.

<ל': הגעתי למצב כל כך נואש שהוא ביקש לצלם אותי בביקיני כשאני שוקלת 27 קילו ואני הסכמתי, זה הפך לסיוט.

<ל': התמונה שלי הופיעה בעיתון, בטלוויזיה, בשלטים ברחובות.

<ל': נלקחתי לראיונות בטלוויזיה שהכתיבו להם מה להגיד כדי שאגרום לאנשים להאמין שאני חולה בגלל המדיה ותעשיית האופנה.

<ל': אתם שמעתם את הסיפור שלי, אתם באמת חושבים שאני לא יכולה להשיג שליטה על חיי ושהגעתי למצב מסכן חיים בגלל שצפיתי בטלוויזיה כשהייתי ילדה או כי ראיתי דוגמניות בתת משקל?

<ל': זה הרבה יותר מורכב מזה, זאת מחלה קשה, אני לא שואפת ומעולם לא שאפתי להיות דוגמנית, זה מעליב שהפרעת אכילה נכרכת יחד עם אידיאל היופי.

<ל': מתוך ייאוש הייתי מוכנה להקשיב לכל אחד שיבטיח לי עזרה, אבל אני נוצלתי וחוויתי טראומה מזה שעד היום קשה לי עם מה שחוויתי.

<ל': זה פוגע בעיניי ובעיני מטופלים ומטופלות אחרים לראות את חברי הכנסת תומכים בפעולות שכורכות הפרעת אכילה יחד עם טרנדים תרבותיים כמו דיאטות ואידיאל היופי.

<ל': בבקשה, תפסיקו, בבקשה תקשיבו לנו ותעזרו לנו לשפר את הטיפול שאנחנו מקבלות.

<ל': קשה לנו לשרוד באשפוזים כי מענישים אותנו דרך אוכל וזה לא תמיד הדרך הכי הנעימה.

<ל': לא אכלת יפה, חתכת קטן מדי, תקבלי עונש, נוזל של 700 קלוריות מלאות בסוכר.

<ל': אבל עדיין אני מאמינה שיש דרך, שיש דרך שנוכל למצוא את הטיפול שייטיב איתנו מבלי להוציא אותנו קטנות ושטחיות, כאלה שמתעניינות בדוגמניות או במה שהולך היום בעולם האופנה.

<ל': שיבינו שאנורקסיה זה לא דיאטה שיצאה משליטה, אלא זו הנפש שלנו שמחפשת שליטה.

<ל': אני תמיד נזכרת בפגישה הראשונה שלי אצל ד"ר גור.

<ל': אז, בגיל 18, כשסירבתי להתאשפז, כשלא הייתי מודעת לאנורקסיה שלי אמרתי לו 'ד"ר גור, אין לי בעיה עם אוכל, רק רזיתי קצת ולא הצלחתי לעצור', והוא שאל אותי 'אמא שלך פעם עשתה דיאטה?' אז עניתי לו שכן והוא המשיך ושאל 'והיא נהייתה אנורקסית?

<ל': ' השבתי לו שלא.

<ל': אנשים, תתעוררו, 90% מהנשים בעולם עושות דיאטות, האם כולם מגיעים לאנורקסיה?

<ל': התשובה ברורה לכולנו.

עאידה תומא סלימאן: תודה, ל'.

<קריאה: היא הבריאה או לא?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לחבר הכנסת אילן גילאון, הוא איתנו מתחילת הישיבה, בבקשה.

אילן גילאון: כן, זה מאוד קשה לומר דברים אחרי הדברים האלה, אבל זה כל כך מתחבר, כי אנחנו, איך את אמרת?

אילן גילאון: זה הנפש של הגוף שאיננה משיגה שליטה וזו בדיוק המציאות שבה אנחנו נמצאים.

אילן גילאון: אני לא נוטה להגיד שהדברים הם מורכבים ומסובכים, כי הם מורכבים ומסובכים, לכן לא צריך לדבר על כך, אבל צריך להבין ולנתח את זה לא באופן הרגיל שאנחנו תמיד מנתחים את זה.

אילן גילאון: אני יודע שתמיד מגיעים נציגי משרד הבריאות ואנחנו נותנים להם בראש והם לוקחים על עצמם בדרך כלל את האחריות, ולא היא.

אילן גילאון: יש כמה בעיות שהן החצרות האחוריות של החצרות האחוריות.

אילן גילאון: ראשית כל משרד הבריאות הוא החצר האחורית של תקציב מדינת ישראל.

אילן גילאון: תקציב הבריאות הוא החצר האחורית של התקציב.

אילן גילאון: קודם כל צריך להבין לגמרי וכאן צריכים פוליטיקאים לקבל החלטות ובאומץ, כך צריך לומר את הדברים האלה, על חשבון דברים אחרים שהם פחות חשובים.

אילן גילאון: בעיניי צריך להיות בערסל הבריאות, ואני אגיד בערסל הבריאות, שהוא כולל גם טכנולוגיות, גם תרופות, גם טיפול, כל מה שאיננו, בשלב הזה, גברתי, אני אומר לך, ניתוחים אסתטיים.

אילן גילאון: אחרי פרוץ השלום, גם ניתוחים אסתטיים שיהיו שם.

אילן גילאון: החצר האחורית של תקציב הבריאות ושל משרד הבריאות הם מחלות בתחום הנפש, או הסוציו נפש, נקרא לזה ככה.

אילן גילאון: ולמה?

אילן גילאון: למה אנחנו כל כך מפחדים?

אילן גילאון: כי כולנו נמצאים על הספקטרום הזה.

אילן גילאון: זאת הבעיה המרכזית.

אילן גילאון: אין פה אף אחד בחדר הזה ולא בכנסת הזאת ולא בעיר הזאת שאיננו נמצא באיזה שהוא שלב בתוך הספקטרום הזה שאנחנו מדברים עליו, ואנחנו מפחדים מזה.

אילן גילאון: והחצר האחורית של החצר האחורית זה ההפרעות מסוג הפרעות האכילה.

אילן גילאון: כאילו שלוש חצרות אחוריות, שכל אחת צריכה לקבל את ההקדמה שלה ברמה התרבותית, התרבותית-פוליטית ובסופו של דבר בחלוקת המשאבים לטיפול.

אילן גילאון: מה שהכי דחוף היום זה איך מטפלים בעניין של ר'.

אילן גילאון: בדיוק כרגע קיבלתי תשובה איך היא צריכה לפנות לקופת חולים מאוחדת ושם אין פתרון לדבר הזה.

אילן גילאון: מדוע אי אפשר לתת היום ברמה שלא מנתקת אנשים ממקור חיוניותם, עבודתם, לימודיהם, את הטיפול הזה, כשאנחנו יודעים שהתופעה הולכת ורווחת?

אילן גילאון: ואני מבטיח לכם שאם אתם תעשו מחקר, לפני 600 או 1,000 שנים או אפילו 200 שנה הרווחות של הבעיה הזו לא הייתה כל כך מתקדמת.

אילן גילאון: אלה בהחלט תוצרים של חברה קפיטליסטית של צריכה שמעודדת את הדברים, ברור לגמרי.

אילן גילאון: אני גם רואה את האופן שהדברים האלה מתפרסמים אלה לצד אלה כדי לפתח.

אילן גילאון: לכן החשיבה כאן חייבת להשתנות.

אילן גילאון: מילה אחת לגבי הנושא של הרפורמה בבריאות הנפש.

אילן גילאון: הרי הגדולה של הרפורמה בבריאות הנפש הייתה צריכה להיות שלהוציא את בריאות הנפש מן הארון, להבין שבריאות הנפש היא כמו כל בריאות אחרת, והפרעות אכילה הן כמו כל בריאות אחרת.

אילן גילאון: בחברה נורמלית, כמו שהיא צריכה להיות, ותסלחו לי על המילה נורמלית, כי אני כבר לא בדיוק יודע איך לדייק את זה, אבל בחברה כמו שהיא צריכה להיות אנשים צריכים להתבייש רק במה שהם עושים.

אילן גילאון: אני אומר שצריך לעשות שלוש מהפכות בו זמנית.

אילן גילאון: אנחנו תמיד נבוא אליך ונשאל אותך ואתה תענה, אתה לא אשם, כפרה עליך.

אילן גילאון: אתה ממש ממש לא אשם, הכול זה שאלה של מי שמקבל ומי שמשלם ומה הוא סדר העדיפויות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלכולם אכפת וכולם מדברים מתוך הלב וקשה לקטוע אתכם, אז אנא עזרו לי.

אילן גילאון: סליחה, אני ממש - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, זה בסדר, דיברת דברים מאוד משמעותיים.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אתה רוצה להתייחס לפני שאנחנו שומעים - - -

אורן אסף חזן: קצר.

אורן אסף חזן: לפני מספר חודשים הקמתי את השדולה לעידוד דימוי גוף נכון ובריא בקרב ילדים, בני נוער וצעירים, ומאז, לפני שבכלל התחלנו לעבוד, אני פשוט לומד והולך ומקשיב בהרבה מקומות, גם לחולים, גם למטופלים, גם למשפחות שלהם, אבל גם למערכת הבריאות ומערכת החינוך.

אורן אסף חזן: אם יש משהו שלמדתי ומלווה אותי זה שיש בורות עצומה בקרב כל משרדי הממשלה, ואני אגע בנושא הזה, בכלל בכל נושא דימוי הגוף, לא רק בהפרעות אכילה, אבל בעיקר בזה.

אורן אסף חזן: לא הכול זה כדורים, לא הכול זה פסיכוטי, יש אלף ואחת דרכים לטפל, אבל יותר חשוב מזה, צריך בכלל להביא את הנושא על השולחן.

אורן אסף חזן: כל עוד מערכת הבריאות לא תשלב ידיים ביחד עם מערכת החינוך, ביחד עם משרד הכלכלה, אנחנו לא נצא מהצרה הזאת.

אורן אסף חזן: הצרה הזאת נמצאת היום כמעט בכל בית בישראל בצורה כזו או אחרת.

<ש': הקשבת לנו?

אורן אסף חזן: אני תומך בכם.

<ש': הקשבת לבנות למה הן חולות?

אורן אסף חזן: זה בדיוק מה שאני תומך בכם.

אורן אסף חזן: אם יהיה לך עוד רגע של סבלנות להקשיב, אז תגלי שאני בצד שלכם ולא נגדכם.

אורן אסף חזן: נושא הפרעות האכילה, מפחדים היום לדבר במערכת החינוך, כמו שלפני 30 שנה פחדו לדבר על סמים ועל אלכוהול ועל חינוך מיני.

אורן אסף חזן: זו אחת הבעיות העיקריות.

<קריאה: לא מדויק.

אורן אסף חזן: אני אומר לך שככה אני רואה את - - -

עאידה תומא סלימאן: יש זכות לחברי הכנסת להגיד את דעתם ואת מה שהם חושבים, אז אנא מכם.

אורן אסף חזן: פעם שנייה, אני נתקלתי בחודשים האחרונים, אני מניח בשם שרוב הנוכחים פה מכירים, בעדי ברקן ורן רייטן, שמפעילים עמותה מקסימה.

<ר': הוא פושע.

אורן אסף חזן: הוא עושה תיקון לעצמו, אני לא יודע מה היה בעבר.

<ש': הקשבת ל-ל'?

<ש': מה שהיא עברה.

מירב בן ארי: זו עם השמלה הכחולה.

מירב בן ארי: זה הצלם ששם אותה בעיתון.

