ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 336, 2017-01-16 09:30

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי, שהיה קצת חולה בימים האחרונים אבל הוא יחזור היום.

מירב בן ארי: אנחנו עוסקים בהצעה לסדר-היום בנושא: רק 7% מהסטודנטים בישראל גרים במעונות - המל"ג פה - של חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחברת הכנסת מיכל רוזין.

מירב בן ארי: אנחנו נשמע אותם קודם כול כי הם יזמו את ההצעה.

מירב בן ארי: בבקשה, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בוקר טוב לכולם.

אוסאמה סעדי: אנחנו יזמנו את הדיון הזה, היה גם דיון הצעה דחופה במליאה וזה הועבר להמשך דיון בוועדה, זאת בעקבות הנתונים שקיבלנו מהתאחדות הסטודנטים הארצית שרק 7% מהסטודנטים בישראל גרים במעונות.

אוסאמה סעדי: זה נתון קשה מאוד, אפילו ביחס למדינות ב-OECD, שם הממוצע הוא בין 15% ל-20%, אז אנחנו מפגרים כמו בתחומים אחרים לצערנו ביחס למדינות ה-OECD.

יוסי יונה: סליחה, מה הייתה ההשוואה?

אוסאמה סעדי: בין 15% ל-20%, ובישראל זה 7%.

אוסאמה סעדי: אני זוכר שאני הייתי סטודנט באוניברסיטה העברית בתחילת שנות השמונים, 83'–84', ואז הייתה בעיה – גברתי היושבת-ראש, גם את היית סטודנטית, ורבים מאתנו, גם חברי ד"ר יוסף ג'בארין היה יושב-ראש הוועד, אני הייתי יושב-ראש התאחדות הסטודנטים הערבים, חברנו עבד אלחכים היה בטכניון, המצב שם הוא קצת פחות קשה לפי הנתונים – אבל גם אז אני זוכר שהיינו צריכים להתרוצץ בכל שכונות ירושלים על מנת למצוא איזושהי דירה ובמחירים שנוכל לעמוד בהם, ועל אף שאז עבדנו, גם כשהיינו סטודנטים עבדנו בכמה עבודות על מנת להצליח גם לשלם את שכר הלימוד וגם לשלם את הוצאות המחיה, במיוחד שכר הדירה שהוא הנטל הכבד על הסטודנטים.

אוסאמה סעדי: אם אני לוקח את הנתונים, באוניברסיטת חיפה - 15,000 סטודנטים, מספר המיטות 1,100, אחוז המיטות הוא 7%; בן גוריון בבאר שבע - 20,000 סטודנטים, 1,600 מיטות, 8%; בר אילן - 23,000 סטודנטים, מספר מיטות 505, 2%; תל אביב - 29,000 סטודנטים, מספר מיטות 3,100, בערך 10%; באוניברסיטה העברית המצב קצת יותר טוב - 20,000 סטודנטים, 4,000 מיטות, זה בעקבות קריאת הסטודנטים שבנו שם אבל גם המחירים שם הם מחירים גבוהים; בטכניון השיעור הוא 29%.

אוסאמה סעדי: בממוצע, 7% מהסטודנטים מתגוררים במעונות הסטודנטים.

אוסאמה סעדי: יש עוד נתון, שב-28 מתוך 53 מוסדות אקדמיים שנבדקו אין בכלל מעונות.

אוסאמה סעדי: כמעט במחצית מהמוסדות האקדמיים אין בכלל מעונות לסטודנטים.

אוסאמה סעדי: לכן, כשאנחנו מדברים על סטודנטים ועל השיפור וההצטיינות של הסטודנטים, זה מתחיל בדברים הקטנים האלה, שאם סטודנט לא מוצא דירה ומקום למגורים, מקום ראוי, ובתנאים סבירים – אני זוכר שגרתי במספר שכונות, בחלק מהמקרים היה קשה מאוד, אפילו בתוך שכונות קשה מאוד היה בכלל ללמוד ולהתכונן לבחינות.

אוסאמה סעדי: אני רואה שמאז 25 שנה, 30 שנה שאז הייתי סטודנט צעיר באוניברסיטה העברית, המצב לא השתנה, גברתי היושבת-ראש.

אוסאמה סעדי: אנחנו עדיין מדברים על אותן בעיות, עם אחוזים קשים במיוחד, ולכן אנחנו ביקשנו להעביר את הדיון לוועדת החינוך על מנת להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה, לבקש מהמל"ג.

אוסאמה סעדי: כל הזמן שומעים שיש תוכניות לבנות אלפי יחידות, אבל זה רק בדיבורים.

אוסאמה סעדי: במעשים ובמציאות המצב עגום מאוד, ולכן אני מבקש להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה, לבקש נתונים גם מהמל"ג, גם מהאוניברסיטאות, איפה אנחנו עומדים, איזה תוכניות יש, באיזה לוח זמנים, ולהמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה.

אוסאמה סעדי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חשוב גם לציין שהוועדה התכנסה מספר פעמים כדי לדון בנושא המעונות, וכמו שאמר חבר הכנסת סעדי, אנחנו בעיקר מדברים, פחות בונים.

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני באמת לא ארחיב על הדוגמאות שנתן אוסאמה, אני רוצה להגיד כמה נקודות עיקריות.

מיכל רוזין: גם אם אנחנו מורידים, בהשוואה בינינו לבין מדינות העולם, את העניין של המרחק הגיאוגרפי – אין ספק שמדינת ישראל יותר קטנה ויש אפשרות, בעיקר אחרי פתיחת המכללות, ללמוד יותר קרוב לבית – וגם אם אנחנו מורידים מהשיקולים את התרבות הישראלית, אפשר לומר, של קרבה מאוד גדולה במשפחות, ילדים נשארים לחיות בבית לא רק כשהם סטודנטים, גם אחרי, גם עם האישה לפעמים והילדים, זאת אומרת יש פה תרבות שונה, גם כשאני מורידה את כל הטיעונים האלה, עדיין המספרים הם מאוד מאוד נמוכים, אף עלובים.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר באופן אישי, אני בחרתי ללמוד באוניברסיטה אחת ולא בשנייה כי ידעתי שבאחת אני אוכל להמשיך לחיות בבית על חשבון ההורים, ובשנייה אני אצטרך לממן את עצמי, למרות שעבדתי בביפר, מיכל שלום.

אוסאמה סעדי: אני לא אספר במה עבדתי.

מיכל רוזין: אני כן רוצה לומר שמה שהכי מפריע לי בסיפור הזה, שמדינת ישראל מקבלת החלטות – החלטות מאוד חשובות, מאוד טובות.

מיכל רוזין: ועדת טרכטנברג המליצה והחליטו בעקבות זה על תקצוב של 260 מיליון שקלים שיועברו לוות"ת על-ידי משרד האוצר בשתי פעימות למימון הקמת מעונות סטודנטים.

מיכל רוזין: חלק מהתקציבים הועברו כמו שאני מבינה לאוניברסיטאות, ועדיין לא נבנו.

מיכל רוזין: אלה המחדלים שהכי, אני חייבת לומר, מוציאים אותי מדעתי - שכבר יש תקצוב, שכבר יש ועדה, שכבר יש החלטות, והדברים מתמהמהים, כבר או-טו-טו שש שנים.

מיכל רוזין: גם פתרונות נוספים שמצאו, כמו למשל פתרון של הקמת מבנים יבילים, מבנים לא קבועים במקומות שניתן להעמיד, או להסב כל מיני מבני תעשייה גדולים שכבר לא בשימוש, להסב אותם למגורים עבור סטודנטים, כמובן באופן שיהלמו ויתאימו לצרכים.

מיכל רוזין: יש כל מיני תוכניות, אפשר למצוא דרכים.

מיכל רוזין: בעבר, כיושבת-ראש הוועדה לעובדים זרים, אני פעלתי למשל לתוכנית שבה סטודנטים יוכלו לגור אצל אנשים מבוגרים, קשישים סיעודיים, שבמשך היום מקבלים עזרה סיעודית אבל בלילה הם לא צריכים אז הם נשארים לבד, פשוט לקבל אצלם חדר בתמורה – כמו סוג של פר"ח לקשישים.

מירב בן ארי: יש את התוכנית "כאן גרים" של משרד השיכון.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: גם העניין הזה, צריך לפתח אותו.

מיכל רוזין: יש הרבה רעיונות שניתן לפתח.

מיכל רוזין: ברור לנו שהבעיה העיקרית זה לא רק מעונות הסטודנטים.

מיכל רוזין: ברור לנו שהבעיה העיקרית היא מחירי הדיור, בואו נודה על האמת, כי השכירויות כל כך גבוהות שבאמת בשביל להצליח להחזיק היום סטודנט שרוצה לשלם שכר דירה, הוא לא יכול להתפנות לגמרי ללימודים, הוא צריך לעבוד בעבודה אחת או שתיים ואין ספק שזה מוריד את רמת הלימודים, והיכולת להתרכז בלימודים היא נמוכה יותר.

מיכל רוזין: ולכן, יש פה תמונה שלמה שאנחנו צריכים להידרש אליה וצריכים לראות איך מוצאים פתרונות בשלל אמצעים.

מיכל רוזין: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חשוב לציין שלפעמים זה לא רק ברמה של המל"ג-ות"ת, יש לנו גם הרבה קשיים מול השלטון המקומי.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם יש כאן נציג אבל אני ליוויתי גם את האקדמית תל אביב-יפו וגם את שנקר, כשמי שתקע את בניית המעונות – בשנקר זה עיריית רמת גן וראש העיר, ובאקדמית תל אביב-יפו זה היה התנגדויות של התושבים.

מירב בן ארי: אלה פשוט שתי מכללות שאני ליוויתי אישית, שכבר הגיע הכסף והוא כבר נמצא, והמל"ג אומר רק תצא למכרז, ואז קמים התושבים ומתנגדים או כמו שאמרו ברמת-גן אפילו, אנחנו לא רוצים סטודנטים או לא רוצים מעונות.

מירב בן ארי: כל מה שאמרת באמת נכון אבל יש לנו לצערי קשיים נוספים.

מיכל רוזין: מגבלה נוספת.

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה, ואז אנחנו נתחיל.

יוסי יונה: אני רוצה להתחיל ולברך באמת על היוזמה לקיומו של הדיון הזה, והבעיה היא אכן חמורה.

יוסי יונה: גם מיכל רוזין וגם אוסאמה סעדי דיברו על היבטים מסוימים של הנושא הזה, אני בטוח שהדברים שאני הולך לומר גם עולים בקנה אחד עם מה שאתם חושבים ומה הייתם רוצים להגיד בנוסף לדברים שאמרתם, ואני רוצה להתייחס לסוגיה הזאת של מרכז-פריפריה.

יוסי יונה: ולמה כוונתי?

יוסי יונה: אחת הבעיות המאוד מרכזיות, גברתי היושבת-ראש, זה ההתפלגות מי הולך להיכן.

יוסי יונה: כלומר, אנחנו יודעים שלמכללות מגיעים בעיקר בנות ובני הפריפריה, ולאוניברסיטאות מגיעים תלמידים משכבות יותר אמידות.

מירב בן ארי: תלוי אם זאת מכללה מתוקצבת או לא.

מירב בן ארי: תבדיל.

יוסי יונה: נכון, אני מקבל את התיקון הזה, אבל העניין הזה של המעונות, הוא מוסיף נדבך כי זה בעצם לא מאפשר לאנשים מהפריפריה לבוא ולהגיע לאוניברסיטאות שנמצאות במרכזי הערים.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: צודק.

יוסי יונה: כפי שאנחנו יודעים, המעונות הללו נותנים פתרונות לסטודנטים מהפריפריה.

יוסי יונה: אדם שמגיע מהפריפריה לא יכול להתמודד פשוט עם שכר דירה מאוד מאוד - - -

מירב בן ארי: אז הבעיה היא במרכז הארץ.

