ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 124, 2016-07-10 10:00

אברהם נגוסה: אנחנו פותחים דיון של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא תכנית תל"מ.

אברהם נגוסה: קיימנו דיון בנושא הזה בוועדה בכנסת והחלטנו לפנות גם לגורמים הרלוונטיים וגם להגיע לשטח ולבקר ולהתרשם בשטח מהתכנית.

אברהם נגוסה: אני מאוד שמח שראשי התכניות הזמינו אותנו היום ומארחים אותנו פה.

אברהם נגוסה: נמצאים פה נציגי משרדי הממשלה, אני אציין אותם ולאחר מכן אני אעביר לאיציק, שגם יציג את הגורמים שלכם שמשתתפים פה.

אברהם נגוסה: בוועדה נמצאת מנהלת הוועדה, דנה שושני גורדון, גם העוזר שלי ישמבל, ממשרד ראש הממשלה נמצאות לירית והודיה וממשרד הקליטה נמצאים ברוך וחיים פה, מהמשרד לשוויון חברתי נמצאת - - -

<מיכל בן משה סטרומזה: שלום.

אברהם נגוסה: כן, גם מהמשרד לשוויון חברתי נמצאים פה.

אברהם נגוסה: הם יציגו את עצמם כמובן.

אברהם נגוסה: אני אבקש שתציג גם את הצד שלך ואני פותח את הדיון.

אברהם נגוסה: כיוון שיש לנו פרוטוקול של הכנסת מאוד חשוב שכל אחד שמדבר יגיד באופן ברור את תפקידו, איזה משרד הוא מייצג, זה יהיה מאוד טוב לפרוטוקול.

אברהם נגוסה: אני שמח שבאתם ומשתתפים, אנחנו מתחילים.

אברהם נגוסה: אני מעביר את רשות הדיבור לאיציק.

<איציק שפרן: תודה רבה, בוקר טוב.

<איציק שפרן: קודם כל השותפות שלי יעל, מורן ושחר, ששותפות איתי בתכנית ואנחנו מבקשים מאוד להודות לך, חבר הכנסת נגוסה, ולדנה, על הארגון הנהיר והנחוש של הסיור של ועדת הקליטה.

<איציק שפרן: בסך הכול לפני פחות משלושה שבועות התארחנו אצלכם בוועדה והתגובה המהירה והנכונות לצאת לשטח לבקר אותנו או לבקר את אחד מקיבוצי התכנית ראויה להערכה רבה.

<איציק שפרן: אני מודה גם לשאר משרדי הממשלה, או נציגי הממשלה, שגם הם בהתראה יחסית קצרה החליטו להגיע כי אנחנו באמת בלוח זמנים קצרים ואנחנו מבקשים להגיע לייצב את המשך התכנית באופן כזה או אחר ולנצל את ההזדמנות למראה עיניים, בנוסף לכל המידע והמחמאות שקיבלנו וממשיכים לקבל.

<איציק שפרן: אני חושב שמראה עיניים טוב מאלף המלצות כתובות.

<איציק שפרן: אנחנו נשתדל מאוד היום להוסיף את הרושם הזה כי קיבוץ נען הוא עוגן מאוד מרכזי בתכנית שלנו והוא בייסוד של הקיבוץ ויושבות פה שרון, מנהלת הקהילה, וחמוטל, מנהלת מחלקת החינוך, הן יציגו את עצמן וגם יסבירו איך קיבוץ מתחבר לתכנית כזאת.

<איציק שפרן: אחר כך אני אציג בכמה מילים את התכנית, למרות שרובכם הגדול כבר נחשפתם אליה, אבל רק בשביל להשלים את הפרטים או ליישר קו מבחינת המידע הייתי מציע שבשלב הזה נאפשר ונזמין את ניר מאיר, מזכ"ל התנועה הקיבוצית, לומר את מה שיש לו לומר על התכנית.

<ניר מאיר: בוקר טוב.

<ניר מאיר: אנחנו שמחים מאוד לארח אתכם בקיבוץ נען ולהתארח בעצמנו בקיבוץ נען.

<ניר מאיר: צריך להודות על האמת, קיבוץ נען היה מנהל את הפרויקט הזה איתנו או בלעדינו, זאת אומרת החבר'ה תפסו אמביציה בכיוון הזה של לסייע בקליטת העלייה מאתיופיה ובקידום השתלבות האתיופים עוד לפני שהתנועה הקיבוצית התארגנה על תכנית תל"מ וגם היום הקיבוץ לוקח על עצמו קצת יותר מאשר התכנית מחייבת מתוך מחויבות של חברי הקיבוץ לנושא הזה.