<ש': הוא לקח תמונות של ל' בביקיני ושם בכל עיתון.

<ש': הוא חולה.

מירב בן ארי: כן, זה הצלקות הנפשיות שהיא דיברה עליהן.

<ר': הוא קרא לי פסיכית בפייסבוק בגלל שאמרתי לו שהפרעות אכילה זה לא רק דוגמניות, אז הוא אמר לי 'את פסיכית, אני אתבע אותך, אני אלך לכנסת'.

אורן אסף חזן: אני לא יודע מה הוא אמר לך, אני אגיד לך מה אני מכיר.

אורן אסף חזן: אני פגשתי עשרות נערות שעברו אצלו שיקום.

אורן אסף חזן: אני פגשתי קרובת משפחה שלי שהייתה על סף מוות והוא הציל לה את החיים.

אורן אסף חזן: לכל מטבע יש שני צדדים.

אורן אסף חזן: בואו נעצור לרגע ולא נשתמש - - -

<ש': אסור לעדי ברקן להיכנס לכל מחלקה.

<ש': תשאל את כל האנשים מה הם חושבים על מה שהוא עושה.

אורן אסף חזן: חבל שלא הזמינו אותו לדיון, הוא היה עונה לכם בפנים.

<ר': מזל שלא.

<ש': אנחנו היינו קמים והולכים אם הוא היה פה.

אורן אסף חזן: אני לא עורך דין שלו ואני לא מייצג שלו, מעניין אותי דבר אחד, שכולם יהיו בריאים.

אורן אסף חזן: בחיים שלי ראיתי סיפורים - - -

<ר': זה לא מה שמעניין אותו.

אורן אסף חזן: אני כן ראיתי נערות - - -

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת חזן, אני מציעה שנתמקד בשירותים ובטיפולים יותר מאשר באיש ההוא או ההוא.

מירב בן ארי: כן, הדעות חלוקות, אורן - - -

עאידה תומא סלימאן: מירב, אני מאוד מבקשת, אני חושבת שהנשים שעוברות את המחלה הזו הרבה יותר חשובות מכל דבר אחר.

עאידה תומא סלימאן: בואו נתמקד בטיפולים.

אורן אסף חזן: זה בדיוק השיחה, גברתי יושבת הראש.

<ר': הוא אמר לי שאני לא חשובה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה להחזיר את הדיון למקום הנכון.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לבזבז עכשיו ארבע שעות על הצלם ברקן, מה הוא עשה ומה לא עשה ונצא בסוף בלי שום מסקנה עניינית.

אורן אסף חזן: אני אסכם את דבריי בפשטות.

אורן אסף חזן: כמו שאמרתי, אני רואה שיש פה רק צד אחד של המתרס, אנחנו לא נפתח פה דיון עליו, מה שכן מעניין הוא דבר אחד, לא מדובר רק בתקציבים ולא מדובר רק בבעיה של כסף, מדובר קודם כל בראש ובראשונה בבעיה של גישה.

אורן אסף חזן: הבעיה שלכאן לדיונים האלה בכנסת, וזה לא דיון ראשון שאני לוקח בו חלק, מגיעים נציגים של משרדי הממשלה שאין להם מושג על מה הם מדברים, שהם לא מכירים את התחום, שהם מעולם לא ביקרו בשטח.

אורן אסף חזן: הם יושבים פה ומספרים על מרפאות שקיימות שבכלל לא קיימות, על מרפאות שפתוחות שלא פתוחות, על שיתופי פעולה שלא קיימים ועל מניעה שבעיניי כן, אפשר למנוע.

אורן אסף חזן: חינוך נכון, התמודדות עם הבעיה, בחוסר עצימת עיניים יכולים להוביל למצב שאנחנו נראה פחות נפגעים.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר שאני מזדהה עם הדברים שאמר אילן, שבסופו של יום הגיע הזמן שאנחנו נרים את הדבר הזה על פני כמה, על אף אם בעיני חלק מהנוכחים פה או בכלל בכנסת הוא פחות מעניין, אני חושב שהוא סופר מעניין.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים להוביל את השינוי והוא יתחיל כאן.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לד"ר איתן גור, מנהל מחלקת הפרעות אכילה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת שננסה להתקדם עוד צעד, להוסיף על מה שנאמר ולא לחזור על אותם דברים.

אילן גילאון: אני רק רוצה להגיד שאני מכיר אותו מתוך העבודה היומיומית, הוא לא צריך להתקדם לשום מקום, צריך לקדם אותו.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לקדם את הדיון, לא אותו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה לקדם אותו.

<איתן גור: אני רוצה להציג את מה שיש.

<איתן גור: עד עכשיו דיברו על מה שאין, אני רוצה להציג את מה שיש ומה שנעשה בשנים האחרונות.

<איתן גור: אני מסייג את הדברים שלי ואומר מראש שאני מתייחס רק לטיפול במבוגרות, מעל גיל 18.

<איתן גור: בארץ, לפי החלטת משרד הבריאות לפני כמה שנים הוחלט שתהיה מחלקה אחת מרכזית שתטפל בהפרעות אכילה, וזו המחלקה בתל השומר, עם תוספת של 10 מיטות במחלקה הפסיכיאטרית בהדסה.

<איתן גור: המיטות האלה שהן ביחד 42 מיטות, הן מספיקות לכל החולות בכל הארץ.

<איתן גור: רשימת ההמתנה היא קצרה וחולה שצריכה אשפוז דחוף תמיד מתקבלת והחולות שנמצאות ברשימת ההמתנה, הן יכולות להמתין תקופה קצרה של לפעמים שבוע, לפעמים שבועיים, מקסימום זה יכול להגיע לשלושה-ארבעה שבועות.

<איתן גור: הן חולות כרוניות בדרך כלל, שכבר היו בהרבה אשפוזים ואין שום דחיפות לאשפז אותן מיד ברגע פנייתן.

<איתן גור: אז לגבי מספר המיטות, אני לא חושב שצריך להוסיף עוד מיטות.

<איתן גור: לגבי המרפאות, יש בארץ, בערך, בצורה גסה אני אומר, כ-50,000 חולות בהפרעות אכילה בין גיל 15 ל-25.

<איתן גור: רוב רובן בכלל לא מאובחנות ולא פנו לטיפול.

<איתן גור: אנחנו המרפאה הכי גדולה למבוגרות, מטפלים ב-600 חולות בשנה.

<איתן גור: שאר המרפאות, אני מעריך שמטפלות בעוד 600.

<איתן גור: זאת הכמות של החולות המטופלות, מאושפזות בשנה בסך הכול כ-250 חולות.

<איתן גור: רוב החולות עם הפרעות אכילה לא מאובחנות ולא מטופלות ושם צריך להשקיע את הכסף, לאבחן אותן ולהביא אותן לטיפול כמה שיותר מוקדם.

<איתן גור: בהפרעת אכילה ככל שמקדימים לטפל הסיכוי להחלמה הוא יותר גבוה.

<איתן גור: שמעתי פה דברים מאוד קשים על המחלקה שלי ועל המחלקה בהדסה.

<איתן גור: אני רוצה להגיד, במחלקה שלי שנפתחה בשנת 98' אושפזו מעל 3,000 חולות לאורך השנים האלה.

<איתן גור: מאות מהן החלימו.

<איתן גור: מאות.

<איתן גור: לא כל חולה יכולה להחלים.

<איתן גור: כמו בכל מחלה, יש חולות שיחלימו ויש חולות שיישארו חולות, יש חולות שמצבן ישתפר ויש חולון שמצבן יהפוך להיות כרוני ויש גם כאלה שימותו.

<איתן גור: חברת הכנסת חנין אמרה פה שיש 10% תמותה, זה ממש לא נכון, לפחות לא בארץ, והיא אמרה גם שהתמותה קשורה לטיפול הרע, אני ממש מתקומם על האמירה הזאת, כי התמותה קשורה לזה שהחולות לא מגיעות לטיפול, הן מתות בבית, הן לא מתות בבית החולים.

<ר': למה לא מגיעים?

<איתן גור: הן מתות בבית כי הן לא באות לטיפול.

עאידה תומא סלימאן: נשמעו גם, ד"ר, אמירות מאוד קשות ממטופלות שאמרו שהעיפו אותן, גירשו אותן, זרקו אותן, שהשהות שלהן במחלקות האלה הייתה מאוד קשה וחוויה מאוד לא עוזרת.

<איתן גור: נכון.

<איתן גור: אם לא הייתה דרישה לעלות במשקל במחלקות אז לא היית שומעת את התלונות האלה.

<ר': זה לא נכון.

<איתן גור: אני מבקש לתת לי לסיים.

<איתן גור: התלונות האלה הן תלונות של מטופלות שהגישה הטיפולית, שהיא הגישה המקובלת בעולם, אנחנו לא המצאנו אותה – הגישה ההתנהגותית שיש בה חיזוקים חיוביים וחיזוקים שליליים, זו הגישה המקובלת בכל העולם המערבי, במרכזים הטובים ביותר, לטפל בהפרעות אכילה.

<איתן גור: אנחנו לא מחזיקים חולות אובדניות בתוך המחלקה, כי אין לנו אמצעים להגן עליהן.

<איתן גור: כשחולה היא אובדנית היא לא פנויה לטפל בהפרעת האכילה שלה ולכן כשיש חולה אובדנית אנחנו מעבירים אותה לאשפוז פסיכיאטרי.

עאידה תומא סלימאן: ואז באשפוז הפסיכיאטרי אין להן הכשרה לטפל - - -

<איתן גור: אין להן מענה להפרעת אכילה, למעט בהדסה, שזו מחלקה שיכולה לתת - - -

<ר': אבל גם בהדסה מעיפים במקרים של אובדנות.

<איתן גור: לא מעיפים.

<איתן גור: קודם כל לא מעיפים אף חולה, זו החוויה הסובייקטיבית שלך.

<איתן גור: אבל כשאומרים לחולה 'אם את מסרבת לאכול את לא יכולה להישאר פה', אז זאת האמירה הטיפולית שלנו.

<איתן גור: 'את רוצה, תישארי, תיכנסי לחדר האוכל ותאכלי ותעלי במשקל.

<איתן גור: את לא רוצה?

<איתן גור: אין לנו דרך לעזור לך'.

<איתן גור: לא מעיפים.

<ר': יש עוד הרבה דברים מסביב.

<איתן גור: המילה הזו 'מעיפים' היא מילה שהיא מהעולם שלכם, לא מהעולם שלנו.

עבדאללה אבו מערוף: אין אכילה בכפייה, כן?

<איתן גור: לא מאכילים בכפייה אף חולה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו נמצאים פה כדי לנסות להבין את ה - - -

<איתן גור: אני רק רוצה להגיד מה חסר.

עאידה תומא סלימאן: אני לא סיימתי את המשפט.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמצאים פה כדי להבין את העולם של המטופלות, של החולות, כי בעצם זה מה שיביא אותנו לתת להן את הטיפול הנכון.

עאידה תומא סלימאן: ככה לפחות אני מבינה.

<איתן גור: אני חולק עלייך.

עאידה תומא סלימאן: אתה חולק עליי, אבל אי אפשר, אנחנו למדנו בדרך הכי קשה, וזה בדרך כלל בדברים שהם נפשיים שקשורים לנשים, שהחוויה של הנשים עצמן ואיך הן מבטאות את החוויה שלהן, זאת הדרך הכי טובה לטפל ולמצוא את הדרך לטיפול.