יוסי יונה: אני מדגיש, כן.

מירב בן ארי: בגלל יוקר המחיה.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: זה יכול להיות מרכז הארץ, האוניברסיטה העברית.

מיכל רוזין: יוסי, אבל דווקא חיפה ובאר שבע הן באחוזים יותר נמוכים מתל אביב וירושלים, משמעותית.

מירב בן ארי: בטח.

אוסאמה סעדי: בבאר שבע 8%, בחיפה 7%, בתל אביב 10%, בירושלים 20%.

יוסי יונה: יפה, אז במרכזי הערים, במספר מקומות, המעונות הם פתרון לאנשים שמגיעים מהפריפריה - הפתרון הנדרש, אבל הוא לא מתממש בגלל הנתונים המאוד קשים, כפי שאוסאמה הציג אותם בפנינו.

יוסי יונה: המעונות מהווים אם כן גם איזשהו – אם תרצי, גברתי היושבת-ראש - מין מענה, היינו אומרים, לכשל שוק.

יוסי יונה: פשוט ככה.

יוסי יונה: זאת אומרת, סטודנט מגיע מפריפריה אל האוניברסיטה ואינו יכול לעמוד במחירים הגבוהים של שכר הדירה, אמורה לבוא האוניברסיטה או המדינה כפי שציינו כאן לפני כן, ולסייע במתן פתרונות.

יוסי יונה: הוצגו כאן לפני כן הסוגיות הללו, שבעקבות ועדת טרכטנברג הוקצבו כך וכך כספים.

יוסי יונה: אני למדתי מאיזשהו עדכון לפני כן שוות"ת הרימה ידיים - - -

מירב בן ארי: לא, לא.

יוסי יונה: רגע, רגע.

יוסי יונה: ומעבירה את הכסף הזה ל"דירה להשכיר".

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: זה עוד אופציה אבל זה לא אומר - - -

יוסי יונה: אני ככה הבנתי, אני אשמח מאוד אם תתקנו אותי.

יוסי יונה: אז אני חושב שהבעיה הזאת באמת כפי שנאמר כאן, היא מאוד מאוד חמורה.

יוסי יונה: זה לא מתקבל על הדעת ולא סביר שמתקיים פער שכזה בין מספר החדרים הזמינים לסטודנטים בארץ בהשוואה לנתונים בין-לאומיים.

יוסי יונה: את אמרת, גברתי היושבת-ראש, מדברים מדברים ולא - -

מירב בן ארי: ולא בונים.

יוסי יונה: - - עושים, ואני רוצה להאמין שאנחנו נוכל לצאת ממפגש שכזה, מדיון שכזה, כשאנחנו מצביעים על איזשהם צעדים אופרטיביים ולא נתכנס כאן בעוד כך וכך חודשים או שנים - -

מירב בן ארי: ששום דבר לא יצא.

יוסי יונה: - - ונבכה שוב את המציאות הקשה.

אוסאמה סעדי: ונגיש עוד פעם "דיון מהיר".

יוסי יונה: הדיון, הוא יהיה מהיר אבל הפתרון משום מה בושש להגיע.

<יהודית גידלי: הסוגיה של בית מילמן.

יוסי יונה: הסוגיה של בית מילמן, באותה הזדמנות נציג גם את העניין הזה.

יוסי יונה: זאת בעקבות פנייה של סטודנטים מאוניברסיטת תל-אביב, ושם הסאגה זה סיפור אחר.

אוסאמה סעדי: העלינו את זה, הייתה גם שאילתה בעניין למשרד האוצר.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: בית מילמן, עד כמה שאני מבין, הוא שייך לסוכנות.

יוסי יונה: היא תבוא ותאמר שהיא סוברנית לעשות מה שהיא רוצה בקניין שיש בידה, אבל הנה שוב אנחנו רואים פה החמרה מאוד מאוד קשה של המציאות הזאת של היעדר – או אם תרצו, אם אנחנו היום מדברים על היעדר ואם לא ישתנה המצב, חברי אוסאמה סעדי, סביר להניח שבשנה הבאה תביא נתונים חמורים אף יותר משום שגם מה שעומד היום לרשותם של הסטודנטים בבית מילמן, מסתבר שמתנוססת לה חרב מעל הבניין הזה ועומדים להפוך אותו לבניין מגורים.

מירב בן ארי: יותר דחפור.

אוסאמה סעדי: בבית מילמן היום יש 300 מקומות במעונות.

אוסאמה סעדי: אחרי הבנייה זה רק 40.

יוסי יונה: זה דבר נורא ואיום.

יוסי יונה: אז שימו לב, אנחנו פה מדברים וכמעט הייתי רוצה להגיד מלהגים על מציאת פתרונות, ומצד שני אנחנו רואים שדווקא קיימת נסיגה, זאת אומרת אם הפרויקטים הללו המתוכננים באמצעותם של ה-260 מיליון שקלים, לא יבואו לידי ביטוי אז אנחנו רק נלך ונראה החמרה במצב הזה.

יוסי יונה: ושוב, גם באשר לסוגיה הזאת היינו רוצים לראות, אם הסוכנות לא תבוא לקראתנו או לקראת הסטודנטים, איך בעצם המדינה, ות"ת, יכולים לעשות את הפעולות שיש בהן משום פיצוי על החסר שהולך להתממש למול עינינו המתקוממות, הייתי אומר, לא המשתאות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: נשמע את התאחדות הסטודנטים.

יוסף ג'בארין: אולי אני אגיד דברים קצרים.

מירב בן ארי: דקה כדי שנשמע גם את האנשים, אבל חאג' יחיא היה לפניך, רק שתדע.

יוסף ג'בארין: יש לי עוד דיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן לו כי הוא רוצה לצאת.

מירב בן ארי: התאחדות הסטודנטים ואז נעבור לחבר הכנסת ג'בארין.

<ליאת הלבץ: תודה רבה, מירב.

<ליאת הלבץ: ליאת הלבץ, מהתאחדות הסטודנטים הארצית.

<ליאת הלבץ: קודם כול, תודה רבה באמת על הדיון הזה, בהחלט נושא חשוב.

<ליאת הלבץ: אנחנו יושבים פה לצערי שוב ושוב שנה אחרי שנה עם אותם נתונים עגומים.

מירב בן ארי: מ-2012 דרך אגב, לפחות מהסיכומים שיש.

<קריאה: סוף 2012.

<ליאת הלבץ: נכון.

<ליאת הלבץ: סקר הסטודנט שההתאחדות מעבירה אחת לשנה בכל רחבי הארץ מראה באמת נתונים מאוד עצובים, שלמעשה אחוז המתגוררים במעונות נשאר זהה לאורך כל השנים האלה.

<ליאת הלבץ: אנחנו נמצאים – למרות השיח החזק מאוד ובאמת אפשר לומר אולי מערכות בחירות שלמות שמדברות רק על נושא הדיור – עדיין, רק 7% מהסטודנטים מתגוררים במעונות כבר באמת מספר שנים ארוך.

<ליאת הלבץ: כמה נתונים כדי שתכירו.

<ליאת הלבץ: הוצאה על דיור לסטודנט ממוצע לחודש היא 2,173 שקלים, כשהשכר החודשי של סטודנט ממוצע עומד על 3,800 שקלים.

<ליאת הלבץ: אפשר לראות שמדובר בפער יחסית – הדיור לוקח נתח כל כך קריטי מההוצאה - - -

מירב בן ארי: את מדברת על דיור במעונות?

<ליאת הלבץ: על דיור בכלל.

<ליאת הלבץ: ואפשר להבין מהנתון הזה באמת שהפער הקטן הזה שנשאר בין ההוצאה על דיור לבין ההכנסה של הסטודנט משאירה לו פער מאוד קטן לשלם שכר לימוד, הוצאות שוטפות של מזון, נסיעות וכדומה, ובכלל באמת הוצאות שוטפות על לימודים – אם זה לקנות מחשב וספרי לימוד.

<ליאת הלבץ: הפער הזה יכול באמת להצביע ולתת להבין שמה שאנחנו צריכים פה זה עוד מעונות, וכמה שייבנו עוד מעונות - - -

מירב בן ארי: זה אנחנו יודעים, זה ברור.

מירב בן ארי: אני חייבת לשאול אותך משהו כי גם זה עלה פה מתגובות שקיבלנו מסטודנטים.

מירב בן ארי: את חושבת באמת היום שסטודנט שגר במעונות, משלם פחות מסטודנט שגר עם שותפים?

<ליאת הלבץ: זה תלוי מאוד, זה תלוי מאוד במעונות, וזו אגב אחת הסוגיות הכי קריטיות שצריך לדון בהן.

<ליאת הלבץ: כי לאורך השנים הוקצב אומנם תקציב באמת גדול לסיוע בבניית מעונות למוסדות האקדמיים, אבל בסופו של יום שיטת העבודה שאיתה פנו לפריפריה מול המרכז לבניית מעונות, שיטת העבודה הביאה למצב כזה שלא משתלם.

<ליאת הלבץ: לא משתלם לגור במעונות, וראינו גם בעקבות זה שלא בנו מעונות כי היזמים הבינו שאין שום סיבה שאותו צעיר יבוא לגור במעונות כשהוא יכול לשכור דירה באותו אזור באמת במחיר שווה למחיר של המעונות או אפילו יותר זול.

<ליאת הלבץ: אז בסופו של דבר הסיוע של המדינה פר חדר או פר מיטה במעונות צריך להיות יותר גבוה כדי שלסטודנטים תהיה מוטיבציה ובאמת איזושהי אפשרות לבוא לגור במעונות כי זה פתרון שהוא הרבה יותר נגיש, הרבה יותר נכון לסטודנטים מאשר האופציות שקיימות היום בשוק.

<ליאת הלבץ: הבעיה העיקרית היא אגב באמת דווקא באזורי הביקוש.

מירב בן ארי: מבוקשים, כן.

<ליאת הלבץ: לבנות מעונות, בדיוק כמו שציינת, בשנקר, במכללה האקדמית תל אביב-יפו, באוניברסיטת תל-אביב – אגב, יש עוד קמפוסים באזור תל-אביב, אם זה סמינר הקיבוצים, מכללת לוינסקי, שאין להם מעונות.

<ליאת הלבץ: אלה סטודנטים שצריכים לגור במרכז הארץ, באזורי הביקוש, איפה שהשכירות הכי גבוהה, ואין להם פתרון, אין להם פתרון אחר.

<ליאת הלבץ: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אגב, זה לבנות מעונות או פשוט הסדרים חלופיים.

יוסף ג'בארין: למשל, שאוניברסיטה תשכור בניין או תיקח אחריות על בניין, תנהל אותו.

יוסף ג'בארין: זה לא רק לבנות.

<ליאת הלבץ: לזה היא לא מקבלת סיוע מהמדינה, אז אין מוטיבציה למוסד לעשות את זה.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: אני רוצה, בנוסף לדברים שנאמרו לחדד שלוש נקודות עיקריות.

יוסף ג'בארין: אחת, שאין ספק שיש לנושא הזה את ההיבט המעמדי.

יוסף ג'בארין: המשפחות שנפגעות מהיעדר המעונות זה משפחות במצב סוציואקונומי נמוך ולכן זה מאוד חשוב לקשר את זה לדיון, הייתי אומר המעמדי, אבל להיבטים החברתיים של המעונות.

יוסף ג'בארין: שנית, תושבים שגרים בפריפריה – אנחנו כולנו יודעים שיש בעיה קשה של תחבורה ציבורית, ולכן הם הבאים בתור מבחינת הקושי שהם חיים בו כאשר אין מעונות.

יוסף ג'בארין: אנחנו מכירים את הסוגיה הזו מאוד מקרוב, סטודנטים לא יכולים לנסוע כל יום, הם מאחרים לשיעורים וכדומה.