<ניר מאיר: זאת דוגמה טובה להתרשם איך המוטיבציה של מי שרוצה לקלוט יכולה לשפר את התוצאה.

<ניר מאיר: גם אני מצטרף לברכה על התגובה המאוד מאוד מהירה שלכם.

<ניר מאיר: יצא לי לעבוד קצת מול ועדות בכנסת, אני לא זוכר המשך פעילות בקצב כל כך מואץ אחרי שהנושא עלה בפעם הראשונה ובאמת תודה, אבל זה באמת קריטי.

<ניר מאיר: איציק יציג פה אחר כך בכמה מילים את כל הפעילות של התנועה הקיבוצית במה שאנחנו קוראים השדה החברתי הישראלי.

<ניר מאיר: תל"מ זה מרכיב אחד מהפעילות הזאת.

<ניר מאיר: אני רוצה לומר משהו באופן כללי ואני מקווה שבתל"מ אתם תמצאו איך להניח את הבעיה הזאת בפינה הנכונה.

<ניר מאיר: הקיבוץ, מעצם הווייתו, יש לו אמביציה ומוטיבציה להשפיע מעבר לעצמו, לתרום לחברה מעבר לעצמו.

<ניר מאיר: הדבר הזה בא לידי ביטוי בקשת שלמה של פעילויות.

<ניר מאיר: במקרה הזה בסיוע לקליטתם של צעירי העדה האתיופית ולשילובם בחברה, אבל אנחנו מוצאים את עצמנו לא פעם בכל הפעילויות האלה במקום שבו הפרה רוצה להניק יותר ממה שהעגל רוצה לינוק.

<ניר מאיר: במערכת הכלכלית של ישראל 2016 תכנית כזאת שאיננה מגובה במדיניות שהממשלה והכנסת לא מקציבה לה תקציבים, שהבעיות שהתכנית כזאת נתקלת לא מקבלות מענים, בסופו של דבר המוטיבציה לבד לא תספיק.

<ניר מאיר: נדמה לי שתל"מ מאוימת היום על ידי העובדה שמה שבעינינו נורא חשוב בתקציב המדינה הוא פחות חשוב.

<ניר מאיר: אל"ף, נדמה לי שיש כאן פספוס של הבנת המצב.

<ניר מאיר: בי"ת, אני חושב שזה מסוג הדברים שאם חס וחלילה הם יתפוררו לנו בין הידיים יהיה מאוד מאוד קשה לקומם אותם מחדש כי מי שמסור לרעיון ונרתם אליו ומלווה אותו ובסוף מגלה שהוא היחיד שזה מעניין אותו, הדבר הזה מרפה ידיים.

<ניר מאיר: למרות שאין בכלל ספק בחשיבות הפרויקט ובתרומה ההדדית שהוא נותן.

<ניר מאיר: זאת אומרת הוא לא נותן רק למשתתפים בתכנית, הקיבוץ נתרם מעצם היותו מארח אותם פה לא פחות, הוא לא עושה את זה רק כדי לסייע לחברה הישראלית, יש לזה חשיבות מאוד גדולה גם להבנת החברה על ידי בני וצעירי הקיבוץ וגם הצורך המובנה בתבנית הנפש של כל קיבוצניק וכל חבר הקיבוץ, להרגיש שהוא עושה עוד משהו חוץ מאשר לדאוג לעצמו.

<ניר מאיר: יכול מאוד להיות שלדאוג לעצמו הוא יכול היה לעשות יותר טוב במקום אחר או במסגרת ארגונית אחרת, הקיבוץ הוא מסגרת למימוש משימות לאומיות, אנחנו טובים בזה, אנחנו רק צריכים להבין שאנחנו לא יכולים לעשות את זה לבד.

<ניר מאיר: אם נמצא את החיבורים הנכונים עם המנגנונים של המדינה, יש כאן הזדמנות בלתי רגילה נוספת כמו בכמה דוגמאות אחרות לסינרגיה טובה בין הצורך של המדינה ושל החברה לכל מיני פעילויות לבין המוטיבציה של חברי הקיבוצים להירתם לפעילויות האלה.

<ניר מאיר: ואני רק מקווה שבמעורבות

<ניר מאיר: כם הפעילה ובלימוד הנושא והבנתו אתם תהיו בעלי ברית כדי לתת לתכנית הזאת הרבה הרבה שנים טובות קדימה.