עאידה תומא סלימאן: ככל שמתעלמים מהניסוחים של אותן נשים, מהחוויות שלהן, מאיך הן מבטאות את עצמן, מחטיאים.

עאידה תומא סלימאן: ככה למדנו.

<עינת צוברי: נכון מאוד, את מאוד צודקת.

<איתן גור: אני חולק עלייך.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, זכותך לחלוק עליי.

<איתן גור: הפרעת אכילה היא הפרעה מאוד מורכבת, אני חושב שרוב האנשים, סליחה שאני אומר את זה, הם בורים לחלוטין בנושא שאנחנו מדברים עליו.

עאידה תומא סלימאן: זה מכוון אליי?

<איתן גור: לא, אמרתי, לרוב האנשים שיושבים פה.

<איתן גור: רוב האנשים שיושבים פה הם בורים לחלוטין בנושא הזה.

<איתן גור: אי אפשר לבוא ולקרוא איזה נייר ולהגיד 'אנחנו מבינים בזה'.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא טען שאנחנו מבינים, אני חושבת שזה מיותר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדיון מתקיים כדי שגם נבין יותר וגם נטפל בצורה יותר טובה.

<איתן גור: אז בבקשה, אז אני רוצה להגיד מה חסר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם כשמגיעים לפה צריכים להקשיב, במיוחד למטופלות, כולנו, כולל המומחים בינינו, ולא רק אני, שמנסה ללמוד את הנושא.

<איתן גור: אני רוצה להגיד מה חסר.

<איתן גור: מה שחסר זה מרפאות בפריפריה.

<איתן גור: מרפאות להפרעות אכילה הן לא מרפאות לבריאות הנפש, הן מרפאות שיש בהן צוות שקיבל הכשרה בתחום של הפרעות אכילה ויושבת בתוך המרפאה דיאטנית.

<איתן גור: הדבר הזה לא מתקיים היום.

<איתן גור: אני חושב שצריך לדאוג לשירותים בפריפריה, במרכז יש מספיק שירותים.

<איתן גור: דרך אגב, מבחינת הרפורמה, כל חולה מקבלת התחייבות לאשפוז אוטומטית, אין שום בעיה בהתחייבויות לאשפוז וכל חולה שרוצה לקבל טיפול מרפאתי יכולה לקבל דרך קופת חולים, אצלנו במרפאה למשל, טיפול שהוא זמין.

<איתן גור: היא תפנה היום, עוד השבוע היא תתקבל לטיפול.

<איתן גור: אין שום בעיה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה תודה תודה.

<איתן גור: עוד דבר אחד רציתי להגיד שחסר, אני יודע שכבר לא נעים לך מה שאני אומר, אבל מה שחסר עוד זה אשפוז יום.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת?

<איתן גור: ככה זה נראה לי.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני מנסה להתקדם בדיון.

<איתן גור: אז אני אומר, מה שחסר - - -

עאידה תומא סלימאן: ואני מאוד מבקשת לא לשפוט מה אני מרגישה ומה לא מרגישה, למרות שאתה פסיכיאטר.

<איתן גור: אוקיי.

<איתן גור: אז מה שחסר עוד אלה תכניות לאשפוז יום.

<איתן גור: התכניות האלה לא יכולות לקום כי התקצוב שלהן הוא לא מציאותי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: ובדיוק אני רוצה לעבור לאמיר צנדקוביץ', מנהל מכון אגם, שאני יודעת שסובל מחוסר תקצוב.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אדוני.

<אמיר צנדקוביץ': צהריים טובים.

<אמיר צנדקוביץ': נמצא איתי כאן ד"ר דוד דביר, סגן מנהל בית חולים רעות.

<אמיר צנדקוביץ': אני רציתי להציג בקצרה את הפעילות של מכון אגם ולדבר גם על האתגרים שעומדים בפנינו.

<אמיר צנדקוביץ': המכון שלנו מעניק טיפול יחיד מסוגו, במידה האינטנסיביות שלו כיום, שנמצאת בין טיפול מרפאתי לבין אשפוז.

<אמיר צנדקוביץ': במכון שלנו יש צוות רב מקצועי, מקצועי ומיומן, ואנחנו עובדים במתכונת של חמישה מפגשים טיפוליים בשבוע.

<אמיר צנדקוביץ': מבחינת המעקב יש לנו פעמיים בשבוע מפגשים של דיאטנית, יש לנו פעמיים בשבוע מפגשים קבוצתיים, יש לנו מעקב פסיכיאטרי ויש לנו טיפולים פסיכולוגיים.

<אמיר צנדקוביץ': מאז הרפורמה הגענו למצב שאנחנו מטפלים ב-80 מטופלות בשבוע, אנחנו ערוכים לתת מענה עד 120 מטופלות מכל רחבי הארץ.

<אמיר צנדקוביץ': הטיפול האינטנסיבי שלנו, המודל הנוכחי הוא מודל שמוכיח את עצמו, הוא טיפול שמונע אשפוז מיותר ומאפשר הכנה לאשפוז כשנדרש ומאפשר המשך תפקוד ברמה גבוהה גם מבחינה תעסוקתית.

<אמיר צנדקוביץ': 95% מהמטופלים שלנו והמטופלות הם לקוחות של קופות החולים מאז הרפורמה.

<אמיר צנדקוביץ': תעריף התשלום הנוכחי של קופות החולים מאיים על עצם אפשרות המשך קיומו של המכון.

<אמיר צנדקוביץ': זו השורה התחתונה כיום.

עבדאללה אבו מערוף: לפני הרפורמה הסתדרתם יותר?

מירב בן ארי: רגע, אני לא מבינה מה הוא אומר.

מירב בן ארי: תסביר לי רגע.

<דוד דביר: אני סגן מנהל בית חולים רעות.

<דוד דביר: בית חולים רעות הוא בית חולים שיקומי שחלק קטן מהפעילות שלו זה מכון אגם.

<דוד דביר: אני באתי הנה, כי אנחנו גאים בפעילות של מכון אגם, הוא מכון שעובד עם מודל טוב ומודל שמוכיח את עצמו.

<דוד דביר: אחרי הרפורמה אנחנו שמחנו, כששמענו שהמדינה מזרימה כספים לקהילה, למרפאות, רצינו להגדיל את מספר המקומות, ומה קרה?

<דוד דביר: בעצם אנחנו ראינו שאנחנו מתחילים להפסיד.

<דוד דביר: יש לנו כרגע גירעון של מיליון וחצי שקל בהפעלה של המרפאה.

<דוד דביר: אנחנו עמותה שלא יכולה לשאת את זה על גבינו, אנחנו אחד מבתי החולים היחידים בארץ שמאוזנים כלכלית, אין לנו גב של מדינה, אין לנו גב של קופה.

<דוד דביר: אם אני בתור מנהל רפואי של בית החולים צריך עכשיו להגיד מאיפה אני מביא את המיליון וחצי שקל האלה ולא משרד האוצר מסוגל לתת לי תשובה.

<דוד דביר: אני שמעתי פה משהו מאוד מדאיג מהתשובה של נציג משרד הבריאות, שמעתי מבחני תמיכה.

<דוד דביר: מה זה אומר מבחני תמיכה?

<דוד דביר: מבחני תמיכה זה אומר ש'אני לא מכניס לבסיס התקציב, אני עכשיו נותן לכם כסף להקמה ואחרי זה תסתדרו'.

עאידה תומא סלימאן: ואחר כך תמשיכו עם התמחיר הירוד.

<דוד דביר: כן, 'אחרי זה תספגו את זה'.

<דוד דביר: הוא לא בא ואומר 'אני עכשיו מוסיף כסף כי אני צריך לטפל בהפרעות אכילה'.

<דוד דביר: בטבלה שהציגו אנחנו היחידים שמטפלים במבוגרים, המקום שמטפל אינטנסיבית בצורה כזאת שאתם ראיתם שהוא מסוגל להעמיד 120 מקומות ואני בסוף השנה צריך להחליט אם אני סוגר את המקום, כי אני לא יכול לשאת את זה יותר.

<דוד דביר: אין לנו מאיפה.

עאידה תומא סלימאן: הגירעון נובע מכך שהתמחור הוא נמוך והיה לכם אחרי הרפורמה עלייה במספר ה - - -

<דוד דביר: עד הרפורמה משרד הבריאות מימן את הטיפול והיינו מאוזנים כלכלית.

<דוד דביר: אחרי הרפורמה הוא בא ואומר לקופות החולים 'אתם תשלמו את שיטת המינויים', שיטת המינויים מתאימה למרפאות כלליות של בריאות הנפש, היא לא מתאימה להפרעות אכילה.

<דוד דביר: היה על זה דיון בוועדה לפניות הציבור של הכנסת בשנת 2014, משרד הבריאות - - -

עאידה תומא סלימאן: אתם מקבלים אותו תמחור של בריאות הנפש הרגיל?

<דוד דביר: כן, והטיפול הוא הרבה יותר אינטנסיבי - - -

עבדאללה אבו מערוף: וזה עולה יותר יקר.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, בגלל זה אני שואלת.

<דוד דביר: בעצם היה דיון בוועדה לפניות הציבור של הכנסת, משרד הבריאות יודע שהתמחור, לפני התחלת הרפורמה, לא מספק, משרד האוצר יודע שהתמחור לא מספק, אבל כמו שחבר הכנסת אילן גילאון אמר, זו החצר האחורית, אין ייצוג לקהל הזה ובעצם מה שקורה זה שאנחנו שומעים על מבחני תמיכה כדי לפתוח דברים חדשים, להשקיע בדברים חדשים, אבל מה שקיים הולך להיסגר, אז זה נשמע לי ככה - - -

עמיר פרץ: לאן הם יילכו אם הם לא יאושפזו אצלך?

<דוד דביר: אז הם יתאשפזו, כי הטיפול - - -

<אמיר צנדקוביץ': האפשרויות הן כאלה, או שהמצב מידרדר ואז הם מגיעים לאשפוז, או שהמצב נהיה סטטי ואז פונים לקופות ויכולים לקבל טיפול שהוא מפוזר, במקרה הטוב.

<דוד דביר: הוא לא תואם.

<אמיר צנדקוביץ': במקרה הרע צריך לפנות לשוק הפרטי.

<אמיר צנדקוביץ': הטיפול הוא מצוין, אבל אז כלכלית - - -

עמיר פרץ: אתם מקבלים כל אחד?

<אמיר צנדקוביץ': אנחנו מקבלים כל אחד בלי תור, אין תורים.

<דוד דביר: יש עוד בעיות אחרות, שאני לא מעלה אותן פה, זה העניין של ההתחשבנות עם הקופות, אבל זה סיפור - - -

<אמיר צנדקוביץ': יותר מזה, אין אצלנו המתנה.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכם.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לתת - - -

עמיר פרץ: אני בהחלט באתי כדי ללמוד את הנושא, הוא נושא מורכב.

עמיר פרץ: אני גם עברתי חוויה אישית עם אחת מהאחייניות שלי ואני יודע איך נושא כזה ממוטט משפחה שלמה.

עמיר פרץ: אני מכיר את הלילות שמחפשים את הילדה שמסתובבת כאן ומסתובבת שם ואת המעבר המאוד מאוד קל בין האשפוז לבין אשפוז פסיכיאטרי, שהוא לעתים לצערי מתבצע בקלות מאוד מאוד מדאיגה, שמהר מאוד המחלקות בבתי החולים או מחלקות אחרות, או אפילו מרפאות מקומיות, מחליטות שאין מה לעשות, שיש פה מקרה של סרבנות מסוג זה ואחר ומעבירים את זה לאשפוז הפסיכיאטרי, שהחוויה משם לאחר מכן דורשת תיקון כל כך קשה, כל כך מסובך.