יוסף ג'בארין: והעניין השלישי שאני חייב להתייחס אליו זה כל מה שקשור לסטודנטים הערבים,.

יוסף ג'בארין: והנושא הזה מתעורר בשני היבטים.

יוסף ג'בארין: היבט אחד, אנחנו מכירים לצערי תופעה שהיא קיימת, שהם נתקלים בהרבה קשיים כשהם רוצים לשכור, ואני לא מחדש למרביתכם כאן.

יוסף ג'בארין: יש קשיים למצוא מעונות ביישובים היהודיים, בשכונות היהודיות, מה שמושפע כמובן מהמצב הפוליטי בישראל, ולכן זה רק מקשה עליהם.

יוסף ג'בארין: זה מצד אחד.

יוסף ג'בארין: מצד שני, יש גם לעניין הזה היבטים חברתיים ותרבותיים.

יוסף ג'בארין: הרבה מהמשפחות הערביות, בעיקר כשמדובר בסטודנטיות ערביות, למשפחות הערביות הרבה יותר קל, הרבה יותר נוח לדעת שהסטודנטית נמצאת במעון במסגרת מסודרת ומאורגנת.

אוסאמה סעדי: ובידיים טובות.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: גם יודעים מי האחראים וגם בכלל מערך הניהול.

יוסף ג'בארין: ולכן, מה שאני אומר שצריך פשוט גם לראות את התמונה המלאה הזו לעניין המעונות.

יוסף ג'בארין: אחד, ההיבט החברתי-מעמדי והכלכלי; שניים, תושבי הפריפריה שמתקשים להגיע בתחבורה ציבורית; שלוש, כל מה שמתקשר לקשיים של הסטודנטים הערבים למצוא מעונות ביישובים היהודיים; וארבע, סוגיית הסטודנטיות הערביות שהרבה יותר נוח פשוט להשתלב דווקא במעונות ולא לחפש דיור מחוץ לאוניברסיטה.

מירב בן ארי: תודה רבה, ג'בארין.

מירב בן ארי: יותם, אתה תתייחס בסוף.

<יותם בן שטרית: אני רושם הכול.

מירב בן ארי: תרשום לך את ההערות של חברי הכנסת עד שנסיים כי יש פה עוד חברי כנסת שגם יתייחסו.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את הסוכנות.

מירב בן ארי: מי הנציג שלכם שידבר על הסיפור של מעונות מילמן?

מירב בן ארי: יש לי פה שלושה.

<חיים מבורך: אנחנו לא הסוכנות, אנחנו קופת הפנסיה של הסוכנות.

<חיים מבורך: זה קצת שונה.

<קריאה: הסוכנות העבירה את זה לקופת הפנסיה.

<אורה חכם: באיזה הקשר אתה פה?

<חיים מבורך: אני הבעלים של בית מילמן.

יוסי יונה: קופת הפנסיה היא הבעלים.

<חיים מבורך: שמי חיים מבורך, אני המנכ"ל של הקופה.

<חיים מבורך: קודם כול למען הסדר הטוב, בית מילמן הוא לא בבעלות מלאה של הקופה.

<חיים מבורך: יש שם עוד שותף אחד של 50%.

מירב בן ארי: העירייה?

<חיים מבורך: לא.

<חיים מבורך: זה אס.

<חיים מבורך: ג'י.

<חיים מבורך: ג'י, זו איזושהי חברה פרטית, זה מישהו פרטי.

<חיים מבורך: יש שם עוד תשעה שותפים, חנויות.

יוסי יונה: להבהיר בבקשה.

יוסי יונה: החברה הפרטית הזו שעכשיו בידה 50% מהבעלות זה חברה שאתה יכול להגיד לנו לגבי ההיסטוריה שלה, מתי היא רכשה את ה-50%?

<יגאל משה אבלגון: ב-2012.

<חיים מבורך: לא, לא.

<חיים מבורך: זה אני, אל תבלבל, הוא שאל אותי.

מירב בן ארי: סליחה, לא להפריע בבקשה.

מירב בן ארי: אדוני, אתה בזכות דיבור, בבקשה.

<חיים מבורך: היסטורית המצב הוא כזה ששיכון ופיתוח בנתה לפני הרבה שנים את בית מילמן מכספי הסוכנות היהודית.

<חיים מבורך: באיזשהו שלב, שיכון ופיתוח הפכה לחברה פרטית, הפריטו אותה, המדינה הפריטה אותה, וכשהיא הפריטה אותה, העבירו אליה את כל בית מילמן, העבירו אותה בבעלות פרטית לחברה הפרטית הזאת.

<חיים מבורך: היה מאבק בין הסוכנות לבין שיכון ופיתוח על רקע זה שהסוכנות מימנה את הבנייה של בית מילמן, ואז בפשרה הם הגיעו להחלטה ש-50% יועבר לבעלות הסוכנות היהודית ו-50% נשאר בידי שיכון ופיתוח, כשלימים אני חושב שיכון ופיתוח הפכה להיות חברת אזורים או היא מכרה את זה לחברת אזורים.

<חיים מבורך: לאחר מכן חברת אזורים מכרה את ה-50% לשני שותפים.

מירב בן ארי: בסדר, אני לא שאלתי על ההיסטוריה.

<חיים מבורך: לא, זה חשוב.

<חיים מבורך: חבר הכנסת יונה שאל אותי אז אני עונה לו.

מיכל רוזין: זה חשוב שנבין למי - - -

מירב בן ארי: אין בעיה, הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: עכשיו, אחרי שהבנו את החלוקה, תסביר לנו מה הסיפור בדיוק– הוא קרא לזה "חרב מונחת", אני קראתי לזה "דחפור" – מה הסיפור בדיוק עם עתיד בית מילמן.

<חיים מבורך: לגבי בית מילמן הוגשה תוכנית שינוי של תב"ע, לגבי מגורים.

<חיים מבורך: אני לא מכיר את פרטי התוכנית כי אני לא מתעסק בזה.

<חיים מבורך: זה הוגש על-ידי החברה הפרטית והוגש על-ידינו.

<חיים מבורך: אמורים שם לבנות גם דירות מגורים וגם דירות ברות השגה, כמה עשרות.

מירב בן ארי: דיור בר השגה.

<חיים מבורך: דיור בר השגה.

<חיים מבורך: זה נמצא בוועדות המחוזיות, זאת אומרת עם כל האינטרסים של כל הגורמים, כל אחד מתנגד, לא מתנגד, אבל זה כרגע בדיונים של הוועדה המחוזית.

<חיים מבורך: זאת הסיטואציה כרגע לגבי בית מילמן.

<חיים מבורך: בפועל כרגע בבית מילמן יש – כאן הזכירו 300 מיטות, זה קצת פחות, זה 250 מיטות.

מירב בן ארי: 250, כן.

מירב בן ארי: שמונה קומות.

<קריאה: 240.

<חיים מבורך: 240–250 מיטות.

<חיים מבורך: מושכר דרך אגודת הסטודנטים, שהם שותפים מבחינת הפעילות של העסק הזה, ולימים אם יאשרו את התוכנית, אני לא יודע מתי זה יצא לפועל, אבל זה יצא בעוד כמה שנים לפועל, כנראה שהתב"ע לא תצא לפועל.

מיכל רוזין: אז זה לא יהיה לסטודנטים.

מירב בן ארי: הדבר הכי קרוב לסטודנטים זה הדיור בר השגה.

אוסאמה סעדי: כמה יישמר לסטודנטים מתוך זה, אחרי שייבנו?

<חיים מבורך: אני שוב אומר, אני לא יודע את פרטי התוכנית.

<חיים מבורך: אני יודע שיש שם כמה עשרות דירות ברות השגה, מה שזכור לי זה כנראה משהו בסביבות 40 דירות, אבל אני לא מתערב בזה.

<יגאל משה אבלגון: ברות השגה במחיר השוק.

מיכל רוזין: כן, ברור.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים מה זה דיור בר השגה.

מירב בן ארי: יש פה נציג של עיריית תל-אביב?

מירב בן ארי: לא.

<חיים מבורך: מה שקורה הוא, הדברים האלה נמצאים בוועדה מחוזית, אנחנו לא נכנסים לזה.

מירב בן ארי: כן, זה לא בידיים שלך.

<חיים מבורך: אני לא יכול להיכנס לפרטים האלה.

מירב בן ארי: מי הגיש את התוכנית של שינוי ייעוד הבניין?

<חיים מבורך: זה שיתוף פעולה של החברה ושל חברה שמטפלת מבחינתנו בבניין הזה.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: זאת אומרת כרגע, כל הנושא של שינו ייעוד, שזה גם מורכב, כמה שנים, וההפחתה, גם הפרויקט של דיור בר השגה, זה נמצא כרגע בוועדה המחוזית.

<חיים מבורך: בוועדה המחוזית.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: אנחנו גם נבקש.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: תודה על ההבהרה.

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברים, אני כסטודנט עברתי את זה ואני מתכונן כי הבנים שלי או-טו-טו נכנסים גם להיות סטודנטים ויש לנו את הבעיה הזאת.

מירב בן ארי: איפה למדת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני למדתי בטכניון.

מירב בן ארי: ושכרת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אני הייתי במעונות, אבל יש לי חברים, יש גם את הבן של אחי שלפני תקופה קצרה רק סיים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיות מסתכמות, ואני אקרא את זה בכותרות: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מציאת דירה, כי גם דירות לא קל למצוא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מצבור של דירות ריקות שמחכות לסטודנטים להשכיר אותן; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות שלא רוצים להשכיר לסטודנטים, וכדי לשכור דירה, אתה לא יכול לשכור אותה לבד כי העלויות הן גבוהות מאוד אז אתה צריך שותפים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד שאתה מוצא את השותפים שמתאימים, גם זה סיפור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם אמרתי, עלויות השכירות כי אנחנו מדברים על צעירים, במיוחד באוכלוסייה הערבית, רובם צעירים שעוד לא עבדו, לא באו אחרי תקופה שעבדו שנתיים-שלוש ובאו עם כסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני למשל התעכבתי שנה כדי לעבוד, עבדתי שנה ואז התחלתי ללמוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם בדירות שאתה מוצא, לפעמים אתה מוצא במקומות די רחוקים מהאוניברסיטה שאתה לומד בה ואתה צריך גם נסיעות, אוטובוסים, והשעות של האוטובוסים ומתי זה מגיע ומתי זה לא מגיע, ולפעמים אתה גם מפספס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שאתה מבזבז שעה ככה – אצלנו בטכניון אמרנו שיש את הקורס של מדעי הקפיטריה, זה הזמן האבוד שאתה צריך לבלות שם – קודם כול עד שאתה מגיע באוטובוס כי אתה לא רוצה לאחר להרצאה אבל אתה צריך להגיע מוקדם, כי אחרת באוטובוס הבא כבר תתעכב ואתה מפספס את השיעור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שנית, גם באוניברסיטאות זה לא בית-ספר שאתה מתחיל ב-8:00 ומסיים ב-15:00, מסיים ב-16:00, יש מה שנקרא חלונות בין ההרצאות, ואז יש לך שעתיים-שלוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא תמיד אתה יכול לנצל אותן וכל הזמן לשבת בספריה וללמוד, אז אלה גם שעות שאם אתה לא במעונות – אני למשל, אפילו כשהייתה לי שעה הייתי קופץ ממקום ההרצאה למעון ומנצל את הזמן הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חברים אחרים שפשוט הם רק מסתובבים כי הם בדירות.

מיכל רוזין: ישבו על הדשא, קוראים לזה.

מיכל רוזין: בתל-אביב קוראים לזה יושבים על הדשא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באוניברסיטת חיפה קראו לזה מדעי דשא.

אוסאמה סעדי: אצלנו היו קוראים לזה מדעי דשא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אצלנו מדעי קפיטריה.