<ניר מאיר: אנחנו רוצים, הצורך קיים, ההצלחות ישנן, רק צריך לתת לזה דלק כדי שזה ייסע.

<ניר מאיר: אז אני מודה לכולכם שבאתם ואני מקווה שהתוצאה של הדיונים בוועדה תהיה שהתכנית הזאת תמצא בית חם ובעיקר קבוע, שלא כל שנה עם כל תקציב מדינה נצטרך לשאול את עצמנו שוב אם ממשיכים עוד שנה או לא.

<ניר מאיר: אז תודה לכם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להדגיש שחברי הכנסת, חברי הוועדה, לא יכלו להגיע מכל מיני סיבות, אבל הם יקראו את הפרוטוקול.

אברהם נגוסה: כל אחד יקרא את הפרוטוקול ולכן תהיה התייחסות לנושא.

אברהם נגוסה: דבר שני, מאוד חשוב, אמרתם שזו תגובה בזמן קצר, נכון מאוד, כי אנחנו מאוד מתלהבים , אני באופן אישי וגם מנהלת הוועדה, מהתכנית וראינו את החשיבות של התכנית, תעסוקה, לימודים ומגורים לצעירים יוצאי צבא וראינו שזה חשוב מאוד לקידום ולהשתלבות שלהם.

אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד, גם נציגי המשרדים שהגיעו, אני גם מברך, באמת, אני בטוח שגם הם הרגישו בוועדה מה שאנחנו הרגשנו ולכן גם הם בזמן קצר הגיעו ולכן חשוב לנו, חשוב מאוד, שנתמקד בכמה שיותר לשכנע כדי שמשרדי הממשלה ימצאו את הפתרון.

אברהם נגוסה: סך הכול הוועדה היא הגשר שאנחנו מביאים לשני הצדדים, אבל הביצוע זה משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: חשוב לנו, אני גם כיושב ראש הוועדה, שאתם תשכנעו ותצליחו לשכנע את משרד הקליטה ואת משרד ראש הממשלה ואת המשרד לשוויון חברתי, כדי שהם ייכנסו לנושא הזה, להציל את התכנית.

אברהם נגוסה: זו המטרה, להציל את התכנית, להרחיב אותה ולהמשיך אותה.

אברהם נגוסה: אז אני רוצה שבאמת ההצגה שלכם תהיה יותר בשכנוע.

אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד, והדובר הבא אתה תציג.

<איציק שפרן: אני מזמין ד"ר גבי אסם, ראשת אגף חינוך ומשימות שמטעמו תכנית תל"מ פועלת, ביחד עם תכניות אחרות.

<גבי אסם: אני אעשה את זה מאוד קצר כי אני חושבת שרוב הזמן צריך להיות להצגת הדברים.

<גבי אסם: אני אברך ואגיד תודה רבה.

<גבי אסם: באמת פחות מחודש היינו בוועדה והיום אנחנו פה.

<גבי אסם: אני חושבת שבחרנו את המקום הנכון להציג את הדברים, אני סומכת מאוד על הצוות הגדול של תל"מ, זה צוות מאוד מסור וגדול שעובד בהרבה קיבוצים ועם מגויסות מאוד גבוהה.

<גבי אסם: פה אנחנו רואים את אחת הדוגמאות אולי הכי הכי, עד כמה הדברים הם באמת בנפשם וברצונם ובמחשבתם של האנשים ואני מאחלת לנו יום פורה ויום שבאמת תלמדו ממנו את עיקר הדברים.

<גבי אסם: תודה.

<שרון אולמן: בוקר טוב.

<שרון אולמן: אני שרון אולמן, מנהלת הקהילה של נען בשש השנים האחרונות וגם בת קיבוץ, נולדתי בו, אני חברת הקיבוץ, כך שאני גם אמא וגם מהכובע של התפקיד רוצה באמת להודות לכל מי שהגיע ואנחנו מאוד שמחים תמיד לארח בנען, למטרות כאלה בטח, ראויות וחשובות, ואני מברכת על כך.

<שרון אולמן: הפרויקט בנען, אני יכולה להגיד, הוא חלק מנען ונען זה חלק מהפרויקט, ככה אני מרגישה.

<שרון אולמן: הבן שלי, שהוא היום בן 16.5, התחנך על ידי בנות תל"מ בגיל הרך.

<שרון אולמן: זאת אומרת זה כבר ארוך שנים ומין משהו שאנחנו לא יכולים לנתק אותו מההוויה של הקיבוץ.