עמיר פרץ: לכן, גברתי, אני באתי כדי לחזק את העובדה שמצאת צורך לשים את האצבע על נושא כל כך רגיש, כל כך מורכב, וככל שהדיון מתפרש לו אנחנו רואים שזה באמת מורכב.

עמיר פרץ: אני חושב שצריך להזמין את משרד הבריאות מיד לאחר אישור התקציב, אנחנו ממליצים לפניכם לא להסתפק ב-10 מיליון, זה נראה לנו תקציב - - -

עבדאללה אבו מערוף: לפני האישור.

עמיר פרץ: הוא לא יודע לאיפה הוא מחלק את זה.

עאידה תומא סלימאן: שר הבריאות יהיה בוועדה הזו בשבוע הבא.

עמיר פרץ: אוקיי, אז אני מציע שהדוברים שלו - - -

מירב בן ארי: אבל שיבוא מוכן.

עמיר פרץ: שהמנגנון שלו יעביר לו, שאתם תעבירו בבקשה לשר הבריאות שאחת השאלות שתעלה כאן היא מה קורה עם הפרעות האכילה.

מירב בן ארי: שהשר יבוא מוכן, שיגיד לנו לאן הולך הכסף.

עאידה תומא סלימאן: חתיכת משפט הבאת.

אילן גילאון: משפט מורכב.

עאידה תומא סלימאן: מורכב מאוד.

עמיר פרץ: אפילו לא דנתי במצבך ה - - -

עאידה תומא סלימאן: הנפשי.

עבדאללה אבו מערוף: לא הספקת.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה, גברתי.

מירב בן ארי: האמת שאם את רוצה לתת למישהו ואחרי זה אני, כי כבר לא נעים לי - - -

עאידה תומא סלימאן: בדיוק רציתי לתת לה, אבל הקדמתי אותך.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר עינת צוברי, מנהלת המרכז להפרעות אכילה ברעננה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: רעננה זה שלוותה?

<עינת צוברי: כן.

מירב בן ארי: אה, כי יש הבדל בין רעננה לשלוותה.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, אילן, 'הלכתי להתאשפז ברעננה' ואחרי זה אני אומרת 'הלכתי להתאשפז בשלוותה', מה היית חושב?

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, נתנו לה זכות דיבור.

מירב בן ארי: את צודקת.

<עינת צוברי: קודם כל אני רוצה להגיד שאני עובדת בכללית, אבל אינני מייצגת את מדיניות הכללית, יש אחרים שמייצגים, אני מייצגת עמדה מקצועית שלי ושל הצוות שלי, עמדה מקצועית בלבד.

<עינת צוברי: אני אתחיל ואומר לך, גברתי, שאני מעולם לא הייתי בדיון כל כך מרגש בכנסת.

<עינת צוברי: היכולת שלך להסתכל דרך המטופלות זו היכולת הנכונה.

<עינת צוברי: בעולם המערבי היום כל ההסתכלות הטיפולית, וגם בטיפול בהפרעות אכילה, היא דרך עיניים איכותניות, דרך עיניים פרטיקולאריות, כי לא כולם מקשה אחת.

<עינת צוברי: זה מאוד חשוב לי לומר ואני מברכת על כך ואני אחרייך בכל מה שתעשי, כי יש לי תקווה קטנה פתאום.

<עינת צוברי: זה חשוב לי לומר לך.

עאידה תומא סלימאן: היה שווה לקיים - - -

<עינת צוברי: היה שווה.

<עינת צוברי: אני אפילו לא מתחנפת אלייך, כי אני בסוף הדיון, אז היה שווה לך.

<עינת צוברי: אני רוצה לומר כמה דברים.

<עינת צוברי: קודם כל אני מאוד מאמינה בטיפול בקהילה.

<עינת צוברי: אנחנו מדברים פה הרבה מאוד על בתי חולים ועל אשפוז, את דיברת קודם על מניעה, טיפול בקהילה זה מניעה שניונית.

<עינת צוברי: מניעה ראשונית, אנחנו יודעים שזה מאוד פרובלמטי, יש לי הרבה מה להגיד על זה, אבל זה אולי בישיבה אחרת.

<עינת צוברי: תמיד יהיה טריגר כמעט, שמישהו משמעותי אמר משהו על צורת הגוף או צורת האכילה שהיווה טריגר, אבל זה כרגע לא יפתור לנו את הבעיה.

<עינת צוברי: בכובע נוסף שלי אני כבר מעל 15 שנה מרכזת אקדמית של תכנית הכשרה של מטפלים בהפרעות אכילה ובמשרד החינוך גם באמנויות וגם במחול יש פרוטוקולים ברורים של איך מטפלים בהפרעות אכילה סביב התערבות.

<עינת צוברי: זאת אומרת הדיון המרכזי בעיניי הוא בכלל מרפאות וטיפול יום.

<עינת צוברי: בשביל לעשות סדר בבלגן בין מה זה אשפוז יום למה זה טיפול יום אני רוצה לומר שטיפול יום זה half way in.

<עינת צוברי: זאת אומרת המטרה של טיפול יום היא להימנע מאשפוז.

<עינת צוברי: אשפוז יום בדרך כלל זה half way out אחרי אשפוז או שאשפוז יום כבר נמצא בבית החולים.

<עינת צוברי: אם את שואלת אותי, הכיוון של כל הרפואה היום ברחבי העולם זה מרכזים שנקראים wrap around, שהכול נמצא תחת מעטפת אחת, מרפאה וטיפול יום באותו מרחב, וכיוון שנדרשת מומחיות להפרעות אכילה גם אצלנו אנחנו מטפלים גם בילדים ונוער וגם במבוגרים ואפשר לעשות חדר נפרד לטיפול יום למבוגרים וחדר נפרד לטיפול יום בילדים, למרות שאני יודעת שחבריי, פסיכיאטרי הילדים, יגידו לי לא חוקי וכן הלאה, אבל זה עובד ועובד מצוין.

<עינת צוברי: הצוות שלי כבר שנים, 25 שנה אנחנו קיימים, עובד בדיוק בצורה הזו.

<עינת צוברי: יחד עם זאת, בגלל שאין לנו טיפול יום, חשוב לי גם לומר לכם מה המשמעות של טיפול יום.

<עינת צוברי: טיפול יום מיטבי, המשמעות היא שהמטופל מתחיל חמישה ימים מלאים בשבוע, מקבל את כל הארוחות שלו שם.

<עינת צוברי: אם הוא ילד, אפשר להתחיל מאחת בצהריים, הוא יכול ללכת לבית הספר ולבוא באחת בצהריים ולהיות עד שמונה בערב, אם הוא מבוגר אפשר לבנות לו תכנית פרטיקולארית לפי מקום העבודה שלו, ובהדרגה, ככל שהוא מתקדם אנחנו יורדים מחמש, ארבע, שלוש, שתיים ואחת.

<עינת צוברי: בסיטואציות שכאלה כמעט שלא נראה צורך באשפוזים מלאים.

<עינת צוברי: חשוב לי גם שתדעו שטיפול יום זו החלופה הכי זולה, גם פה חבריי ממשרד הבריאות יתמכו בי, זו החלופה הכי זולה.

<עינת צוברי: טיפול יום ומרפאה זה המודל.

<עינת צוברי: יושבות פה חברות שסליחה על הביטוי, מאשימים אותן בזה שהן לא החלימו.

<עינת צוברי: מי שיושבות פה הן חולות ממושכות שלא הצליחו להחלים, תפקידנו לתת שירות גם לאלה שהחלימו, ששם אנחנו גם לא פונים, אנחנו פונים איפה שקשה לנו.

<עינת צוברי: חולות שלא החלימו צריכות מקום שהן יוכלו לחזור אליו כל הזמן כשהן נכנסות למצב אקוטי או למצבים של תמיכה שוטפת.

<עינת צוברי: אני רוצה לומר עוד משהו, יש שיעור מאוד גבוה של טראומה מורכבת בקרב פגיעות מיניות אצל בוגרות, שיעור מאוד גבוה, לא רק של טראומות מיניות, של טראומות מסוגים שונים, אבל גם טראומות מיניות.

<עינת צוברי: יש שיעור גבוה, אמרה קודם חברת הכנסת זועבי, של מטופלות ערביות, של מטופלות ילידות אתיופיה, שההורים וחלק מהילדות גם לא יודעים את השפה.

<עינת צוברי: הדברים שאנחנו נתקלים בהם, וגם חברתי מור ישראלי השבוע שאלה אותי, 'יש לך אולי פסיכיאטר ערבי שאת מכירה שיכול לעזור לנו?

<עינת צוברי: ' הדבר המרכזי הוא לפתח שירותים trauma and cultural sensitive, שירותים שהם רגישי תרבות.

<עינת צוברי: אנחנו כן מתמקדים בגוף.

<עינת צוברי: כשיש מצב קיצוני תמיד תמיד קודם הגוף, אבל צריך לקחת בחשבון איך עובדים עם ההתנגדות של הבנות האלה.

<עינת צוברי: התנגדות זה מילה נרדפת להפרעת אכילה.

<עינת צוברי: בהפרעת אכילה יש התנגדות גלויה וסמויה.

<עינת צוברי: ובזה סיימתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה להשתלט על המצב פה.

עאידה תומא סלימאן: יש לי יותר מדי - - - זה מעיד עד כמה המצב הוא - - -

מירב בן ארי: אני מחכה בשקט.

עבדאללה אבו מערוף: כולנו מחכים בשקט.

<עינת צוברי: משפט אחד, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: משפט, אבל לא בגודל של משפט אחד.

<עינת צוברי: נוטים לבקר את הכללית, שלוותה, חשוב לי שתדעי, נותנת שירות לכל קופות החולים.

<עינת צוברי: כל קופות החולים מגיעות אלינו ובימים אלה, מאז הרפורמה, יותר מתמיד אנחנו מקבלים פניות מכל קופות החולים.

מירב בן ארי: אז עכשיו זה עוד יותר מטריד אותי, כי אז אין לי ייחוד של הכללית להפרעות אכילה.

<עינת צוברי: לא, אני אסביר לך.

עאידה תומא סלימאן: תרדו לי מהעניין של החלוקה בין הקופות.

מירב בן ארי: לא, אין לי שום אינטרס, מה לי ולקופות?

מירב בן ארי: באמת כאילו.

מירב בן ארי: פשוט מטריד, כי ראינו 28 והייתי מצפה לראות אותו דבר כמו בקופת חולים - - - לעשות שיהיה שוויון, לא נתייחס לקופות החולים.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שלושה דברים קצרים.

מירב בן ארי: קודם כל, דיון מאוד מאוד חשוב.

מירב בן ארי: זו פעם ראשונה שיש דיון בוועדה למעמד האישה על הפרעות אכילה?

<קריאה: לא, היינו לפני שנתיים.

מירב בן ארי: אז בכלל, זה דיון חשוב, פרודוקטיבי וכמובן - - - היה על זה.

מירב בן ארי: אוקיי, אני לא התחברתי לשדולה שהייתה פה, אני מודה, זה שאנשים רוכבים על הסיפור הזה של הפרעות אכילה.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם זה תיקון בשבילו, לא תיקון, לא התחברתי לזה.