מיכל רוזין: כנראה אצל כולם זה אותו דבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גם מקומות לאוכלוסייה הערבית שאפילו אם הם לא מספיק רחוקים מבחינת הקריטריונים לקבל מעונות, אבל יש להם את הבעיה שהם מבלים הרבה שעות בסוף יום הלימודים לחזור הביתה, כשהם במרחק אולי 20–25 קילומטר, מבלים שעות כי אין תחבורה ציבורית שהם יכולים לחזור הביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הקריטריון לפעמים שזה רחוק – מרחק, מצב סוציואקונומי – זה לא מספיק אלא איך להגיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמו שפעם העליתי בעניין של המרחקים לתחנות כיבוי איש, לא לוקחים בחשבון את הפקקים של התחבורה ואז גם הכיבוי אש מגיע די מאוחר למרות שהוא במרחק קטן יחסית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, זו הנקודה הנוספת, התחבורה הציבורית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יכול להעיד על עצמי שהייתי נוסע בשבת כי הלימודים שלי היו מתחילים בבוקר מוקדם ביום ראשון ולא יכולתי להתחיל ביום ראשון, היה לנו אוטובוס אחד שיוצא מטייבה – אני תושב טייבה – בארבע וחצי או בכיוון תל-אביב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום ללכת צפונה, אני הולך דרומה ואז היה לוקח לי שלוש שעות עד שאני מגיע לחיפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה אם לא בונים עוד מעונות, הסטודנטים, זה יכול גם להשפיע על קיום הלימודים שלהם בכלל או המשך הלימודים כי יש הרבה סטודנטים שאני מכיר, הם לומדים שנה, שנה שנייה, הם יוצאים לחופשה תקופת מה כדי גם לעשות קצת כסף לעבוד.

מירב בן ארי: הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע אתכם.

מירב בן ארי: מי מדבר, אתה או את?

<יגאל משה אבלגון: אני יגאל, סגן יושב-ראש אגודת הסטודנטים.

מירב בן ארי: של אוניברסיטת תל-אביב?

<יגאל משה אבלגון: של אוניברסיטת תל-אביב, ומורן שנמצאת פה לצדי היא מנהלת יחידת הדיור.

<יגאל משה אבלגון: אני רק רוצה לתקן את חבר הכנסת אוסאמה.

<יגאל משה אבלגון: יש 2,321 מיטות היום באוניברסיטת תל-אביב עבור הסטודנטים שלנו.

<יגאל משה אבלגון: זה קצת פחות, זה מהווה 8% ולא 10% מכמות הסטודנטים באוניברסיטת תל-אביב, ככה שהמצב שלנו לא כל כך שונה מחיפה או מבאר שבע.

<יגאל משה אבלגון: הדבר שכן שונה זה כמות הדיור שיש לנו מחוץ לעיר וכמה זה עולה.

מירב בן ארי: מחוץ למעונות.

<יגאל משה אבלגון: מחוץ למעונות, שם אנחנו כבר מגיעים לשוק שכירות של בין 2,000 ל-3,000, ל-4,000 שקלים, תלוי כמה הסטודנט יכול להרשות לעצמו לשלם, או אפילו יותר נוח להגיד, תלוי כמה ההורים שלו יכולים לשלם.

<יגאל משה אבלגון: אני רוצה להיכנס שנייה למילמן.

<יגאל משה אבלגון: בשנות השישים באמת בית מילמן הוקם ביחד עם הסוכנות היהודית למטרות ציבוריות, זה היה שיכון לעובדים.

<יגאל משה אבלגון: ב-20 השנים האחרונות בית מילמן הפך להיות מעונות לסטודנטים לכל דבר.

<יגאל משה אבלגון: הסטודנטים שמגיעים לבית מילמן הם הסטודנטים מחתך האוכלוסייה הכי נמוך בחברה הישראלית, הם משלמים היום קצת יותר מ-1,000 שקלים לשכירות של חודש, ואין שום דבר ושום תחלופה אחרת במדינת תל-אביב, אפשר לקרוא לזה, עבור הסטודנטים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משלמים ארנונה, חשמל, מים.

<יגאל משה אבלגון: כרגע, נכון להיום, המיזם – ואני לא רוצה להיכנס עכשיו היסטורית איך זה עבר – המבנה היה ציבורי.

<יגאל משה אבלגון: היום הוא הפך לקרקע פרטית, הפך למשהו פרטי ורוצים לבנות ממנו איזושהי יזמות נדל"ן של לא יודע כמה דירות.

<יגאל משה אבלגון: מנסים להראות לנו – גם בתור אגודת סטודנטים וגם לכם – שיישמרו 40 דירות או 40 מיטות או 40 חדרים, זה לא רלוונטי כי הסטודנטים האלה שמשלמים 1,000 שקלים בחודש לא יוכלו להיכנס לאותן דירות.

<יגאל משה אבלגון: הם פשוט לא יצליחו והם ייזרקו לרחוב.

<יגאל משה אבלגון: 250 סטודנטים ייזרקו לרחוב באוניברסיטת תל-אביב, וזה משהו שמקומם אותי – סליחה, אני גם ארגנטינאי, זה עולה לי ישר לראש.

<קריאה: לא רק אתה.

מירב בן ארי: רגע, לפני שזה עולה לך לראש, שאלת הבהרה.

מירב בן ארי: היום, חוץ מבית מילמן, שבאמת נתת פה הערה חשובה שזה האוכלוסיות הכי מוחלשות, יש עוד אופציות?

<יגאל משה אבלגון: כרגע יש שני מעונות אחרים באוניברסיטת תל-אביב – מעונות איינשטיין - - -

מירב בן ארי: במחיר הזה?

<יגאל משה אבלגון: לא.

<יגאל משה אבלגון: הרבה יותר יקר, בין 300 ל-500 שקלים יותר.

<יגאל משה אבלגון: זה השלב הבא, ושלב אחרי, רוב המעונות באוניברסיטת תל-אביב הם במעונות ברושים.

<מורן גורנגוט: 1,429 מיטות.

<יגאל משה אבלגון: יש שם 1,429 מיטות, מתוכן 120 מיטות שמאפשרות לסטודנטים להיות בשותפות באותו חדר, כך שהמחיר מתחיל מ-1,900 שקל ולא 1,000 שקל כמו בבית מילמן, ועולה כלפי מעלה אחרי 120 מיטות, כך שאין יותר מדי תחלופה באוניברסיטת תל-אביב עבור אותם סטודנטים.

<יגאל משה אבלגון: זה פשוט אומר שאנחנו לא נוכל לשלב באוניברסיטה שלנו אנשים מאוכלוסיות מעוטות יכולת וזה משהו שאנחנו כן רוצים לראות, זה משהו שאנחנו כן רוצים לקדם בתור אגודת סטודנטים.

<יגאל משה אבלגון: אחרי שמעונות מילמן ייסגרו – כי אני לא יודע, אני לא מרגיש שהולך להיות פה משהו אחר – אנחנו הולכים לרדת באחוז אחד גדול, 250 סטודנטים פשוט לא יוכלו ללמוד באוניברסיטת תל-אביב, אנחנו נהפוך להיות אוניברסיטה של עשירים בלבד, וזה דבר שבאמת פוגע לי בלב כי אני לא יודע איך אפשר להתחיל לשנות את הדברים האלה.

<יגאל משה אבלגון: אין לי דבר וחצי דבר ליזמים.

<יגאל משה אבלגון: תרוויחו, תרוויחו, אבל מה שאני כן מבקש זה ש-250 המיטות האלה יישמרו גם בפרויקט הנדל"ני הענק הזה וגם יישמר מחיר השכירות שיאפשר לסטודנטים לחיות שם, לסטודנטים מעוטי היכולת ולא לסטודנטים שיכולים להרשות לעצמם לשלם 2,000 שקלים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משפט אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שיש מקום שאנחנו כחברי כנסת פה ניזום לפחות פטור מארנונה לסטודנטים כי כששוכרים זה חלק מהעלויות.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אל תיכנס אתי לפטור מארנונה.

מירב בן ארי: זו החלטה מורכבת מול הרשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מול הרשות, ליזום בוועדת הפנים.

מירב בן ארי: אבל אנחנו לא יכולים כוועדה ליזום פטור מארנונה.

מירב בן ארי: מה שקשור לארנונה זה שר הפנים.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, הערה לעניין מילמן.

אוסאמה סעדי: אני הגשתי שאילתה דחופה בעניין בית מילמן וקיבלתי תשובה מסגן שר האוצר.

אוסאמה סעדי: אחרי זה פניתי במכתב ביום 12 בדצמבר 2016 לשר האוצר משה כחלון, וביקשתי – יש שם תוכנית ברושים, מדברים על 480 יחידות.

מירב בן ארי: מיטות?

אוסאמה סעדי: מיטות.

אוסאמה סעדי: ומעונות איינשטיין – 150, אבל לעניין מילמן אני אמרתי שגם הוועדה המחוזית שעכשיו התוכניות שם, גם הם יכולים להתנות.

מירב בן ארי: מה ענו לך בתשובתם?

אוסאמה סעדי: עוד לא ענו, לכן אני מבקש באמת שהם גם יענו ואת – יש לך בטח קשרים יותר טובים וקרובים עם שר האוצר, שתבדקי איפה עומד העניין הזה.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני לא הייתי בתחילת הדיון אז אני לא כל כך יודע מול מי אנחנו עובדים בדיון הזה.

מירב בן ארי: אנחנו עובדים מול הוות"ת, יותם יתייחס בסוף אחרי שהוא ישמע את כל חברי הכנסת.

איתן ברושי: מי זה הממשלה פה, מי זה הכתובת האחראית?

מירב בן ארי: הוות"ת.

<יותם בן שטרית: חלקי.

איתן ברושי: אני לא בטוח שהוא לוקח את האתגר הזה.

איתן ברושי: בדוח טרכטנברג היו בזמנו התייחסויות לשאלה של מעונות הסטודנטים.

איתן ברושי: צריך להבחין בפתרונות לשאלה בין פריפריה למרכז.

איתן ברושי: כמי שהיה בוועד המנהל וראש מועצה בעמק יזרעאל, עסקנו בבניית מעונות ואני חושב שיש הבדל, עם כל הכבוד, בין המרכז לפריפריה.

איתן ברושי: למשל, היו תקופות שסבסדו את המעונות במכללת ספיר ומי שבחר להתגורר ביישובים שהיו באזורי העדיפות והעימות.

איתן ברושי: אנחנו יודעים עכשיו על תוכנית גדולה של 15 מיליארד לצפון.

איתן ברושי: צריך לראות שיש בה גם מרכיב של מעונות.

מירב בן ארי: כל הכסף של קק"ל הולך למעונות הסטודנטים.

איתן ברושי: אז אני רוצה לומר פה.

מירב בן ארי: כולו, נכון?

מירב בן ארי: כמה זה?

מירב בן ארי: 400 מיליון שקל?

<יותם בן שטרית: לא.

<יותם בן שטרית: 140 מיליון שקל.

מירב בן ארי: כסף זה לא הבעיה.

איתן ברושי: ההבדל בין רצוי למצוי בגימטריה זה כסף, תבדקו אחר כך בתור סטודנטים.

מירב בן ארי: אבל אתה לא היית בתחילת הדיון, ובתחילת הדיון דיברנו, חבר הכנסת ברושי, על הכסף.

איתן ברושי: אבל מאחר שאני מכיר את הנושא הזה גם מהחיים, לא רק מהדיונים, עסקנו בזה, בנינו מעונות בעמק יזרעאל, בנינו אותם בראשותי, בנינו את זה בתחום העיר עפולה, אבל אני רוצה להגיד שבלי מעורבות ממשלתית, עם כל הכבוד לוות"ת, זה לא יכול לקרות.

איתן ברושי: ולכן, נדרשת פה באמת תוכנית לאומית ולא תוכנית נקודתית היום או מחר.

איתן ברושי: בפריפריה יש יותר זמינות של קרקע, ולכן שם העסק הזה יותר פשוט והבנייה היא יותר זולה.