<שרון אולמן: אנחנו חיים את היום יום, חיים את השטח, חיים את הדברים במציאות.

<שרון אולמן: זאת אומרת יש את המילים והכותרות היפות, אבל יש את החיים עצמם ואנחנו בעצם חווים את החיים פה ולא מרגישים שאנחנו, מעבר לזה שאנחנו נותנים פלטפורמה ובאמת מסגרת עבודה ומגורים, ואני טיפה ארחיב בנקודה הזו של נען, אנחנו מרגישים שאנחנו נתרמים מהפרויקט ומהבנות, מכל אחת ואחת באופן אישי ומכולן כקבוצה.

<שרון אולמן: חמוטל, שתיכף תמשיך אותי, תרחיב טיפה יותר בהיבט של התרומה של הבנות למערכת, לגיל הרך, לחינוך, להורים, לקהילה, במיוחד שזו עבודה עם חינוך ויש לזה השפעה אדירה על האוכלוסייה ועל הקהילה, על ההורים ועל הילדים.

<שרון אולמן: זה ממש חיבור ישיר ולכן זה גם נותן, אני חושבת, לא סתם זה ממשיך בנען ובצורה כל כך מוצלחת, כי זה פשוט תרומה הדדית.

<שרון אולמן: לא משהו שאנחנו רואים בו התחלה וסוף, אלא אנחנו רואים בו כל הזמן חלק מאיתנו וחלק ממי שאנחנו וזה מאוד מאוד חשוב לנו.

<שרון אולמן: צריך להבין, קיבוץ נען, יש לנו צרות טובות, יש בו קהילה מאוד גדולה, קיבוץ של קרוב ל-1,000 חברים ואוכלוסייה, כולל ילדים, קרוב ל-1,500 נפש.

<שרון אולמן: רק כדי לסבר את האוזן, מבחינת דיור, לקרוב ל-100 צעירים אין דירות בנען, הם לא גרים בקיבוץ, וגם אם הם רוצים לחזור הרבה פעמים הם מוצאים את עצמם מחכים חודשים ארוכים ולפעמים אפילו שנה.

<שרון אולמן: למרות זאת אנחנו הקצינו את החדרים למגורים לפרויקט כי אנחנו רואים בכך ממש ממש ערך שאנחנו לא רוצים לוותר עליו, גם אם זה אומר שלבני הקיבוץ הצעירים אין דירה, עד כדי כך אנחנו מאמינים וממש מאוהבים בפרויקט הזה וזקוקים לו, ואני חושבת שזה, כמו שאמרתי קודם, דו כיווני.

<שרון אולמן: כך שההשקעה מבחינתנו היא עצומה, יש פה שלושה מקשרים, מקשרות, שכל אחת אולי אחר כך תספר טיפה על התפקיד שלה, שעובדות במשולב.

<שרון אולמן: אנחנו מקצים גם תקציב מסוים כדי לתגמל אותן, נען הוא קיבוץ מתחדש, קיבוץ שאנשים עובדים עם שכר, לא כמו הקיבוץ המסורתי ולכן זה לעתים מורכב.

<שרון אולמן: המלחמה על התקציב, כמו שאומרים.

<שרון אולמן: גם פה אנחנו כבר בשנים האחרונות משמרים ואפילו מנסים להגדיל, בעזרת התנועה הקיבוצית כמובן, אבל גם מהמקורות העצמיים של הקיבוץ, כך שמבחינתנו באמת התשתית והתנאים של מגורים, של מקשרים, של מקום העבודה, של היחס, של הקשר עם הקהילה, הוא בילד אין, הוא בלתי נדלה ובאמת אני לא יכולה אפילו לדמיין מחשבה שהדבר הזה מופסק.

<שרון אולמן: ממש.

<שרון אולמן: אני מאחלת שעוד יימשך שנים רבות רבות ואפילו הייתי אומרת שאם הן יהפכו לחברות קיבוץ זה יהיה ההצלחה מבחינתי.

<שרון אולמן: למרות שאין לנו מגורים, אבל אולי הן ימצאו פה שידוך, אז בהצלחה.

<חמוטל פרידברג: אני אחראית על הגיל הרך, לא על כלל החינוך בנען.

<חמוטל פרידברג: הגיל הרך בפני עצמו הוא מערכת מאוד גדולה שמונה כמעט 300 ילד בנען ואני אחראית על האימפריה הקטנה הזאת.