מירב בן ארי: אני הגעתי לפה כי הנושא הזה בעיניי הוא דיני נפשות.

מירב בן ארי: והעניין הזה שאתה אמרת, הקשבתי לך כשדיברת על הנושא הזה, זה מאוד התחבר למה שהיא אומרת.

מירב בן ארי: אתם שניכם אמרתם דברים שונים ובסופו של דבר מי שהכי שכנע זה הן.

מירב בן ארי: נכון, אתה אומר שאין ספק שהפעילות שאתם עושים והעבודה שאתם עושים היא עבודה נכונה, ואתה בא ואומר 'אתם מסתכלים בדף ואז אתם שופטים אותנו'.

מירב בן ארי: לא, אנחנו שמענו כאן את האנשים וחברי הכנסת, לפחות אני שהייתי פה בערך מ-11:10, הקשבתי לכל מה שהיה כאן ומזה הסקתי את הדברים שלי.

מירב בן ארי: אז אנחנו לא באים בעלמא.

מירב בן ארי: זאת אומרת לפעמים לא מספיק להסתכל רק דרך העיניים שלך ודרך הרזולוציה שלך, אלא באמת צריך להסתכל דרך העיניים שלהם.

מירב בן ארי: אני מבחינתי מי שאומרים לי 'העיפו אותי', אז אני אומרת לעצמי, 'רגע, למה אף אחד לא התעקש?

מירב בן ארי: ' עזוב את הילדה הזו שבכלל חזרה הביתה וזרקו אותה עם הדובי והמזוודה.

מירב בן ארי: אבל באמת אותן בנות שאומרות שהעיפו אותן.

מירב בן ארי: אני מנסה להבין איפה טעינו בעניין הזה.

מירב בן ארי: דבר אחד אני רוצה להגיד לך, אתה לא יכול לבוא לוועדה, גורם מקצועי, להגיד 10 מיליון, השבוע יאושר, לפני שבוע אושר.

מירב בן ארי: מה זה, נושא חדש, הפרעות אכילה?

מירב בן ארי: זה פתאום ירד לכדור הארץ?

מירב בן ארי: כבר עשר שנים יש פה נשים שמתמודדות עם הפרעות אכילה, פתאום זה מאושר?

מירב בן ארי: עכשיו בוועדת כספים?

מירב בן ארי: פתאום עכשיו יוצא קול קורא?

מירב בן ארי: לא, צריך לבוא לפה ו - - - היושבת ראש, את צריכה ולהגיד לשר, 'תסביר לנו מה אתה הולך לעשות עם זה'.

מירב בן ארי: כי אם אתה יושב פה ואתה הגורם המקצועי, הקול קורא תיכף ייצא, הוועדה תיכף תאשר את זה, זה לא מספיק טוב.

מירב בן ארי: יש 10 מיליון שקל, מה יעשו איתם בעוד כמה חודשים?

מירב בן ארי: יחזירו אותם לאוצר?

עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרתי, השר מגיע בשבוע הבא.

מירב בן ארי: כן, שייתן לנו תכנית.

עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים שהוא יצטרך לענות זה התכניות העתידיות.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: הדבר שהכי מתסכל זה שיש כסף במשרדים אבל בסוף אותם מעיפים וההיא עוזבת את הלימודים שלה בגלל - - - זה מאוד מאוד מתסכל אותי.

מירב בן ארי: כי מילא אם היית בא ואומר 'אין לי כסף להפרעות אכילה, אין לי', אבל אתה אומר שיש 10 מיליון, איפה הם?

מירב בן ארי: בטח לא אצלו, כי חסר לו פסיכיאטרים כי התקציב שלו מאוד נמוך, אז אולי צריך להגדיל.

מירב בן ארי: משפט אחרון, רק עכשיו היה פה דיון על הפסיכיאטרים, רק עכשיו ישבו כאן סטודנטים מתוסכלים שאפילו התמחות הם לא מצליחים למצוא.

מירב בן ארי: התמחות.

מירב בן ארי: כי אין תקן.

מירב בן ארי: ואז יושב כאן מנהל בכיר מאוד, רופא בכיר, ואומר 'יש לי תקנים, אף אחד לא רוצה לבוא'.

מירב בן ארי: בגלל זה אני אומרת, יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

מירב בן ארי: אז אם אפשר גם שהוא יתייחס גם לסטודנטים, לאותם רופאים שעכשיו סיימו את בריאות הנפש ומצד אחד אומרים שאין תקנים ופה יושב רופא ואומר שיש הרבה תקנים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאליה זימן, נציגת ארגון 'בנפשנו', מתמחים למען מערך בריאות הנפש.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי, ממוקד.

<אליה זימן: ממוקד.

<אליה זימן: אני אעשה את זה בשתי דקות.

<אליה זימן: מפתיע, אבל אפשר לטפל בהפרעות אכילה, אפשר להוביל לשיפור משמעותי ובמקרים מסוימים גם להחלמה מלאה, אבל בשביל שזה יקרה צריך שתהיה תכנית מסודרת, ברורה וכתובה, שכוללת כמה תנאים בסיסיים שנובעים מעצם העובדה, שכמו ששמענו פה את המטופלות האמיצות, ועל זה אני מודה להן שהן הגיעו לכאן, ולא היה להן פשוט, שהבעיות הן מורכבות, כמו שכל הפרעה אחרת היא מורכבת ויש להן דרישות כמו כל הפרעה אחרת, אבל אנחנו מדברים פה על מורכבות שייחודית לה.

<אליה זימן: זה שילוב של גורמים שמחייב טיפול רב מקצועי, מתמשך, רציף ואינטגרטיבי.

<אליה זימן: לא להגיע לסף התחתון של ה-BMI ולשחרר אותן ואז להגיד 'אין פה רשימת המתנה'.

<אליה זימן: טיפול מתמשך כולל טיפול יום, אשפוז יום, מרפאה.

עאידה תומא סלימאן: בלי לדפוק על השולחן.

<אליה זימן: סליחה, אני פשוט כועסת.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לראות את זה, בלי ה - - -

<קריאה: ואפשר להבין אותך גם.

<אליה זימן: זה מצחיק שמשרד הבריאות מדבר על זה שאחת הסיבות לכך שאין מרפאות או שנסגרות, אני כבר לא זוכרת מה היה הנימוק, הוא במחסור בפסיכיאטרים כשהחלק הארי של הטיפול הוא פסיכותרפיה ולא הפסיכיאטריה.

<אליה זימן: אחרת אנחנו פשוט רק נכבה שריפות.

<אליה זימן: אני יושבת פה בתור סטודנטית לתואר שני בפסיכולוגיה, לא מכשירים אותנו להיות מכבי אש.

<אליה זימן: אף פעם לא הייתה תכנית ברורה, במשך שנים היה פה ייבוש תקציבי.

<אליה זימן: אמר מי שאמר שזה בעצם החצר האחורית - - -

אילן גילאון: אנחנו הפוליטיקאים עוסקים רק בכבאות אש.

אילן גילאון: אותנו מכשירים לעסוק רק בכיבוי שריפות.

<אליה זימן: אז זה חבל ועצוב, אבל שנה אחרי שהרפורמה נכנסה לתוקף אנחנו רואים מצב אבסורדי שבו משרד הבריאות כבר לא נותן שירותים כמו שהוא נתן בעבר ומצד שני הוא מפספס את המטרה שלו של להיות רגולטור, לפתח תכניות, אין תכניות ברורות מצד קופות החולים, אין פיקוח על היעדר השירותים והתכניות שניתנות.

<אליה זימן: אנחנו דורשים הכשרה, אנחנו דורשים בנייה ויישום ופיקוח על תכניות מקיפות, רציפות, אינטגרטיביות, שמשרד הבריאות ייתן פה איזה שהוא מענה, שהמדינה תיתן איזה שהוא מענה.

<אליה זימן: לא יכול להיות שאנשים צריכים למשכן את הבתים שלהם כדי להגיע לטיפול פרטי, אם דיברנו על הקפיטליזם שקורה כאן.

<אליה זימן: אגב, אם אנחנו מדברים על תקציבים, קופות החולים קיבלו 2 מיליארד שקלים, איך יכול להיות שהם באים ומבקשים פה יותר?

<אליה זימן: איפה הכסף?

<אליה זימן: אתם מדברים על תכניות, אתם באים לפה, אתם לא מגיעים עם הכנה מדויקת, איפה התכניות האלה?

<אליה זימן: כל מה ששמעתי פה זה תירוצים, שקרים ונימוקים שגויים למצב שקורה היום בשטח.

<אליה זימן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת ראש, אין מילים להעריך כמה הדיון חשוב מאוד ואני מודה לך מאוד על הדיון החשוב ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: מבחינה מקצועית אני לא אכנס לדברים, אני מסכים עם ד"ר גור, לא בגלל שאני רופא, אבל במקרה הזה אורולוג, לא פסיכיאטר, אבל מבחינה מקצועית לא אוסיף, העניין ברור.

עבדאללה אבו מערוף: שני משפטים בקיצור, המסקנה של משרד הבריאות שהוא צריך להיות האחראי, הרגולטור, על כל העניין זה יחס מזלזל מאוד ומסקנה מאוד מאוד לא על רמה, סליחה על הביטוי.

עבדאללה אבו מערוף: מה זה יתרום לנו לקדם את עניין הטיפול והמניעה בעניין של הפרעות אכילה?

עבדאללה אבו מערוף: זה לא בושה לכתוב את זה ככה בצורה כזאת?

עבדאללה אבו מערוף: הוא היה צריך לבוא עם תכנית, לא רק כסף ולהכין תקנים.

עבדאללה אבו מערוף: כמה מאות דיאטניות אני מכיר אישית שהן יושבות בלי עבודה, מחפשות תקן, בצפון, במרכז, בכל מקום, אין תקנים, אין כסף.

עבדאללה אבו מערוף: לכן הבקשה, הכדור נמצא רק אצל הרגולטור, אצל משרד הבריאות, לא רק כסף.

עבדאללה אבו מערוף: מבחינה מקצועית, אני לא חושב שצריך להוסיף כאן משהו מבחינה מקצועית, אנחנו יודעים לטפל, ברוך ה', טוב מאוד בהפרעות האכילה, אבל אין משאבים, אין מספיק כוח אדם, אין מספיק תקנים.

עבדאללה אבו מערוף: ויש עוד פסיכיאטרים שרוצים לעשות התמחות בפסיכיאטריה, אני מכיר שלושה-ארבעה לפחות.

עבדאללה אבו מערוף: הם דופקים כל יום שישי ושבת במשרד הבריאות, אין תקנים.

עבדאללה אבו מערוף: הנה בית חולים מזרע.

עבדאללה אבו מערוף: אני יכול לתת לכם הרבה דוגמאות.

<אהוד ססר: להתמחות יש הרבה תקנים.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב אליהו.

<אהוד ססר: שלח לי את השמות.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב אליהו, סליחה על הביטוי.

עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה תקנים?

עבדאללה אבו מערוף: יגיעו אליך עוד שבוע כמה כאלה שיקבלו התמחות.

מירב בן ארי: העיקר שיש עוד תקנים.

מירב בן ארי: זה חשוב.

עבדאללה אבו מערוף: מה חשוב?

עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר אישית - - -

מירב בן ארי: לא, אבל אם הוא אומר שיש - - -

<אהוד ססר: מחסור אדיר.