איתן ברושי: במרכז יש יותר מלאי של דירות ויש בעיה של העלויות.

איתן ברושי: המדינה מעוניינת לחזק את היכולת.

איתן ברושי: מצד שני, כשאתה אומר סטודנטים בתל-אביב, זה לא מאה אחוז ביקוש מכל הפוטנציאל של הלומדים.

איתן ברושי: יש כאלה שימשיכו לגור אצל ההורים או במקומות אחרים ולא כולם נדרשים למעונות.

איתן ברושי: לכן, אני לא חושב שהאחוזים פה, זאת התמונה המלאה.

<יגאל משה אבלגון: אני יכול להגיד לך גם מה הדרישות לכל המעונות.

איתן ברושי: אני מניח יותר מהמצאי - -

<יגאל משה אבלגון: חד-משמעית.

איתן ברושי: - - אבל פחות מהיקף הסטודנטים.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שמה שנדרש זה תוכנית שמתחלקת לפי אזורים ולפי אזורי עדיפות ולפי הפריפריה והמרכז.

איתן ברושי: יותר קל לפתור את זה בפריפריה, יש יותר זמינות של קרקע, היא יותר זולה, יש יותר יכולת לבנות בלוח זמנים קצר, בקרבה גיאוגרפית למכללות ולמוסדות הלימוד האקדמיים, ויש יותר קשיים באזורים של ביקוש, כשחלק מהשאלה של היכולת להשכיר דירות היא בשלב אחר של הבנייה.

איתן ברושי: יש מקומות שגם זאת לא בנייה שמאפשרת את ההשכרה.

איתן ברושי: לכן, היושבת-ראש, אני מציע בשני שלבים.

איתן ברושי: אחד, תוכנית רחבה, היא לא ברמת הוות"ת, צריך לדבר מול הממשלה ומול האוצר על תוכנית שתאפשר בנייה, כפי שאמרתי, בחלוקה בין מרכז לפריפריה.

איתן ברושי: דבר שני, אני חושב שצריכים להיות כללים להשכרה לסטודנטים.

איתן ברושי: כמו שיש תנאים של סטודנטים, צריך לראות אם המדינה יכולה לשפות ולתת עזרה, כמו שיש כרטיסי נסיעה, כמו שיש דברים דומים.

איתן ברושי: צריך להביא לידי ביטוי את חשיבות המעונות בתנאים הכלכליים שהמדינה מעמידה לרשות הסטודנט.

איתן ברושי: למשל, אנחנו יודעים שסטודנט לא משלם את כל העלות שלו במוסדות אלא יש חלוקה.

איתן ברושי: יש אפשרות לפי דעתי לראות במגורים של סטודנט שאין לו פתרון אחר ואין לו יכולת כלכלית, חלק מעלות התלמיד ולבדוק את האפשרות הזאת, להביא את זה לידי ביטוי בתקציב המדינה / תקציב ההשכלה הגבוהה.

מיכל רוזין: אבל העבירו לזה.

מירב בן ארי: אבל כסף זה לא העניין כאן.

מיכל רוזין: העניין הוא הבנייה.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אמרתי לו שבתחילת הדיון דיברנו על זה.

איתן ברושי: זה מה שאני רוצה לומר.

איתן ברושי: שהבנייה לא תהיה בזמן הקרוב, היא לא תהיה רחבה באזורי ביקוש, היא לא תהיה מהירה באזורי נדל"ן, לכן הפרדתי בין הפריפריה למרכז ולכן אני חושב שבמרכז יותר קשה.

איתן ברושי: לכן אני מציע לראות בעלות הדירה, עלות שכר הדירה לסטודנטים שאין להם את היכולת, מרכיב משכר הלימוד שהמדינה מחויבת לו לפחות עד שתהיה אלטרנטיבה אחרת.

איתן ברושי: אי-אפשר להגיד שאין מקום למי שאין לו אלטרנטיבה.

איתן ברושי: אז נאמר, שילכו לפריפריה, שילכו למכללות, בוודאי בתואר ראשון, שילכו לנגב ולגליל, שילכו לאזורים שהם אזורים שיש למדינה עניין לחזק אותם, ואחר כך כשמדברים גם על תואר שני והלאה, יש מקום לבדוק הקלה בשכר דירה, לא על בסיס עידוד הבנייה – זה לא יקרה בזמן הקרוב – אלא על בסיס השתתפות בשכר הדירה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אנחנו נחדד שוב את מה שאמרנו גם בהתחלה ותכף יותם מהוות"ת יתייחס לזה.

מירב בן ארי: א.

מירב בן ארי: יש פה כמה משרדים אחראים; ב.

מירב בן ארי: יש פה מיליונים שהוקצבו שנים ופשוט לא יוצאים לדרך.

איתן ברושי: לא ניצלו.

מירב בן ארי: ולא נוצלו.

מירב בן ארי: לפני יותם אני רוצה לשמוע את מרכז אקדמי לב.

מירב בן ארי: בבקשה, ואחרי כן יותם, אתה עונה לכל מה ששמעת פה מהחברים.

<יותם בן שטרית: נשתדל.

<אוריאל בן-נון: שלום לכולם.

<אוריאל בן-נון: אני אוריאל ממרכז אקדמי לב, מוסד אקדמי בירושלים.

<אוריאל בן-נון: אני מתחבר למה שמירב אמרה בהתחלה שיש פה באמת כמה גורמים שמקשים על המוסדות לקדם את הנושא של הבנייה.

<אוריאל בן-נון: אחד מהם זה הדברים הסטטוטוריים כשעובדים מול רשות מקרקעי ישראל.

מירב בן ארי: הוא ממרכז אקדמי לב, אני גם מודה שעשיתי שם סיור וזה מקום מקסים.

אוסאמה סעדי: איפה זה?

מירב בן ארי: מרכז אקדמי לב בירושלים.

<יהודית גידלי: גבעת מרדכי.

מירב בן ארי: וגם הם תקועים אבל אנחנו כבר לקראת שחרור החסם שם.

מירב בן ארי: תסביר להם, אוריאל.

אוסאמה סעדי: כמה סטודנטים יש שם?

<אוריאל בן-נון: מרכז אקדמי לב שוכן בירושלים, מוסד של כ-45 שנה, הוקם על-ידי פרופ' זאב לב, חתן פרס ישראל.

<אוריאל בן-נון: לומדים כ-4,000 סטודנטים בכלל המוסדות, יש קמפוס לגברים, קמפוס לנשים, שניהם ממוקמים פה בירושלים.

<אוריאל בן-נון: אנחנו מקדמים את נושא פרויקט המעונות כבר מספר שנים בשיתוף פעולה הדוק עם ות"ת, וכמו שמירב אמרה ישנם כמה גורמים.

<אוריאל בן-נון: אז אמרתי, רשות מקרקעי ישראל זה גורם אחד.

<אוריאל בן-נון: שלטון מקומי זה כל מה שתקוע עם בעיות של תב"ע, קידום ועדות מחוזיות, התנגדויות, ודבר שלישי זה מודל המימון.

<אוריאל בן-נון: אנחנו בעיקר נתקענו בנושא של מודל המימון כי קרקע הייתה לנו וגם מבחינה סטטוטורית מצבנו היה טוב.

<אוריאל בן-נון: מודל המימון, אחת הבעיות שמאוד הפריעו לקדם את הפרויקט זה איך לאזן אותו מבחינה מימונית.

<אוריאל בן-נון: הזכירו פה את כל נושא מחיר הדיור.

<אוריאל בן-נון: אנחנו יכולים לגבות, למרות שאנחנו ממוקמים בירושלים, סדרי גודל של 1,000 שקלים לסטודנט.

<אוריאל בן-נון: מעבר לכך, אם נגבה 1,500 שקלים לסטודנט אני מאמין שהמעונות שלנו יהיו ריקים.

<אוריאל בן-נון: ולכן, זה בעצם הטווח שלנו.

<אוריאל בן-נון: קיבלנו עזרה, השתתפות מהמדינה בסדר גודל של 30,000 שקלים למיטה, והדבר המשמעותי שקרה השנה בדחיפה של ות"ת והאוצר זה שהתאפשר לקבל מימון בנקאי, וזה בעצם משחרר הרבה מאוד מהקושי של המודל הכלכלי.

<אוריאל בן-נון: כלומר, אנחנו מאמינים, אנחנו יודעים שהיום יש כבר ועדה באוצר, אנחנו הגשנו את החומר ליותם.

<אוריאל בן-נון: ברגע שנקבל מימון בנקאי, זה מקטין לנו את הוצאות המימון בלמעלה ממחצית וזה מאפשר לקדם את המעונות.

<אוריאל בן-נון: בניין אחד סיימנו, אנחנו כרגע יוצאים לפרויקט נוסף למעונות, קרוב ל-200 מיטות, וכרגע יש גם קול קורא של "דירה להשכיר" שבטח יוזכר בהמשך.

יוסי יונה: יש לך צפי לגבי קצב לחמש שנים הבאות?

<אוריאל בן-נון: אנחנו יוצאים עכשיו לפרויקט שייקח לנו שנתיים להשלים, כ-200 מיטות.

<אוריאל בן-נון: השלמנו פרויקט אחד ואנחנו מקווים שלבנות – אנחנו למכון טל שוכרים קרוב ל-200 מיטות.

<אוריאל בן-נון: הזכירו פה שמוסדות יכולים לקחת את המושכות לידיהם ולשכור מבנים.

<אוריאל בן-נון: אנחנו כמוסד ירושלמי שוכרים שני בניינים בגבעת שאול ואנחנו מסבסדים קרוב ל-10,000 שקל סטודנטית בפנימייה, כלומר כמעט כל שכר הלימוד שלה זה רק לסבסוד של המעונות.

<אוריאל בן-נון: אז מקום כזה, כמובן שאנחנו צריכים לתת לו עדיפות כדי לבנות פנימייה, וכשאני אומר לסבסד, אתה שוכר מבנה לא בתנאים הכי טובים, לא בקריטריונים שהתאחדות הסטודנטים ציינה עם רמה של לכל אחד חדר, אלא כדירות, ולמרות זאת אנחנו מסבסדים בכזאת עלות.

<אוריאל בן-נון: אז אני חושב שעכשיו זה תהליך שיחסית – מירב – השתפרנו בנושא הזה.

מירב בן ארי: כן, אני יודעת.

<אוריאל בן-נון: אנחנו עכשיו לקראת אישור של האוצר וות"ת לקחת מימון ואני מאמין שהפלונטר קצת ישתחרר.

מירב בן ארי: אישור של האוצר על ההלוואה?

<אוריאל בן-נון: אנחנו מחכים לזה עכשיו, אני מאמין שנקבל ואז נצא לדרך כי אנחנו מוכנים לצאת למכרז מיידית.

מירב בן ארי: מצןין.

מירב בן ארי: יופי, תודה, אוריאל, אני שמחה לשמוע, זה כבר התקדמות אחרי נראה לי חודשים שאנחנו כבר מתעסקים בזה.

מירב בן ארי: מילה אחת, אורה.

<אורה חכם: אני שואלת את השאלה האם מבנים שמשמשים לציבור נכללו בתחשיב כשנמכרה חברה, שיישארו לגבי הציבור.

<קריאות: - - -

<אורה חכם: מירב, קיבלתי רשות, הייתי רוצה שתשמעי.

מירב בן ארי: אבל עשיתי שקט בשבילך.

<אורה חכם: תודה.

<אורה חכם: אני שואלת את השאלה הבאה.

<אורה חכם: כשנמכר הרכוש הזה של בית מילמן לידיים פרטיות, נקרא לזה, האם נלקחו בחשבון אדמות מתוך זה או מבנים שהם בעצם קרקע ציבורית ששייכת למדינה והיא כאילו נמכרה?