<חמוטל פרידברג: אני מרגישה שהתפקיד שלי פה היום זה להיות בתחום ההמחשה, לנסות לתת לכם כמה שיותר תחושה מהשטח באינטראקציה היומיומית עם הבנות.

<חמוטל פרידברג: אז אני אתחיל עם דבר מאוד פלסטי, זה סיפור הגיל הרך.

<חמוטל פרידברג: היום ביום ראשון, שבו יש לי נניח 51 עובדות בכל המערכת, יש לי מתוכן היום 11 בנות תל"מ, אין צוות אחד שאין בו עובדת.

<חמוטל פרידברג: צריכים רגע להבין מה זה אומר, מה זה באמת אומר.

<חמוטל פרידברג: זה כמו ששרון הדגישה, זה מצב ארוך שנים, זאת אומרת יש תרומה אמיתית יומיומית ברמה הבינאישית, התרבותית, ברמת ההיכרות עם מה זה באמת הטרוגניות, ותיכף אני ארחיב על זה, בזכות הנוכחות של בנות הצוות האלה אצלנו.

<חמוטל פרידברג: אז אני רוצה לעבור שהוא דבר שהוא דיבור שהוא כביכול ציוני, עקרוני, דיבור של אג'נדה, שתמיד איכשהו צריך למתן אותו אל מול אילוצים ותקציבים ופרופורציות.

<חמוטל פרידברג: אני חייבת רגע לשים את זה במקום ראשון, כי זה באמת בל יאומן.

<חמוטל פרידברג: אני חושבת שהתהליכים שבנות תל"מ עוברות אצלנו במערכת, אני לא אנתרופולוגית ואני גם לא פסיכולוגית, אבל הם תהליכים שאני מרגישה זכות אדירה להיות עדה להם, מכיוון שאנחנו כולנו יודעים, וזה לא נכון רק לגבי העדה האתיופית, מה זה להיות בני מהגרים, מה זה להיות בתהליכים שבהם משפחות יוצאות ממקומות של הרגלים, ממקומות אחרים, איזה משבר המשפחות עוברות, אני לא צריכה לפרט כאן ספציפית לגבי העדה האתיופית ובעבודה אצלנו אנחנו רואים, אני חושבת שאיילת תסכים איתי, אנחנו עובדות מאוד בצמוד עם כל אחת מהבנות, אנחנו רואים איזה תהליכים אישיים כל אחת מהבנות עוברת במעבר ממקום שבו היא מרגישה בעצם מוגבלת מהרבה מאוד בחינות ביחס למקום שממנו היא נמצאת במשפחה, בהשוואה למה שקורה עם הזמן בתוך תהליך העבודה בגנים.

<חמוטל פרידברג: אם להיות קונקרטית, אני מדברת על זה, אתם תראו בסיור, שיש לנו היום בת צוות שבחרה להיות גננת אחרי תהליך של ארבע שנים שבו, קוראים לזה העצמה, העצמה זו מילה כבר קצת נדושה, גדולה, לא תמיד ברור לנו מה זה אומר, זאת בחורה שהתמידה באותו גן, גדלה והצליחה עד כדי כך שהיום היא סטודנטית מצטיינת באחווה והיא תהיה גננת.

<חמוטל פרידברג: זה דבר שאומר הרבה מאוד.

<חמוטל פרידברג: כמוה יש לא מעט בנות שכשהן מסיימות את הפרויקט הן בוחרות להמשיך בחינוך והן מוצאות דרכים להמשיך להתחבר אלינו, לא מהמקום הבעייתי של לפעמים חוששים ולא של הנוחיות, שאולי הן לא פורצות עד הסוף אל העולם, אולי לא עד הסוף קיבלו את ויטמין ההעצמה, אלא הן ממשיכות להתחבר כי הן מצאו דבר שמדבר אליהן, שמסעיר אותן, שגורם להן להרגיש ייעוד עצמי.

<חמוטל פרידברג: זה פשוט יתרון אדיר.

<חמוטל פרידברג: אני חושבת שאולי זו אחת המטרות של החברה הישראלית עדיין היום, אנחנו עדיין נמצאים במקום שבו אנשים צריכים להפוך לחלק מהחברה הזאת בזכות תחושת ערך עצמי טובה וזה קורה לנגד עינינו כאן יום יום.

<חמוטל פרידברג: אני באמת אומרת, זאת זכות אדירה להיות חלק מזה ואני חושבת, בגלל זה מה ששרון אמרה וגם מי אמר כאן, לגבי ההדדיות, הוא כל כך נכון.