עאידה תומא סלימאן: מחסור אדיר במה?

מירב בן ארי: באנשים.

עבדאללה אבו מערוף: יש רופאים שרוצים לעשות התמחות בפסיכיאטריה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתם עובדים על תכנית הכשרה בנושא הזה, אני מקווה - - -

עבדאללה אבו מערוף: ולכן הבקשה שהמסקנות יהיו בהתאם ותיקחו את הנושא בצורה רצינית.

עבדאללה אבו מערוף: 50,000 זה לא הרבה, לא כולם צריכים את כל השיח של הטיפול והאשפוז, אז יישארו רק 25,000, לא יותר, שהן חייבות להיות בטיפול ותכנית מפורטת עם מעקב מפורט לשנים, זה מה שצריך לעשות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר יושבים שעתיים ואני חושבת שהדיון מאוד חשוב ורשומים לי עוד כ-15, זה לא קרה אף פעם.

עאידה תומא סלימאן: תסלחו לי, זה ברור לי כבר שלא אתן לכולם לדבר.

עאידה תומא סלימאן: אני אבחר את אלה שעוד לא הביאו את הזווית המיוחדת שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אז משרד החינוך.

<שולמית כהן: שלום, גברתי יושבת הראש.

<שולמית כהן: אני מברכת על המפגש הזה.

<שולמית כהן: אני רק רוצה להגיד שהאינטרס הוא של כולנו ואני שומעת יותר פיצולים.

<שולמית כהן: אני חושבת שהמענה האפקטיבי לבעיה, גם הכרונית וגם האקוטית, הוא שילוב כוחות.

<שולמית כהן: אנחנו עובדים יחד עם משרד הבריאות, זה מתפצל לשניים.

<שולמית כהן: אחד זה התכנית של קידום בריאות והחלק השני זה במסגרת שפ"י, שירות פסיכולוגי ייעוצי, שידברו עליו אחר כך, העמיתות שלי, אבל במסגרת של קידום בריאות אני מסכימה עם מה שאמר ד"ר איתן גור, צריך להתחיל בגיל קטן.

<שולמית כהן: הניסיון והמחקר מראה שכשמזהים בגיל קטן, האפשרות לטפל ולהוביל להחלמה היא טובה יותר.

<שולמית כהן: במסגרת משרד החינוך אנחנו מתחילים כבר בגנים יותר ויותר.

<שולמית כהן: אנחנו עומדים על 800 מסגרות חינוך, גנים ובתי ספר בפריסה ארצית, מצפון עד דרום, כולל כל המגזרים, והשנה הכנסנו גם את המגזר החרדי ותרגום של תכניות למגזר הערבי.

<שולמית כהן: בעצם נותנים מענה שהוא חינוכי ומקדם תפיסה של אורח חיים בריא ולא מתייחסים ברמה טיפולית.

<שולמית כהן: אחת ההנחיות היא לזהות ולהפנות לגורמים טיפוליים.

<שולמית כהן: אבל אנחנו, כשמזהים מקרה פרטני של ילד או ילדה, ודרך אגב, דיברו על בנות, יש הרבה בנים, יש גם בנים, גם את זה צריך לציין - - -

עאידה תומא סלימאן: גברתי, סליחה, אני רוצה להבין, התכנית של אורח חיים בריא.

עאידה תומא סלימאן: אני אתעלם מזה שאמרת מתרגמים לערבית, הגיע הזמן שתכתבו בערבית גם במשרד החינוך.

<שולמית כהן: עובדים על זה עכשיו, ההערה שלך - - -

עאידה תומא סלימאן: לא לתרגם, אלא לכתוב בערבית.

<שולמית כהן: נכון, ההערה במקום, אני אתייחס אליה.

<שולמית כהן: לקח לנו זמן לאתר, נכנסה מישהי שתוכל לכתוב את זה, שזה יתאים.

עאידה תומא סלימאן: מעניין למה תמיד לוקח לכם זמן לאתר.

עאידה תומא סלימאן: תבואו אליי בפעם הבאה, אני אאתר לכם במהירות.

אילן גילאון: את צריכה מתרגם לערבית?

עאידה תומא סלימאן: לא, אני מדברת על מישהו שיכתוב בערבית.

<שולמית כהן: אז נכנסה - - -

עאידה תומא סלימאן: התכנית הזו, מה כוללת?

עאידה תומא סלימאן: כשאת אומרת יש לי תכנית כזו, מה היא כוללת?

<שולמית כהן: אני אסביר.

עאידה תומא סלימאן: אבל בקצרה, ישר ולעניין.

עאידה תומא סלימאן: מה זה אומר מבחינת ההכשרה למורות, מה זה אומר מבחינת שעות עבודה.

<שולמית כהן: אני אסביר.

<שולמית כהן: כשאנחנו אומרים תכנית אז אנחנו לא מדברים על שעות, אנחנו מדברים על תפיסה שהיא תכלול וכוללת מהמנהל, את כל באי בית הספר, זה הורים, תלמידים ומורים, כל צוותי החינוך.

<שולמית כהן: יש לנו הכשרות במסגרת שלומי, לשם לוקחים את כל צוותי החינוך, אנחנו עובדים עם ההורים, אנחנו עובדים עם מועצת התלמידים ברמה הארצית.

<שולמית כהן: יש לנו ברמה המחוזית, בכל מחוז, מצפון ועד דרום, כמו שאמרתי, מפקח ומדריכים ברמה מחוזית, יש מדריכים ארציים וזה הולך מלמעלה למטה ונכנסו גם הגנים.

<שולמית כהן: התכנית כוללת התייחסות לזווית של תזונה נכונה, לפעילות גופנית, לעניין של מחלות ובעצם לקדם תפיסה שאומרת איך אני יכול למנוע מחלות.

עאידה תומא סלימאן: כמה מהצוותים מכשירים כל שנה?

<שולמית כהן: תיקחי 800 בתי ספר, יש לנו שנה א', שנה ב', זאת אומרת שכל בית ספר שהוא מוגדר, כל 800 בתי הספר שציינתי בארץ, כל הצוותים שלהם - - -

עאידה תומא סלימאן: 800 מתוך כמה בתי ספר?

<שולמית כהן: מתוך הרבה, אבל אנחנו בשאיפה, יחד עם משרד הבריאות, שעד שנת 2020 כל בתי הספר בארץ ייכללו בתכנית, זאת השאיפה.

<שולמית כהן: יצא קול קורא ואני מזמינה גם את מי שיושב כאן להצטרף לשולחנות העגולים שפרסמנו ויותר ויותר בתי ספר מתקדמים והיא עובדת יפה מאוד.

<שולמית כהן: רק לגבי עוד הערה, ואפשר יהיה לעבור לשפ"י, הטיפול עצמו, יש תכניות.

<שולמית כהן: בכובע השני שלי אני גם יועצת חינוכית בבית הספר, אני גם נמצאת בשטח, לא רק בתכניות למעלה, לא במגדל השן, אני עובדת כיועצת גם בתיכון ואני חייבת להגיד שהזווית של דימוי עצמי היא חשובה מאוד.

<שולמית כהן: בכובע אחר שלי אני יכולה להגיד, וכאן אני מתחברת גם לאיתן גור, אני מכירה מקרוב את המחלקה שעובדת על הפרעות אכילה בתל השומר וההיבט של עבודה התנהגותית הוא מכריע.

<שולמית כהן: זה מוכיח את עצמו.

<שולמית כהן: אני לא אכנס ל - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אנחנו לא מקיימים דיון מקצועי לפרטי פרטים פה.

<ש': אני חייבת להגיד משהו מהצד שלנו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להיכנס לדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע יותר, סליחה, התפקיד שלך פה הוא להגיד לי מה המשרד שלך עושה בנדון.

עאידה תומא סלימאן: לא להגן על הגישה הזו או על האחרת.

עאידה תומא סלימאן: תגידי לי, התכנית - - -

<שולמית כהן: אני אגיד.

<שולמית כהן: אז אמרתי, יש את ההתייחסות הזאת של לקדם אורח חיים בריא.

<שולמית כהן: מצד שני, בתכניות המניעה יש הנחיות ברורות לזהות תלמידים ולהפנות אותם לגורמי טיפול.

<שולמית כהן: ופה תתייחס שפ"י, אני אעביר אלייך, אני חושבת, שתפרטי שזה גם במשרד החינוך.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להתייחס דווקא מהזווית האחרת, שאין ממש תכנית מניעה שיכולה למנוע הפרעות אכילה.

<איריס מנדה בן יעקב: מה שאנחנו כן עושים ומנסים לעשות את זה ממש בכל הכוח זה לאתר את הילדים האלה כבר מגיל מאוד מאוד צעיר ולהפנות אותם לטיפול וברגע שאו שהם מאושפזים או שהם במרפאות חוץ, היועצות החינוכיות לרוב הן נשות הקשר והן יוצרות קשר עם הילדים המאושפזים, או שהן נמצאות במחלקות.

<איריס מנדה בן יעקב: זה בשלב של הטיפול, כשהם נמצאים בטיפול, ולפעמים זה - - -

<שולמית כהן: יש בתי ספר בתוך בתי החולים.

<איריס מנדה בן יעקב: ההפרעה הזאת היא הפרעה מאוד מאוד עקשנית והרבה פעמים הנערות, הילדות האלה מכחישות את ההפרעה ולא רוצות להגיע לטיפול וזה הרבה עבודה עם ההורים שלהם ועם הנערות עצמן ולפעמים אנחנו גם מערבים גורמי רווחה, כשאנחנו רואים שהנערה או הילדה בסיכון מאוד מאוד גבוה ולא מוכנה להגיע לטיפול ונמצאת בסכנת חיים.

<איריס מנדה בן יעקב: זה פחות או יותר.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין ליאת קליין.

<ליאת קליין: תודה.

<ליאת קליין: אני אגיד ממש בשני משפטים ובהמשך ישיר כמעט לזה.

<ליאת קליין: אני מדברת על הקבוצה של נפגעות ונפגעי תקיפה מינית כמשל והקשר שלה להפרעות אכילה.

<ליאת קליין: זה גם חלק מהדיון מה זה להתפתח ואיך מונעים ומה זה המחלה הזאת שלא ממש מדברים עליה.

<ליאת קליין: יש קשר מאוד ברור בין פגיעה מינית להפרעות אכילה.

<ליאת קליין: לא כל מי שסובל מהפרעות אכילה יש לו היסטוריה של פגיעה מינית, אבל זה סימפטום מאוד מובהק של פגיעה מינית לפתח תסמונת גם של הפרעות אכילה.

<ליאת קליין: זו אחת מהאבחנות שמתקבלות יותר במקרים של פגיעה מינית.

<ליאת קליין: הקשר הוא ברור ואני אומרת שזה קשור לשני הנושאים, גם של מניעה וגם לאופן הטיפול.

<ליאת קליין: ברמה של המניעה, הדיון לא צריך להיות לא רק איך מזהים הפרעות אכילה ולא מונעים.

<ליאת קליין: זה לא בדיוק חינוך לזה, אני לא חושבת שזה לגמרי קשור לדימוי גוף, אני לא יודעת, זה יושב בוודאי על פגיעות קודמות, על היסטוריה של התעללות, על הרבה מאוד מצבים נפשיים ואת זה צריך לזהות.

<ליאת קליין: במערכת החינוך צריך להיות חוק חובה שכל רופא, כל מורה וכל איש מקצוע מתחום הבריאות, רווחה וחינוך, יודע לאתר ילדים שסובלים מהתעללות ופגיעה קודמת.