<אורה חכם: הייתי רוצה שסטודנטים פה וגם חברי הכנסת ישימו לב, יכול להיות שצריך לדרוש את כל בית מילמן חזרה למבנה ציבור.

<יגאל משה אבלגון: במקום כסף, הסוכנות היהודית העבירה נכס.

<אורה חכם: אם הוא היה מבנה ציבור הוא צריך להישאר מבנה ציבור.

מירב בן ארי: לא, זה לא קשור, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: הסוכנות זה 50%, ו-50% החברה, יש לה את היכולת לעשות - - -

<חיים מבורך: מבנה פרטי.

<אילן יחזקאלי: הקרקע היא קרקע פרטית.

מירב בן ארי: הקרקע היא קרקע פרטית.

מירב בן ארי: אנחנו מבקשים כאן את מה שאתה הצגת בצורה כל כך טובה, וזה בדיוק מה שאני כותבת כאן תוך כדי לאוצר, אבל אתה יגאל, הצגת את זה יפה מאוד.

מירב בן ארי: הנקודה ברורה, אבל זה בכלל לא מבנה ציבור.

מירב בן ארי: בבקשה, יותם.

<יותם בן שטרית: יותם בן שטרית, ממונה תחום מקרו ותשתיות במועצה להשכלה גבוהה.

<יותם בן שטרית: במסגרת התחום אנחנו מטפלים בכל הנושא של מעונות סטודנטים ובאופן כללי בכל פיתוח פיזי שקיים במוסדות האקדמיים.

<יותם בן שטרית: באותה הזדמנות אני קודם כול אעשה הבחנה קטנה.

<יותם בן שטרית: ות"ת מטפלת באופן כללי במוסדות מתוקצבים בלבד.

מיכל רוזין: לא פרטיים.

<יותם בן שטרית: זאת אומרת, אוניברסיטאות ומכללות מתוקצבות, לא המוסדות הפרטיים, וכולל גם לא מכללות לחינוך.

מירב בן ארי: זה עכשיו בתהליך של מעבר.

<יותם בן שטרית: נכון.

<יותם בן שטרית: מכללות לחינוך בינתיים עדיין נמצאות באחריות משרד החינוך ולא באחריותנו.

<יותם בן שטרית: זאת אומרת, מתוך כל ה-66 מוסדות שבהתחלה דיברו עליהם שצריך לבדוק את כולם, ות"ת טיפלה ומטפלת בכ-30 מוסדות וגם ההתייחסות שלנו בכל תוכנית של מעונות הסטודנטים נותנת התייחסות לכ-30 מוסדות ולא לכלל המוסדות בארץ.

מיכל רוזין: זה ברור.

מירב בן ארי: נכון.

מיכל רוזין: רק תעשה לנו חלוקה, כלומר בפריפריה יש יותר פרטיות מאשר מסובסדות?

<יותם בן שטרית: אני לא זוכר את הכול.

<יותם בן שטרית: דווקא באזור הפריפריה, באזור הצפון בדרך כלל, אם אני לא טועה, יש בסביבות שישה-שבעה מוסדות מתוקצבים על-ידי ות"ת – יש את צפת, תל חי, אורט בראודה - כל אלה מכללות בעצם מתוקצבות על-ידי ות"ת והן כן קיבלו מענה גם בתוכנית מעונות הסטודנטים.

מיכל רוזין: ובדרום?

<יותם בן שטרית: בדרום יש למשל את ספיר, יש את מכללת סמי שמעון, יש את אשקלון.

<יותם בן שטרית: זה בערך הטווח, אבל למשל מכללת אורות שהיא מכללה לחינוך לא נמצאת בוות"ת.

<יותם בן שטרית: אפשר לראות את זה לפי שכר הלימוד, בגדול.

<יותם בן שטרית: שכר לימוד אוניברסיטאי מתוקצב על-ידי המדינה, מה שלא לא מתוקצב על-ידי המדינה.

מיכל רוזין: רציתי לדעת מספרים בשביל להשוות כמות.

<יותם בן שטרית: יש.

<יותם בן שטרית: זה באופן כללי.

<יותם בן שטרית: עוד דבר קטן לגבי התוכניות, מה שנאמר כאן.

<יותם בן שטרית: היו שתי תוכניות – וצריך לעשות כאן עוד פעם הבחנה כללית, כמו שנאמר פעם.

<יותם בן שטרית: היו שתי תוכניות מקבילות שלא עבדו אחת עם השנייה בתום ועדת טרכטנברג, אחת של רשות מקרקעי ישראל שאמרה, אני הולכת להקצות קרקע ל-20,000 פתרונות דיור, ללא קשר לוות"ת – רשויות מקומיות, מוסדות מתוקצבים, מוסדות לא מתוקצבים – בלי קשר לוות"ת.

<יותם בן שטרית: במקביל, מאחר שבזמנו גם טרכטנברג היה יושב-ראש ות"ת, הוחלט על הקצאה ייעודית בסיכום עם משרד האוצר בסוף שנת 2012 - -

מיכל רוזין: 260.

<יותם בן שטרית: - - על 100 מיליון שקלים ראשונים לטובת הקמת מעונות סטודנטים.

<יותם בן שטרית: ה-100 מיליון שקלים האלה, לאור ביקושים וכדומה, גדל ל-260.

מיכל רוזין: נכון.

<יותם בן שטרית: מתוך ה-260 מיליון שקלים, הוקצו 200 מיליון שקלים לכ-6,500 פתרונות דיור.

מיכל רוזין: מה זה אומר פתרונות דיור?

<יותם בן שטרית: מיטות.

אוסאמה סעדי: ידוע איפה?

<יותם בן שטרית: כן, יש לי רשימה כללית של כל הדברים האלה, אנחנו נגיע לזה.

<יותם בן שטרית: 6,500 מיטות ל-200 מיליון.

<יותם בן שטרית: ה-200 מיליון האלה, רובם נמצאים בביצוע, התקציב עצמו ניתן בסוף שנת 2012.

מירב בן ארי: יותם, אתה יודע שאני מעורבת גם בקמפוס לב, גם עם האקדמית, גם עם שנקר – ויהודית מנהלת הוועדה פה לא סתם שואלת – כמה בונים?

אוסאמה סעדי: ואיפה?

מיכל רוזין: ואיפה?

מיכל רוזין: ומתי סיום?

מירב בן ארי: תן לנו משהו אופטימי.

<יותם בן שטרית: אני כבר נותן.

<יותם בן שטרית: יש 1,100 שנבנו ואוכלסו, אגב בין היתר, במכללת יזרעאל, מכללת כינרת וגם באוניברסיטת תל-אביב.

מירב בן ארי: שנבנו ואוכלסו?

<יותם בן שטרית: שנבנו ואוכלסו.

<יותם בן שטרית: יש למעלה מ-2,700 מיטות שכרגע נמצאות בבינוי.

<יותם בן שטרית: בינוי, אני מעריך סדר גודל של בין שנה לשנתיים שזה יסתיים.

<יותם בן שטרית: למשל, יש את אריאל, הטכניון, תל-אביב יפו שנפתר לאחרונה בדיוק כמו שנאמר קודם לכן, בר אילן פרויקט מאוד גדול, מכון לב, חולון.

<יותם בן שטרית: יש לא מעט פרויקטים שכרגע נמצאים בבנייה בפועל.

<יותם בן שטרית: מעבר לפרויקטים האלה יש עוד סדר גודל של כ-1,000 מיטות, שנכון שהן מתעכבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנייה בפועל, יש לך סדר גודל של זמן?

מירב בן ארי: הנה, הוא אמר.

<קריאה: שנה-שנתיים.

מירב בן ארי: חבר הכנסת חאג' יחיא שואל על אלה שבבינוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי אפשר לאכלס אותם?

<יותם בן שטרית: אני מעריך שנה-שנתיים, זה תלוי בקצב הבנייה, אמרתי סך הכול בנייה.

<יותם בן שטרית: למשל, תל אביב-יפו יכול להיות שנתיים עד שנתיים וחצי.

<יותם בן שטרית: למשל, אריאל, לדעתי בתחילת תשע"ח הם כבר יתחילו להכניס.

מירב בן ארי: יגאל, מה בונים אצלכם בתל-אביב?

מירב בן ארי: אתה רואה את מה שהוא אומר?

<יגאל משה אבלגון: בונים עוד בניין, אבל כמו שאמרתי, היכולת להיות בדירת שותפים ולשלם פחות היא מאוד מצומצמת היום.

<יותם בן שטרית: על זה אני אענה.

<יותם בן שטרית: אני אשלים אותך, יגאל.

<יותם בן שטרית: ות"ת הייתה שם, זה היה אחד הפרויקטים הראשונים כשבאנו ללכת לאוניברסיטת תל-אביב.

<יותם בן שטרית: אוניברסיטת תל-אביב הקימה לפני ועדת טרכטנברג מיטות, מתוך זה באנו ואמרנו להם: אתם לא בונים מספיק לשותפים, אתם בונים רק סטודיו.

<יותם בן שטרית: אמרו לנו, זה יזם, אנחנו עושים את המיטב, אנחנו לא רוצים להיות האוניברסיטה העברית – למי שמכיר, האוניברסיטה העברית, חמישה סטודנטים, שם זה היה כישלון מוחץ – אמרו, אנחנו רוצים להיות הפוכים.

<יותם בן שטרית: אמרנו להם, בואו תמצאו את נקודת האיזון ובמבנים הבאים כדי שאתם גם תוכלו לקבל תמיכה מאתנו יהיו יותר שותפים.

<יותם בן שטרית: זה גם הדיון שלנו איתם.

<יותם בן שטרית: ככל שזה יהיה אנחנו נשמח, ככל שזה לא יהיה אנחנו יודעים לאכוף את זה.

<יגאל משה אבלגון: רק חשוב לי לציין שהמחיר עדיין נשאר דומה ללחיות בחוץ בדירת שותפים, ולכן גם הבנייה אולי תוריד מהלחץ של העיר תל-אביב אבל לא תפתור את הבעיה שסטודנט עדיין משלם 2,500 שקלים בחודש או 2,400 שקלים בחודש, גם אם הוא גר עם שותף וגם אם הוא גר בדירת סטודיו.

<יותם בן שטרית: במקרה הזה נכון, זה עניין של מה שקורה ליזמים ולא יזמים.

מירב בן ארי: לא, אבל תגיד לי איך זה ששם הם מסבסדים, בירושלים?

<יותם בן שטרית: בבית מילמן לעומת ברושים?

מירב בן ארי: הרי בית מילמן, כל הפואנטה כאן זה שהסטודנט, מראש יש לו מיטה מסובסדת.

מירב בן ארי: אם בפרויקטים של המעונות אתה בונה ובסוף סטודנט משלם כמו דירה שכורה, אז מה הועילו חכמים בתקנתם?

מירב בן ארי: הרי עדיף, אני כבר אשכור לי דירה ואני אגור עם שותפים.

מירב בן ארי: מה אני עוזרת להם?

<יותם בן שטרית: נכון.

<יותם בן שטרית: קודם כול צריך להבין, סדר גודל של בנייה לעומת התמיכה – סדר גודל של בניית חדר, מיטה, לצורך העניין, זה מעל 180,000 שקלים, התמיכה הכללית של הממשלה כיום היא כ-30,000 שקלים למיטה, את הפער הזה אנחנו סוגרים, אנחנו מצליחים להוריד באופן משמעותי.

<יותם בן שטרית: באזורי פריפריה – אנחנו כבר נגיע לזה – זה שונה ויש הבדל.

<יותם בן שטרית: ככל שיינתן יותר להגדיל את התמיכה הכלכלית במעונות הסטודנטים, זאת אומרת מענק ראשוני יותר גבוה, נוכל לתת יותר.

<יותם בן שטרית: המגבלה שלנו באותו זמן, שכאן זה נאמר באופן כללי, כן הייתה מגבלת תקציב.