<חמוטל פרידברג: אני חושבת שכולנו יודעים שבחברה קיבוצית אחד מהקשיים זה שהיא חברה מאוד מאוד לא הטרוגנית, והחיים ליד סוגים שונים של אנשים שמביאים איתם ניחוחות שונים, בוא נקרא לזה באופן אבסטרקטי, זה פשוט קריטי לחינוך של הילדים שלנו.

<חמוטל פרידברג: זה דבר שאני חושבת שאסור לוותר עליו כי הוא באמת יוצר את הגשר האמיתי בהמשך ואנחנו רואים את זה גם אצל נשים שחוזרות אלינו לעבוד אצלנו אחרי שנים שהן עושות דברים אחרים ויודעות תמיד שיש כאן בית ויכולות להצטרף אפילו למשרה חלקית בהמשך, כשהן סטודנטיות.

<חמוטל פרידברג: נוצרת כאן פלטפורמה להשפעה ארוכת שנים, היא הרבה מעבר ליומיום של המערכת, לזה ש'יופי, יש לי מילוי של 10 משרות, שקשה לי להשיג בדרך אחרת', אני חייבת להבהיר את זה ואני חושבת שזה אחד המקומות שבהם באמת אנחנו כולנו מרגישים שותפים להשפעה על החברה, הן הקיבוצית והן הכללית.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתכירי לנו, רק שאלה, כי אני רוצה יותר פרטים על אותה בחורה שאמרת ש - - -

<איציק שפרן: אנחנו נפגוש אותה.

אברהם נגוסה: בסדר גמור, אבל תבהירי באמת מאיפה היא הגיעה, מתי היא הגיעה, באיזה תנאים היא הגיעה.

אברהם נגוסה: זה מאוד ייתן לנו תמונה כללית, האם היא הגיעה אחרי תיכון, אחרי צבא, תני לנו את התמונה.

<חמוטל פרידברג: תיכף נפגוש אותה.

<חמוטל פרידברג: אותה בחורה הצטרפה לפרויקט טרם הקדנציה שלי אז אני לא יכולה להגיד לך כרגע מאיפה היא באה בארץ - - -

אברהם נגוסה: לא גיאוגרפיה, באה אחרי שירות לאומי או אחרי צבא?

<חמוטל פרידברג: היא הגיעה אחרי צבא, אם אינני טועה, ואני חושבת שמה שחשוב להדגיש לגביה זה שמבחינתה עוד לפני ההחלטה שלה לצאת ללימודים ההצעה שלנו אליה להוביל צוות, זאת אומרת לנהל את הגן ביום שהגננת איננה בנמצא, היא סירבה לה בכל תוקף בשנה-שנתיים הראשונות.

<חמוטל פרידברג: היא בחורה מאוד אחראית, היא לא הסכימה לקחת את הדבר הזה על עצמה, היא הרגישה שהיא לא מספיק טובה בשביל להיות שם, ואם אני לא טועה במשך שלוש שנים, אחר כך, אחרי שהיא השתכנעה היא הובילה את הגן.

<חמוטל פרידברג: צריך להבין מה זה אומר.

<חמוטל פרידברג: בחודשי הקיץ זה אומר חודשיים להוביל את התהליך החינוכי בגן על כל ההיבטים שלו, קשר מול הורים, התכנית החינוכית, בעיות של הילדים, הכול הכול כשהגננת של משרד החינוך איננה, היא בחופש.

<חמוטל פרידברג: כנ"ל בפסח במשך שלושה שבועות.

<חמוטל פרידברג: זה תפקיד מאוד מאוד אחראי ורק אחרי שלוש השנים האלה שבהם היא הייתה סייעת ואחרי שאנחנו עשינו איתה הרבה מאוד שיחות שניסינו לעודד אותה לצאת ללימודים, באיזה שהוא שלב היא החליטה שהיא מעזה.

<חמוטל פרידברג: זה פחות או יותר מה שאני יכולה לספר עליה.

<חמוטל פרידברג: כמו הרבה בנות אחרות, היא בחורה שיש לה תפקיד משמעותי בבית שלה, הרבה פעמים ההתלבטות היא עד כמה ניתן להישאר, למרות שהכניסה לתכנית נותנת מקפצה לקפיצה לעצמאות מהרבה בחינות לבנות, הרבה פעמים יש התלבטויות מאוד גדולות בנוגע לבית ולתפקידים שנזנחים בבית ולקשיים שיש בבית וההתחזקות הזו באמת לקבל את ההחלטה למימוש עצמי היא תהליך מורכב ומאוד שונה אצל כל אחת מהבנות, אבל זה דרך קושי מאוד מאוד גדול וצריך שם תמיכה ועזרה להעז.