<ליאת קליין: אם נאתר את הפגיעה הילדים האלה לא יפתחו את הסימפטומים האלה ולא יגיעו לאבחנות האלה.

<ליאת קליין: על זה צריך בין היתר לשים את הדגש, זה לא הכול.

<ליאת קליין: אני לא מדברת על כל האוכלוסייה, אני שמה את הזרקור על הקבוצה של נפגעות תקיפה מינית, שהיא קבוצה לא מבוטלת בתוך הדבר הזה.

<ליאת קליין: את זה צריך לזהות, את הפגיעה צריך לאתר.

<ליאת קליין: זה חלק בלתי נפרד מכל מה שאנחנו מדברים עליו בתחלואה כפולה.

<שולמית כהן: זה חלק מהזיהוי, נכון, אני מסכימה.

<ליאת קליין: הדבר השני קשור לאופן הטיפול.

<ליאת קליין: גם היום דיברו פה על הצורך לתכלל את הכול ורגישות.

<ליאת קליין: חלק מהאשפוז היום והתנאים בטיפול לא מותאמים להבנה של טראומה מינית ולמורכבות המיוחדת של פגיעה מינית.

<ליאת קליין: בחלק מהטיפולים משחזרים את הפגיעה המינית ואז אנחנו מטפלים בסימפטום, בהפרעת האכילה, אבל לא מטפלים בעל מה שזה יושב.

<ליאת קליין: צריך הכשרות לכל האנשים שעוסקים בתחום הזה, שגם יכירו את כל המאפיינים של טראומה וטראומה מינית, כי זה חלק בלתי נפרד מהטיפול.

<ליאת קליין: אנחנו לא נצליח לגרום לה לאכול אם היא תרד לאכול בצהריים, אם לא נדבר על הפגיעה שיושבת שם, שהיא חלק בלתי נפרד מהפרעת האכילה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך, ליאת.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד, אין חוק שיכול לחייב מורה לגלות רגישות.

<ליאת קליין: לא רגישות, יהיה חוק שיחייב כל איש מקצוע לעבור הכשרה.

<ליאת קליין: כמו מד"א.

מירב בן ארי: זה לא קשור לחוק.

מירב בן ארי: אני אומרת לך כמחוקקת, זה לא העניין, זה העניין ששפ"י צריך לתת הכוונה ליועצות, אבל אי אפשר בחוק.

<ליאת קליין: לא, שיעצרו השתלמות.

<ליאת קליין: היום אין חובה כזאת.

אילן גילאון: יש חוק שאנשים יהיו בני אדם, אבל אי אפשר לחוקק את זה.

מירב בן ארי: נכון.

<ליאת קליין: אני לא מדברת על זה.

<ליאת קליין: יש כלים לאיך מזהים פגיעה מינית, איך מאתרים ילדים בסיכון.

<ליאת קליין: בקורס, כמו קורס מציל חיים.

<ליאת קליין: שזה ייכנס לתכנית הלימודים.

<ליאת קליין: יש הצעת חוק של מיכל רוזין בעניין.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת עכשיו מכולם קצת שקט, כי אנחנו כבר שעתיים ועשר דקות.

עאידה תומא סלימאן: אני מאמינה אחרי שעתיים ועשר דקות, לפחות אני אתחיל לאבד את הריכוז שלי.

עאידה תומא סלימאן: אני אדבר בשם עצמי.

מירב בן ארי: כל הכבוד לך.

מירב בן ארי: באמת.

<ק': אני יכולה להעלות עוד נקודה, שאני מרגיש שהתפספסה?

<ק': בקצרה.

<ק': אני ק', אני מטופלת, אני אעשה את זה ממש בקצרה.

<ק': אני לא הולכת לספר את הסיפור שלי, הוא לא - - -

עאידה תומא סלימאן: לא להתחיל להקריא את כל הסיפור.

<ק': לא, לא כתבתי כלום.

מירב בן ארי: היא אמרה שהיא לא הולכת לספר.

<ק': ממש לא.

עאידה תומא סלימאן: אתם רואים?

עאידה תומא סלימאן: התחלתי לפספס את הריכוז.

מירב בן ארי: בגלל זה אנחנו פה.

<ק': זה בדיוק מה שאמרתי.

<ק': רק שבתור מטופלת שהיום מטופלת באופן פרטי, כי אין לי אופציות אחרות, אני גם מתגוררת כרגע בצפון הארץ, נקודה שהתפספסה לי לגבי הרפורמה וטיפול בקופת חולים.

<ק': ניסיתי להתחמק מלהיות מטופלת באופן פרטי כי העלות היא מאוד מאוד יקרה, במיוחד אחרי 18 שנים של טיפול.

<ק': אמנם כרגע אני יכולה לפנות כמטופלת בהפרעות אכילה לקופת חולים, אבל לקופת החולים אין מענה, אין דיאטניות שמטפלות בהפרעות אכילה, אין פסיכולוגיות או פסיכולוגים שמטפלים בהפרעות אכילה וגם אין פסיכיאטרים שמטפלים בהפרעות אכילה בתוך קופת חולים.

<ק': זאת אומרת שאם כבר אנחנו מעבירים את הטיפול לקופת חולים, שזה יכול להיות דבר נהדר מבחינה כלכלית, אז חשוב שיהיו אנשים שמוכשרים לטפל בהפרעות אכילה בתוך קופת חולים.

עאידה תומא סלימאן: הוצגו לנו 28 - - -

<ק': הוצגו מרכזים, אם אני שייכת לצורך העניין לקופת חולים, אז יש לי מרפאת הנוטרים שגם שם הייתי, היא אחלה מרפאה, היא ברעננה, אני גרה ברמת ישי.

<ק': היום אני עושה את הנסיעות שלי ברחבי הארץ, לחדרה לדיאטנית, לתל אביב לפסיכולוגית, אבל זה רק אם אני נכנסת לטיפול מרפאתי שם.

<ק': בצפון הארץ אין לי.

<ק': אם אני פונה לקופת חולים - - -

עאידה תומא סלימאן: אז מה שאת אומרת לי, שבצפון הארץ אין מרפאות כאלה.

<ק': לא, בתוך קופת חולים.

<ק': זה לא משנה, גם בקופת חולים בכפר סבא, בסניף, יש שם שלוש דיאטניות נהדרת, אף אחת מהן לא - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל הן לא מומחיות להפרעות אכילה.

<ק': לא.

<ק': מעבר לזה, טיפול שכולנו הסכמנו שטיפול יום זה מה שצריך, אני מקווה שבעוד שנה לא ניפגש כאן שוב להגיד שוב שזה מה שצריך, אבל מעבר לזה שהסכמנו שזה מה שצריך, גם מבחינה כלכלית מטופלת שתגיע לאשפוז יום ותהיה לה את התמיכה, לי תודה לאל יש תמיכה כמעט של 24/7 מהמטפלות שלי, אבל זה טלפוני, כי אי אפשר מעבר לזה.

<ק': זה פעם או פעמיים בשבוע לכל היותר, זה לא מספיק.

<ק': טיפול יום גם נותן תמיכה כדי להתנהל בחיים בחוץ וגם חוסך אחר כך את העלות היותר יקרה על יום אשפוז.

<ק': מטופלת שמגיעה ליום אשפוז המדינה משלמת הרבה יותר כסף.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר מור ישראלי, אחרונת הדוברים, מנהלת המרפאות לטיפול בהפרעות אכילה של מכבי.

<מור ישראלי: שלום, צהריים טובים.

<מור ישראלי: אני מאוד שמחה שהנושא הזה עולה על סדר היום, כי כבר שנתיים, לדעתי, לא הייתה ועדה רצינית כזאת.

<מור ישראלי: אני רוצה לספר קצת על הקשיים שבקופה אנחנו נתקלים.

<מור ישראלי: קודם כל אני אתחיל בזה שקופת חולים מכבי פתחה מרפאות נוספות והרחיבה שירותים קיימים.

<מור ישראלי: מאז הרפורמה של בריאות הנפש החלה הטיפול במרפאות כולל צוות רב מקצועי, כולל גם קבוצות טיפוליות והדרכה להורים.

<מור ישראלי: ההורים הם חלק מהטיפול אצל צעירים.

<מור ישראלי: אבל שוב, זו מסגרת מרפאתית, היא מוגבלת לעד פעם-פעמיים בשדבוע ואנחנו נתקלים בקשיים כשמדובר בחולים במצב סיכוני או חולים שמידרדרים ולא מצליחים לקבל את המענה שהם צריכים בטיפול המרפאתי.

<מור ישראלי: למעשה, כמו שהוצג כבר, אני לא אחזור על זה, אבל בהחלט חסר טיפול יום, אשפוז יום ולעתים גם ההמתנה היא ארוכה בתורים לאשפוז בבתי החולים.

<מור ישראלי: אני פונה פה למשרד הבריאות, אני בטוחה שאם יינתנו תקציבים מתאימים לפתיחה של מסגרות לטיפול יום במסגרת הקופות, הקופות יתגייסו ויפתחו את השירותים האלה.

<מור ישראלי: עוד משהו קטן, בעבר כשהיינו מרפאה יותר קטנה, דווקא לפני הרפורמה, והמרפאה שלנו הייתה רק ברמת השרון, כרגע יש לנו כבר שתי שלוחות, גם בנתניה, יכולנו ונעזרנו במסגרת טיפול היום שקיים בסניף של מכבי ברמת השרון, לא יודעת אם מישהו מכיר, יש שם טיפול יום כללי, ואנחנו קיבלנו שם שני חדרים שעשינו בהם טיפולי יום להפרעות אכילה.

<מור ישראלי: זאת אומרת יכולנו במקביל לטפל רק בשני מטופלים עם מסגרת מוגבלת של משאבים, נעזרנו באחיות מטיפול יום ובכל צוות מרפאת הפרעות אכילה, אבל אני חושבת שזה משהו שאפשר לעשות אותו וצריך לתת את התקציבים המתאימים ואת התמריצים ואפשר לפתח אותו.

<מור ישראלי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

אילן גילאון: יש מישהי שמבקשת שם, נואשות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, יש המון שמבקשות.

<ר': לא, היא פתחה טיפול יום.

<ר': ד"ר רחל בכנר, אנחנו היינו אצלה.

<רחל בכנר: משפט אחד, אם מותר לי.

<רחל בכנר: אני רוצה להגיד משפט בתור יושבת ראש נבחרת של העמותה הישראלית להפרעות אכילה.

<רחל בכנר: אני מודה על הדיון, זה כל כך חשוב, צריך להמשיך אותו, ואם אני מסכמת מה שכולם אומרים פה ומה שאפשר לקחת הלאה, מילת מפתח אחת, רצף.

<רחל בכנר: רצף זה מפתח לטיפול הנכון, צריך למלא אותו בארץ ולהמשיך לממן ולמנף אותו, מהמניעה למטה, ובמילה מניעה כל הדברים הטובים שנעשים, להרחיב ואתם.

<רחל בכנר: אני גם ממליצה על תכניות הכשרה, לא רק למורים, אלא גם למאמני ספורט, גם לרופאי משפחה, שאחוז מאוד גבוה של אנשים מגיעים בפעם הראשונה לרופאים וצריך לתת להם כלים לתפוס את המקרים וכו'.