<יותם בן שטרית: ב-200 מיליון אתה לא יכול לתת ל-6,500 מיטות ולהגיד, טוב אני אתן לכל אחד 70,000 או 80,000 תמיכה למיטה.

<יותם בן שטרית: כדי לבנות מספיק מיטות, יש פה או עניין של לבנות מספיק מיטות או לבנות מאוד מאוד זול.

<יותם בן שטרית: אנחנו אמרנו שאנחנו הולכים באמת על לעשות את מספר המיטות, ומי שבתל-אביב יכול להוריד את השכירות מתחת למחיר השוק, כ-20% ביחס למחיר השוק המקומי, שזה היה הדבר המשמעותי, וזו נראית לי הנחה יפה, ובאזורי פריפריה ההנחה הייתה בעצם להגדיל את היקף ומספר המיטות ושזה לא יהיה יותר גבוה ממחיר השוק עצמו, זאת אומרת שזה יהיה מחיר השוק.

<יותם בן שטרית: למשל כינרת, אמרנו להם – אתם יכולים לבנות ב-1,000, 1,200 שקלים לבן אדם, ואז גם נשאלת השאלה איך בכינרת אתה בונה ב-1,200 ואיך בתל-אביב ב-1,800.

<יותם בן שטרית: ההבדל זה יזם לעומת בנייה פרטית וכדומה.

<יותם בן שטרית: מי שבאזור פריפריה מוכן לבוא ולהגיד, אני הולך ולוקח הלוואה ומוכן לבנות בכוחות עצמי, אז הוא מרים מעונות, ויש מעונות שקמו בפריפריה.

<יותם בן שטרית: יש מוסדות – ואני לא אציין את זה כאן – שהחליטו שהם לא רוצים להתקשר עם יזם, החליטו שהם לא רוצים לעשות זאת בעצמם, ואנחנו איתם במשא ומתן.

<יותם בן שטרית: זה מהמיטות שאנחנו עדיין לא מתקצבים.

<יותם בן שטרית: זה מבחינת המיטות עצמן.

אוסאמה סעדי: מבחינת המספרים, יותם, תסלח לי, אמרת שיש 1,100 שנבנו ואוכלסו, יש 2,700 בתהליך בינוי, ויש 1,000 שמתעכבות.

אוסאמה סעדי: זה לא מגיע אפילו - - -

<יותם בן שטרית: נכון.

<יותם בן שטרית: יש עוד כמה דברים שנמצאים בעיכובים סטטוטוריים.

<יותם בן שטרית: זה מגיע ל-6,500, יש לי כאן את הכול, אני יכול לתת לך את זה באופן מדויק.

יוסי יונה: איך זה משנה את המפה, אוסאמה, אם מוסיפים עוד 6,500.

מיכל רוזין: זאת אומרת, מ-2012 אין יחידה אחת שנוספה.

<יותם בן שטרית: אני אענה על זה.

יוסי יונה: אני רוצה להוסיף שאלה.

יוסי יונה: בהינתן הנתונים שאוסאמה הציג בתחילת הדיון, היה וה-6,500 המתוכנן - - -

<יותם בן שטרית: זה יגדיל את זה בערך ל-10% מתוך כלל מעונות הסטודנטים הקיימים.

יוסי יונה: זאת אומרת, זה מעלה את זה מ-7% ל-10%.

מיכל רוזין: לא הוספה עדיין מיטה אחת.

מיכל רוזין: אני מבינה נכון?

מירב בן ארי: לא, הוא אומר שנוספו מיטות.

רועי פולקמן: 1,100.

<יהודית גידלי: ממתי?

<יותם בן שטרית: לשם העניין, בתחילת שנת 2012, מספר הסטודנטים שהיו להם מיטות היה כ-6%, היום זה כ-7%.

<יותם בן שטרית: זה גדֵל.

<יותם בן שטרית: זה גדֵל באיטיות.

מירב בן ארי: זאת אומרת, בארבע שנים זה עלה באחוז?

<יותם בן שטרית: זה גדֵל באיטיות.

<יותם בן שטרית: את יודעת כמוני שיש עיכובים סטטוטוריים.

<יותם בן שטרית: יש גם במכון וייצמן עיכובים סטטוטוריים ויש עוד כל מיני מקומות שיש בהם עיכובים סטטוטוריים.

מירב בן ארי: דרך אגב, זה נתון מאוד עגום.

רועי פולקמן: אולי לא ציינו – אני לא יודע אם נאמר כאן – אבל יצא קול קורא.

רועי פולקמן: עשינו את הפיצול עם "דירה להשכיר" והשיטה להאיץ את קצב בניית המעונות, זו הייתה עמדתי מהיום הראשון, זה להפסיק לסמוך על המוסדות האקדמיים ולתת לרשויות המקומיות לבנות.

רועי פולקמן: יצא הקול הקורא לפני כשבועיים.

<יעל מרום- אבישר: אני מ"דירה להשכיר", אני אשמח להרחיב.

רועי פולקמן: בבקשה.

רועי פולקמן: ומבחינתי, ככל שנסיט לשם יותר משאבים יהיו יותר חדרי מעונות.

רועי פולקמן: על המוסדות האקדמיים אי-אפשר לבנות, תרתי משמע – חוץ מאשר במרכז – וכמובן לא על המל"ג.

יוסי יונה: הם בגירעון עצום, איך יבנו?

<יותם בן שטרית: אני חייב להגיד פה באמת שתוך ארבע שנים – זה עניין של פרספקטיבה – למען הפרוטוקול ייאמר שלדעתי בארבע שנים לבנות 6,500 מיטות ומתוך זה נמצאות לך בנויות כבר 1,100 מיטות, למרות כל הביורוקרטיה שקיימת בארץ, ו-2,700 מצויים בבינוי - -

רועי פולקמן: זה תוצאות עגומות מאוד.

<יותם בן שטרית: - - לדעתי זה תוצאות טובות מאוד, ועם כל הכבוד, אני חולק עליכם.

<יותם בן שטרית: זו דעתי.

רועי פולקמן: בארבע שנים בניתם, 1,000 מיטות נוספו לסטודנטים, זה תוצאות עגומות.

רועי פולקמן: וגם איפה, דרך אגב?

רועי פולקמן: ומה אתה מכליל פה?

רועי פולקמן: את המוסדות הגדולים, בתל-אביב, שהצליחו לבנות.

<יותם בן שטרית: לא נכון.

רועי פולקמן: תראה לי מכללה אחת.

רועי פולקמן: אחווה לא בנו, כינרת לא בנו.

<יותם בן שטרית: גם בעמק יזרעאל, כינרת כן בנו - - -

<קריאה: לא בנו כלום.

<קריאות: - - -

<יותם בן שטרית: עמק יזרעאל בנו וכינרת כן בנו.

רועי פולקמן: מי בנה?

רועי פולקמן: כמה הם בנו?

<יותם בן שטרית: עמק יזרעאל בנה.

<יותם בן שטרית: קודם היה כאן ראש העיר.

מיכל רוזין: תן לנו מספרים.

מיכל רוזין: כמה?

רועי פולקמן: 90% מהמיטות שאמרת נבנו במרכז, במקומות החזקים.

מירב בן ארי: סליחה, חבר הכנסת פולקמן.

מירב בן ארי: אתם לא תסכימו.

רועי פולקמן: נכון.

מיכל רוזין: לא, אבל בואו נדבר על עובדות.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר שמספרית, המצב עגום.

מירב בן ארי: קודם כול אני גם מעורה מאוד בעניין של המעונות, אני רואה כמה אנחנו תקועים.

מירב בן ארי: אם לא הייתי רואה בעצמי מה קורה לצורך העניין בשנקר, דווקא כן המוסד רוצה לבנות ומי שתוקע אותם זה ראש העיר – לא משנה, אבל אני אומרת שעדיין המצב עגום.

מירב בן ארי: זה לא משנה מי בונה כאן, בסוף אף אחד לא בונה.

אוסאמה סעדי: אבל אם יש חסמים תכנוניים, אז כמו שבדיור הרגיל יש את הוותמ"לים, למה פה לא עושים את זה?

מירב בן ארי: אחריו תדבר הנציגה מ"דירה להשכיר".

<יותם בן שטרית: "דירה להשכיר", בדיוק בשביל זה נכנסה.

<יותם בן שטרית: דבר קטן, ואני סיימתי.

<יותם בן שטרית: זה עניין של פרספקטיבה.

<יותם בן שטרית: בסוף שנת 2012 זה יצא לראשונה, המוסדות כן נתקלו בקשיים.

<יותם בן שטרית: כשאתה בא ואתה משקלל את כל העובדות הקיימות בשטח לגבי הדברים האלה, אני חושב שפרק זמן כזה לכך שמעולם – גם מוסדות כפי שנאמר כאן בהתחלה, למעט הטכניון והאוניברסיטה העברית, כמעט אף מוסד לא התעסק במעונות סטודנטים.

<יותם בן שטרית: לשנות פאזה של בניית מעונות סטודנטים זה שינוי קשה.

<יותם בן שטרית: לטעמי, בתוך ארבע שנים זה שינוי מבורך.

<יותם בן שטרית: אם אנחנו חלוקים על זה אין לי בעיה.

<יותם בן שטרית: יש עכשיו את "דירה להשכיר" לטובת הנושא הזה.

מיכל רוזין: חייבים להשוות את זה מספרית, כמה העלייה במספר הסטודנטים.

מיכל רוזין: אי-אפשר, זה מספרים מנותקים, חברים.

מירב בן ארי: אנחנו חייבים תכף לסיים, אני רוצה לשמוע גם את הנציגה של "דירה להשכיר" שיושבת כאן כל הדיון.

מירב בן ארי: בבקשה.

<יעל מרום- אבישר: יעל מרום-אבישר, אני מ"דירה להשכיר".

<יעל מרום- אבישר: אז באמת במהלך השנה האחרונה "דירה להשכיר" נכנסה לתמונה ותמיד זה היה בשיתוף פעולה.

<יעל מרום- אבישר: חשוב לי לציין שזה היה בשיתוף פעולה עם הוות"ת, עבדנו אתם יד ביד, ומשרד האוצר כמובן.

<יעל מרום- אבישר: ערכנו מיפוי לראות מה מצב המיטות במעונות הסטודנטים בכל רחבי הארץ לעומת המוסדות, מה הצורך, מה הביקושים, ערכנו עבודת מטה מאוד גדולה.

<יעל מרום- אבישר: לפני שבועיים וחצי פרסמנו קול קורא בהיקף של 80 מיליון שקלים לסיוע.

מירב בן ארי: לכל המוסדות האקדמיים?

<יעל מרום- אבישר: לכל המוסדות להשכלה גבוהה ולרשויות מקומיות, שזו פעם ראשונה.

רועי פולקמן: כן, זה החידוש.

<יעל מרום- אבישר: כן, זה החידוש.

מירב בן ארי: שרשות יכולה לבנות מעונות אם היא רוצה?

<יעל מרום- אבישר: כן, בדיוק.

רועי פולקמן: ולקבל סיוע.

<יעל מרום- אבישר: ולקבל סיוע, זו פעם ראשונה שזה פורסם במתכונת הזאת כי עד היום זה היה באמצעות הוות"ת.

מירב בן ארי: ואלה מוסדות רק שמתוקצבים?

<יעל מרום- אבישר: מוסדות להשכלה גבוהה.

מירב בן ארי: בכלל.

<יעל מרום- אבישר: מוסדות להשכלה גבוהה בכלל, בהגדרתם, ואם רשות מקומית רוצה להגיש, בדרך כלל למכללה לא מתוקצבת, הם יכולים, אין בעיה.

<יעל מרום- אבישר: במהלך השנה האחרונה עשינו כמה פעולות שסייעו.

<יעל מרום- אבישר: אם זה תיקון החלטת רמ"י, החלטה 1493 שבעצם שמה אותנו גם כגורם המתכלל, כמובן עם הוות"ת.