<חמוטל פרידברג: זה התפקיד, אני חושבת, שלנו יחד, של הצוות.

<איציק שפרן: ברשות

<איציק שפרן: כם אני רוצה להציג בכמה מילים ביחד עם השותפות שלי את התכנית כדי ליישר קו מבחינת הרקע, אבל יעל קודם.

<יעל ברגיל: שמי יעל, אני המנהלת הפדגוגית של התכנית, ביחד עם הצוות הנפלא שעובד איתנו, אני רוצה שתי הערות קטנטנות לפני שנמשיך.

<יעל ברגיל: אחת, חוזרת פה שוב ושוב המילה פרויקט ולנו בצוות מאוד חשובה הטרמינולוגיה, אנחנו מזה שנתיים מקפידים להגיד תכנית תל"מ ולא פרויקט תל"מ.

<יעל ברגיל: פרויקט זה משהו שמתחיל ומסתיים, אנחנו רואים בזה תכנית שהיה לה תאריך תחילה ואנחנו מאוד מקווים שלא יהיה לה תאריך סיום.

<יעל ברגיל: אנחנו בהחלט רואים בזה משהו מתמשך, עם כל מה שמשתמע מתהליך.

<יעל ברגיל: זאת הערה אחת.

<יעל ברגיל: הערה שנייה שחשוב לי, המוזמנים הנכבדים שלנו, שתיקחו בחשבון שדברים שאתם שומעים פה, מחמוטל הנפלאה, שבאמת מבחינתנו היא חלק מהצוות, ומשרון, שככה עובדים איתה בשיתוף פעולה, זה מדגם, אבל מה שאתם שומעים על נען אפשר ממש לעשות העתק-הדבק לגן שמואל ולמשמר העמק וליטבתה ולגלעד, שגם שם הבנות בחינוך, או הבחורים לא פעם במפעלים, באמת הופכים להיות חלק בלתי נפרד מכל התהליך שאמרנו קודם בתכנית, כולל הצעות ללימודים מהקיבוצים.

<יעל ברגיל: זאת אומרת שקיבוצים רוצים שהם יישארו ומממנים להם המשך לימודים עם התחייבות שלהם לעבוד בקיבוץ כך וכך שנים, תלוי בלימודים כמובן.

<יעל ברגיל: לא נרחיב על זה כרגע.

<איציק שפרן: אוקיי.

<איציק שפרן: אז כמו שאמרתי, תכנית תל"מ לא פועלת בחלל ריק, היא חלק ממגוון תכניות שאגף חינוך ומשימות של התנועה הקיבוצית מנהל ואם רק נסקור את רובן אז זה 'בית ראשון במולדת', שאנחנו שותפים במידה מסוימת, אולפני קיבוץ, מתנדבי חו"ל, גרעיני צופים צבר, שהנציגה שלהם יושבת פה, איה.

<איציק שפרן: חיילים בודדים, גם בתחום הזה איה פועלת.

<איציק שפרן: שנת שירות של 800 או קרוב ל-1,000 צעירים שמדי שנה מתנדבים לשנת השירות, תכנית נעל"ה במספר קיבוצים וכאמור תכנית תל"מ.

<איציק שפרן: זאת אומרת בסך הכול כרגע יש קרוב ל-60% מהקיבוצים שפעילים בתכניות כאלה ואחרות שקשורות לתרומה לחברה הישראלית בתחומי עלייה, קליטה וחינוך וישנם קיבוצים נוספים שישמחו לפתוח גם את השער, גם את הלב וגם את הכיס ובלבד שאנחנו נציע להם או נבוא אליהם ונציע להם את התכניות האלה.

<איציק שפרן: כמו שתראו אולי בהמשך, כבר לתל"מ, אם פעם היינו צריכים אנחנו לחזר אחרי הקיבוצים שיפתחו מסגרות, היום הם עומדים ומחכים שאנחנו נשלח אליהם חניכים מתוך כוונה לפתוח מסגרות אצלם.

<איציק שפרן: תקציר הפרקים הקודמים.