<רחל בכנר: ועוד מילה על מניעה, שכדאי מאוד להשקיע במחקר כי זה תחום מאוד עדין, אנחנו לא יודעים טוב מה עובד ולא עובד ומה מזיק.

<רחל בכנר: אז מאוד חשוב ללוות את כל הדברים האלה במחקר גם.

<רחל בכנר: ובקשר לטיפול, באמת אני רוצה להגיד מילה לאלה שקובעים מדיניות, שזו השקעה וחסכנות להשקיע בתכניות מניעה ובתכניות לטיפול יום, בגלל שזאת הדרך למנוע את הדבר המאוד מאוד כבד ויקר של אשפוז.

<רחל בכנר: תודה.

עאידה תומא סלימאן: הוצאתם אותי יותר מבולבלת, חלק אומר אין מניעה, חלק אומר צריך להשקיע במניעה.

<רחל בכנר: יש ראשונית ויש שניונית.

<עינת צוברי: מניעה זה איתור מוקדם, תחליפי את המילה באיתור מוקדם.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, משפט אחד.

<עדית סרגוסטי: אני אשתדל גם מאוד קצר.

<עדית סרגוסטי: אני משתתפת כבר כמה שנים בדיונים בפורומים שונים סביב הנושא הזה ובכל פעם אותם קשיים עולים, בכל פעם אותם חסרים עולים.

<עדית סרגוסטי: אני חושבת שדבר טוב שיכול לצאת מהוועדה, ובאמת זה אחד הדיונים היותר מעמיקים שנעשו בנושא הזה, זה דרישה וציפייה ממשרד הבריאות שיכין תכנית.

<עדית סרגוסטי: אין תכנית.

<עדית סרגוסטי: דובר כאן על רצף, אבל גם אין תכנית שתסמן מה החסרים, איפה בדיוק חסרים דברים, כמה חסר מכל דבר.

<עדית סרגוסטי: דובר על טיפולי יום, לא הוצג לנו כמה אנשים יכולים לקבל היום טיפול.

<עדית סרגוסטי: תכנית, כולל לוחות זמנים, כולל תקציב שחסר.

<עדית סרגוסטי: אילן דיבר על התקציב ועל האחריות שלכם לעזור למשרד הבריאות לגייס את התקציב.

<עדית סרגוסטי: אני חושבת שזה חלק מהדברים שמאוד מאוד צריך, עם מעקב צמוד שלכם.

<עדית סרגוסטי: קודם כל גיבוש התכנית ואחר כך היישום שלה.

אילן גילאון: מניעה זה לשנות את העולם וטיפול זה לממן אותו.

אילן גילאון: זה הרעיון.

<אילנה ברנד: - - - מרפאה לבריאות נפש, הקמנו יחידה להפרעות אכילה של משרד הבריאות.

<אילנה ברנד: כרגע אנחנו יחידה של משרד הבריאות ונותנים שירות לכל הקופות.

עאידה תומא סלימאן: איפה זה?

<אילנה ברנד: בנתניה.

<אילנה ברנד: אנחנו עדיין מרפאה של משרד הבריאות, וזה חשוב, כי אנחנו נותנים שירות לכל הקופות בשיטת המינויים ובשנה האחרונה אנחנו עדים לכך שכן מקבלים מינויים חוזרים, אבל בגלל מורכבות הבעיה אני חושבת שטיפול יום יהווה מענה יותר נכון, כי אנחנו מבקשים מנוי ועוד מנוי בחשש גדול שהפעם הבאה לא תאושר ואנחנו נשארים עם מטופלת מורכבת מאוד, בסכנה אובדנית כמובן, בהפרעת אכילה פעילה כשאנחנו תלויים באם הקופה תאשר או לא.

עאידה תומא סלימאן: מעניין מאוד.

עאידה תומא סלימאן: משרד הבריאות שהמציא את הרעיון של המנויים נמצא עכשיו בבעיה שקופת חולים תאשר לו.

עאידה תומא סלימאן: מצוין.

עאידה תומא סלימאן: אצלנו בערבית אומרים טבח סמבדואו, מי שמבשל את הרעל טועם אותו, אין מה לעשות.

<ש': מי ייתן מענה ל-נ'?

<ר': מה אנחנו נעשה עכשיו?

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי מי אמר לכן שאתן תקבלו תשובה היום?

עאידה תומא סלימאן: בכנסת לצערי הרב אנחנו מטפלים בעניינים שהם - - - אני מאוד מצטערת שאני אומרת את זה וכואב לי שאני אומרת את זה, אבל הכנסת לא יכולה לתת מענה 'תלכו למרפאה ההיא' או 'תלכו לטיפול הזה'.

עאידה תומא סלימאן: אם מישהו השלה אתכם שתהיה לנו עכשיו תשובה בדיוק כמה זמן זה ייקח, אז אני חושבת שהשלה אתכם, כי זה לא הולך ככה.

<נ': אבל אני לא יודעת אם אני אשאר בחיים עד שנה הבאה בשביל ועדה נוספת, אם לא יתקיים שום דבר.

<נ': איך אני יוצאת מפה בידיעה שיהיה לי טיפול מתי שהוא, אפילו שביב תקווה, שיהיה עוד חודשיים-שלושה, חצי שנה, שאני אדע במה להיאחז.

עאידה תומא סלימאן: את מצפה ממני כיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה שאני אדע לתת - - -

<נ': את מקסימה, את ממש עשית עבודה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין של אם אני מקסימה או לא, אני יכולה להיות האישה הכי רעה בעולם, אבל בתפקיד שלי אין לי את התשובות עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: השאלות עכשיו הן לא מכוונות אליי, כי אני בצד שלכן ואמורה לעשות את המאבק הזה כדי שאתן תקבלו תשובות.

עאידה תומא סלימאן: לצערי התשובות הן לא בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עכשיו אספנו את כל הנתונים שקיימים ואת כל המורכבות של הבעיה ואני מנסה עכשיו לסכם כדי שתדעו מה אנחנו נדרוש ונבקש תשובות עליהם, כשבעצם אלה התשובות שקיימות.

<קריאה: כן, הפנייה היא יותר למשרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, אני רוצה לסכם.

עאידה תומא סלימאן: קשה לי, באמת, הייתה ישיבה מאוד טעונה רגשית, מאוד קשה ומכבידה וקשה לי מאוד לסכם אותה בצורה יבשה בהחלטות, אבל אני חייבת וזה התפקיד שלי לעשות את זה, אז אנא תעזרו לי, אל תקשו עליי יותר, כי מה ששמעתי היום מדיר שינה מעיני רבים ובמיוחד אצלי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה ששמענו היום אמור להדיר שינה מעיני כל המטפלים בנושא של הפרעות אכילה, ובמיוחד משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: זה מאוד מכעיס וזה מאוד מעצבן וזה מאוד לא מקובל עליי שבאים בלי שום תשובה ברורה.

עאידה תומא סלימאן: ככל שיורדים לפרטי פרטים אז מגלים שלא כל האמת על השולחן.

עאידה תומא סלימאן: דבר ראשון שאני מסכמת, תוך שבועיים אני רוצה לידיים שלי תכניות מפורטות, קודם כל על ה-10 מיליון ואיך הולכים לטפל בזה.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, איך מטפלים במחסור בפסיכיאטרים ובמתמחים.

עאידה תומא סלימאן: דבר שלישי, אני רוצה לדעת, ממה שראיתי עכשיו במצגת, לקבל את המצגת האמיתית, מה קיים ומה לא קיים ובכל מרפאה ובכל תחנה ובכל קליניקה שקיימת כמה תקנים ואיזה סוג של תקנים.

עאידה תומא סלימאן: איפה יש פסיכיאטר ודיאטנית ואיפה יש דיאטנית ואין פסיכיאטר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקבל את המידע הזה, פעם אחת ולתמיד.

עאידה תומא סלימאן: אולי זה ידריך אתכם בעבודה שלכם וככה אני אעזור לכם להתקדם בנושא הזה.

<עדית סרגוסטי: וכמה מטופלים.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, אני רוצה ממשרד הבריאות לקבל תכנית, תכנית ל-10 מיליון, מה אתם הולכים לעשות עם זה ואני רושמת ואני אפנה גם לשר.

עאידה תומא סלימאן: מתחילת הרפורמה דיברנו על כל הנושא של מינויים ופעימות ותמחור ותת תמחור ואני יודעת על כמה מקומות שהפסיכולוגים והפסיכיאטרים נטשו אותם ועכשיו יש מקומות, למשל מקום באום אל פחם, איפה שהיה המקום היחידי להתמחות לפסיכיאטרים ערבים ופסיכולוגים ערבים, היום כמעט אין לו מי שיעשה את ההדרכה.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שהגיע הזמן גם לתת מענה בנושא הזה ולשמוע.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמליץ, שוב, שבחלק מהתכניות של משרד הבריאות יהיו בהן הכשרות לזירוז כניסת אנשי מקצוע יותר לתחום, אבל אני אחזור לנושא התמחור.

עאידה תומא סלימאן: ברור שהתמחור נמוך.

עאידה תומא סלימאן: אני מודאגת מאוד ממה ששמעתי בנושא מרכז אגם ואני חושבת שזה יופי לתת incentives לעוד מסגרות, אבל אם זה כולל שהמסגרות האלה יצוצו ויקרסו מולם עוד מרכזים שכבר יש להם את הניסיון וכבר יש להם את המומחיות ויש להם את ההצלחות שלהם, אז זה מסוכן מאוד.

עאידה תומא סלימאן: צריך וחייבים במשרד הבריאות לבדוק שוב את התמחור ואנחנו נעמוד על זה.

עאידה תומא סלימאן: בכל הנושא של מניעה והעבודה של משרד החינוך בנושא הזה, ברור לי שהתכנית של קידום אורח חיים בריא היא מאוד רחבה והיא לא ספציפית.

עאידה תומא סלימאן: היא יכולה להעלות את המודעות של הצוותים באיך לאתר, אבל בלי הכשרות ספציפיות להפרעות אכילה אני לא חושבת ש - - -

<שולמית כהן: על זה אמון שפ"י.

עאידה תומא סלימאן: בתוך סיכום לא קוטעים, זה כלל.

עאידה תומא סלימאן: אז אם יש לכם מה להבהיר בנושא הזה, אנא שלחו.

עאידה תומא סלימאן: אשמח גם כן לדעת איך מכשירים אנשי צוות חינוכיים בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני גם מוסיפה מה שביקשה ליאת בעניין של הקשר בין פגיעה מינית והנושא של הפרעות אכילה, שמי שמטפל בנושאים של פגיעה מינית יהיה מודע לאפשרות שזה יכול להוביל להפרעות אכילה, ומי שמטפל בהפרעות אכילה יהיה גם מודע שאי אפשר להירפא מזה אם הייתה בעבר פגיעה מינית שלא טופלה כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שכיסיתי את כל הדברים שעלו.

עאידה תומא סלימאן: אני מציינת שמשרד הבריאות גם צריך למצוא פתרון לעניין של טיפול מורכב במחלקות השונות.

עאידה תומא סלימאן: זה בלתי אפשרי שכאשר מעבירים למחלקות פסיכיאטריות אין אף אחד שיכול לטפל גם בהפרעות אכילה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך לעקוב, יכול להיות שנצטרך לקיים עוד פגישת מעקב בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה עכשיו למשרד הבריאות, שכאשר השר יגיע לדיון בשבוע הבא, שאמור להיות בנושאים יותר כלליים, הוא יתייחס גם לנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לכולם.