<יעל מרום- אבישר: אנחנו אמורים לרכז את כל החומרים עבור המוסדות שבאמת לפעמים הלכו לאיבוד בכל הפן התכנוני הזה.

<יעל מרום- אבישר: אני יכולה להגיד מדוגמה אישית שליווינו גם את האקדמית, אם זה רופין שפנו אלינו וסייענו.

<יעל מרום- אבישר: יש לנו באמת את הכלים התכנוניים וזה העולם שאנחנו מכירים שאנחנו יכולים לבוא ולסייע.

<יעל מרום- אבישר: פעלנו לתיקון תקן החנייה שבעצם מפחית את החנייה כדי שתהיה כדאיות כלכלית בפרויקטים למעונות סטודנטים.

<יעל מרום- אבישר: עוד דברים שאנחנו פועלים זה באמת במסגרת הקול קורא יש הבחנה גם בין מרכז לבין פריפריה, והתקצוב עבור מיטה.

<יעל מרום- אבישר: יש הבחנה, אם נדרשת הנחה, 20% הנחה משווי השוק, זו פעם ראשונה שזה כתוב בקול קורא.

<יעל מרום- אבישר: וזהו, אנחנו מחכים עכשיו לתוצאות.

מירב בן ארי: אני רוצה לברר.

מירב בן ארי: הקול קורא של "דירה להשכיר" יצא לפני שבועיים.

<יעל מרום- אבישר: ב-27 בדצמבר.

מירב בן ארי: אמור להסתיים ב?

<יעל מרום- אבישר: בעיקרון, צריך להגיש בסוף פברואר.

מירב בן ארי: עד סוף פברואר, גם המוסדות האקדמיים וגם הרשויות יכולים להגיש ובעצם על-ידי כך לקבל מימון של המדינה.

<יעל מרום- אבישר: כן.

<יעל מרום- אבישר: כמובן תוך עמידה בקריטריונים, בתנאי הסף.

מירב בן ארי: זאת אומרת, החידוש החשוב, בניגוד לכל כך הרבה שנים שאין תזוזה, לפחות לא מספקת כמו שחברי הכנסת אומרים כולם, שבעצם זה עוד כלי שבו אפשר יהיה לבנות מעונות, חוץ ממה שהמוסדות האקדמיים יכולים, מה שהם עושים.

<יעל מרום- אבישר: אנחנו יכולים לתקצב רשות מקומית, מה שבעצם ות"ת - - -

<יותם בן שטרית: ות"ת לא יכולה לתקצב רשות מקומית.

רועי פולקמן: יש פה שני חידושים בעיני קריטיים.

רועי פולקמן: אני שמעתי קצת ביקורות על הקול הקורא, אבל בוא נגיד, אנחנו עוד נדייק ונשפר אותו ונראה את התוצאות.

רועי פולקמן: המשמעות כאן היא גם עירונית כיוון שאחת הבעיות הקשות עם המעונות שנבנו על-ידי המוסדות האקדמיים, שלא פעם תקעו אותם בלוקיישנים לא טובים – לא מדבר כרגע על מה אוניברסיטת תל-אביב עשתה.

רועי פולקמן: וברגע שהרשות המקומית עושה – אני מכיר חלק מהרשויות שמתכוונות להגיש בקול הקורא – וזה מהפכה כיוון שזה מעונות שנמצאים באזורים שהסטודנטים רוצים לגור בהם, בלב הערים, כחלק מהתחדשות עירונית.

רועי פולקמן: כלומר, יש לזה ערך הרבה יותר טוב לאיכות החיים של הסטודנט, לאיכות החיים של היישוב, ולכן בעיני זה הכיוון הנכון והמהפכה.

רועי פולקמן: הדבר השני שהוא אתגר זה שגם הוות"ת בנו מודל תקצובי, אבל את הליווי המקצועי תכנוני – עוד פעם, מחלקת נכסים שיודעת איך עושים BOT בצורה אפקטיבית, מה לעשות, רוב המוסדות האקדמיים אין להם מושג ירוק איך ניגשים לדבר הזה, ופה החידוש היה שיהיה גורם שיעזור להם לבנות איזה מסגרת.

רועי פולקמן: פה, אני אומר, זה עוד לא שם – אני ככה שומע מהמוסדות האקדמיים לגבי רמת הליווי – הרציונל היה של"דירה להשכיר" יהיו נקרא לזה מין מודלים, הסכמי גג כאלה שבא מוסד אקדמי קטן ואומר, אני לא יודע איך בונים מכרז ב-BOT, ואתם מלווים אותו בפרוגרמה.

רועי פולקמן: אומרים לו, צריכות להיות שתי מיטות, דירת סטודיו, ההחזר הוא כזה, התמהיל הוא כזה, שטחים משותפים, כלומר במקום שכל מוסד אקדמי קטן – יש סיפור כזה ברחובות לא מזמן – מגיע ומתחיל מאפס כאילו להמציא את הפרוגרמה למעונות, "דירה להשכיר" באה ואומרת לו, זה מה שאתה צריך, הנה אנחנו ניתן לך את זה מן המוכן.

רועי פולקמן: אני אומר, זה הכיוון, בעיני לשם "דירה להשכיר" צריכה ללכת, בהשלמה יחד עם המודלים של ות"ת, ואז אולי נתחיל להדביק את הפער.

רועי פולקמן: בעיני האתגר הוא הרשויות המקומיות.

מירב בן ארי: גם לדעתי.

רועי פולקמן: הרשויות המקומיות, להביא סטודנטים, לבנות פרויקטים איכותיים, להכניס את הסטודנטים ללב העיר, התחדשות עירונית.

רועי פולקמן: אם נבנה על המוסדות האקדמיים אנחנו נתקדם בעצלתיים.

<יותם בן שטרית: עם זה אנחנו מסכימים לחלוטין, שרשויות מקומיות והחסות שלהן זה דבר מבורך וזה דבר נכון מאוד.

<יותם בן שטרית: על זה אנחנו לא חולקים.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: יש גם רשויות שלצערי לא ממש עוזרות להם.

<יעל מרום- אבישר: "דירה להשכיר", נפגשנו עם המון מוסדות להשכלה גבוהה, עברנו בערך מוסד מוסד, נפגשנו עם הרבה רשויות מקומיות, הצגנו בפניהם.

<יעל מרום- אבישר: גם בקול הקורא, דיוורנו במייל את כל המוסדות – כל מי שאנחנו מכירים, ורשויות מקומיות - ליווינו את זה במייל מלווה, שידעו מי שלא בעניינים כי עשינו ממש עבודת שטח, שידעו שיש להם את האפשרות.

מירב בן ארי: אמרת שזה בסוף פברואר.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: ברשותכם, אני אגש לסיכום.

מירב בן ארי: ראשית, אני מודה כמובן לחברי הכנסת המציעים, חברי הכנסת אוסאמה ומיכל רוזין ולכל חברי הכנסת שהשתתפו כאן ומעורבים.

מירב בן ארי: אני יודעת גם שכל חבר כנסת פה, זה באמת חשוב לו לקדם את הנושא של המעונות.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך, יותם, למרות שאתה פחות מסכים, אבל זו תוצאה עגומה שבארבע שנים אנחנו עולים באחוז אחד בבניית מעונות.

מירב בן ארי: זה לא טוב, זה לא מספק, לא את הוועדה ולא את חברי הכנסת, ובטח ובטח לא את הסטודנטים.

מיכל רוזין: בדיוק.

מירב בן ארי: שני דברים נעשה מהוועדה.

מירב בן ארי: אחד, אנחנו נפנה למשרד האוצר – יגאל, זה בשבילך – אנחנו נפנה למשרד האוצר לקבל את התגובה שלהם לגבי בית מילמן.

מירב בן ארי: צריך לזכור שמדובר עדיין בקרקע פרטית, ולכן יש כאן כמובן את העניין של היזם, ואני מודה לכם גם שהגעתם.

מירב בן ארי: אבל, אין ספק שהנושא הזה של 250 מיטות לסטודנטים ממעמד סוציואקונומי הכי נמוך היום, שבסופו של דבר אנחנו "זורקים" אותם – במירכאות, אבל זה די נכון – ולא נותנים להם שום אלטרנטיבה, אז אנחנו נבקש מהם – חבר הכנסת אוסאמה גם הגיש שאילתה – אנחנו נגבה אותו כוועדה לקבל תשובה מה יהיה לגבי אותן מיטות של סטודנטים.

מירב בן ארי: אם אתה עושה גם ככה פרויקט של דיור בר השגה אולי אפשר גם לבוא וכן לראות איך אפשר לעזור לסטודנטים האלה ולקחת אותם בחשבון כשמקימים את הפרויקט.

מירב בן ארי: דבר נוסף, אני מברכת באמת את הקול הקורא של "דירה להשכיר".

מירב בן ארי: אני יודעת שחבר הכנסת פולקמן חברי היה מעורב מעל הראש בסיפור הזה של "דירה להשכיר".

מירב בן ארי: נכון?

רועי פולקמן: כן.

מירב בן ארי: בעיני זה בהחלט מהפכה.

מירב בן ארי: גם רשויות מקומיות, גם מוסדות.

מירב בן ארי: אני רק באמת-באמת מקווה שהם ייגשו וייקחו את זה.

רועי פולקמן: נכון.

רועי פולקמן: זה המבחן.

מירב בן ארי: זה המבחן האמיתי שלנו, כי בסוף, אם אומר לך ראש עיר, אני לא רוצה סטודנטים אצלי, זו אמירה מאוד מאוד בעייתית.

רועי פולקמן: נכון.

מירב בן ארי: זה אמירה מאוד בעייתית.

מיכל רוזין: גם לא מובנת.

מירב בן ארי: ולא מובנת כי אני רואה באמת מקומות שהגיעו סטודנטים - - -

אוסאמה סעדי: לא כלכלית ולא משום בחינה.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: גם חברתית, הרימו את העיר, שדרגו את העיר.

מירב בן ארי: בכל עיר בעולם – עזבו בארץ – סטודנטים רק משדרגים את העיר, רק הופכים אותה ליותר צבעונית, יותר חברתית.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, אבל זה קורה ולצערי יש התבטאויות כאלה והן בעיני חמורות.

מירב בן ארי: לכן, אני באמת מקווה.

מירב בן ארי: אני מציעה שבמרס, לקראת סיום המושב, נכנס את הוועדה שוב – נזמין אותָך כמובן, וכמובן את כל החבר'ה הרלוונטיים, נעשה איזשהו מעקב, Follow up, על הקול קורא ונראה באמת כמה ניגשו, תתני לנו קצת תוצאות.

מירב בן ארי: אני מניחה שאם נעשה את זה לפני סיום המושב, אז גם חברי הכנסת יוכלו לראות מה העניין.

מירב בן ארי: יותם, אני גם מודה לך שהגעת ונתת תשובות.

מירב בן ארי: גם אתה, קח בחשבון שאנחנו נכנס את הוועדה במרס כדי לראות את ההתקדמות.

<יותם בן שטרית: אנחנו נשמח.

מיכל רוזין: זה לא נגדו.

מיכל רוזין: זה לעזור לו.

מירב בן ארי: לא, רק כדי לעזור לך.

מירב בן ארי: מבחינתי, גם לראות כדוגמה את המכון האקדמי לב, אם הוא קיבל לצורך העניין את הקול קורא של הרל"י - במקרה, מקום שבו אני יותר מעורבת – אבל באמת לראות עד כמה אנחנו מתקדמים בנושא של המעונות.

מירב בן ארי: חשוב לזכור שמעונות סטודנטים זה לא מנותק ממה שקורה במדינת ישראל, בטח לא במרכז הארץ עם משבר הדיור ויוקר המחיה, ולכן אנחנו כוועדה חייבים, חייבים לתת את כל הגיבוי האפשרי לבניית מעונות של סטודנטים במדינת ישראל.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולם.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.