<איציק שפרן: התכנית היא תכנית יחסית ותיקה, נען היו מבין הראשונים שלה, גם המנהל הראשון של התכנית הוא חבר קיבוץ וחשוב בעיקר אם מסתכלים אחורה שלמעלה מ-1,200 צעירים מבני העדה, היום כבר באמת בעלי משפחות וגם בעלי מעמד והשפעה בגרו בתכנית הזאת, חלק לא מבוטל, וזה הוזכר פה, מהצעירים ממשיכים את התכנית גם אחרי שהם מסיימים את הצד הפורמלי, הן משום שהקיבוצים רוצים והן משום שהם מוכנים ויש לנו גם כמה עשרות חברי קיבוצים שנשארו, אם כחברים או התקבלו לחברות בקיבוץ, בין כנישואים מעורבים ובין כזוגות שהכירו בתל"מ ואחר כך נשארו כחברי קיבוץ.

<איציק שפרן: כמו שכתוב, בתכנית יש כרגע כ-80 חניכים ועדיין מספר מאוד גדול שמחכה בהמתנה לשיבוץ, בתקווה שהתכנית הזאת תימשך ויהיה לנו מה להציע להם באותם 16 קיבוצים שכרגע בתכנית.

<איציק שפרן: ציינתי שאנחנו מוכנים או שישנם קיבוצים נוספים שממש עומדים בהמתנה, כוססים ציפורניים ברמת היומיום כדי לשמוע מאיתנו בשורות.

<איציק שפרן: לתכנית שותפים רבים.

<איציק שפרן: הרבה פעמים מתקיפים אותנו, אומרים 'מה, כל כך הרבה אנשים וכל כך הרבה תקציבים סביב מעט חניכים?', אז התשובה היא כן, זה אופי של התכנית ואני אשמח אם השותפות שלי - - - יעל, את יכולה להגיד כמה מילים על המעטפות שאת משיקה להן?

<יעל ברגיל: קודם כל רק בשביל לסבר את האוזן, כשאיציק אומר 80 חניכים, זה אומר 80 חניכים שהם באותו רגע נתון בתוך המסגרת של התעסוקה, לימודים והמגורים, אבל כמובן שיש עוד לפחות 40 בוגרים באותה שנה, זאת אומרת אנחנו כצוות ממשיכים ללוות את ה-120 חבר'ה, שנשארים בקיבוצים, כמו שנאמר פה קודם, כמו ששרון וחמוטל תיארו, ואנחנו ממשיכים ללוות אותם.

<יעל ברגיל: מבחינתנו ליווי הבוגרים הוא חלק אינטגרלי מהתכנית שלנו.

<יעל ברגיל: ויש עוד כאלה שהם בתהליכי קליטה, או בנישואים של בן קיבוץ או בת קיבוץ למישהו שהיה בתל"מ, או חבר'ה שהיו בתל"מ ונשארים כשני תל"מיסטים בתהליכי קליטה.

<יעל ברגיל: יש לנו מספר קיבוצים שנקלטו בהם תל"מיסטים וגם איתם אנחנו נשארים בקשר ונעזרים בהם אחר כך כבר ללוות את החבר'ה שלנו.

<יעל ברגיל: זאת אומרת זו איזה שהיא סגירה של מעגל שמבחינתנו היא האופטימלית ממש, כי מישהו שהיה בתכנית וכבר נקלט בקיבוץ ויכול אחרי כמה שנים להוביל את החבר'ה ששם, זה האידיאלי.

<איציק שפרן: בגלל שאת נמצאת בחזית של כמעט 80 מסגרות לימודיות, או כמה עשרות מסגרות לימודיות, כיוון שאנחנו מתאימים בשיטת הטיילור מייד לכל חניך את המסגרת הלימודית שלו, אחרי שהוא עובר אבחון, אז הייתי רוצה שתגידי כמה מילים על המסגרת המשמעותית מאוד בתכנית.

<יעל ברגיל: אוקיי, רק תקטעו אותי כי אפשר בלי סוף לדבר על תל"מ.

<יעל ברגיל: כל חניך, אחרי שמורן, שפה לצדי, קולטת אותו לקיבוץ מסוים, זאת אומרת אחרי שהם עוברים את ראיון הקבלה הכללי לתכנית הם גם עוברים ראיון קבלה לקיבוץ מסוים, לעבודה מסוימת, וזה נעשה בליווי של מורן, שהיא רכזת ההשמה שלנו, וכשמורן אומרת לנו 'נקלט חניך בקיבוץ זה וזה', אז שחר, שגם פה לצדי, ואני נכנסות לתמונה ומלוות אותם ממש צעד צעד ביד, שחר בקיבוצי המרכז דרומה, אני במרכז צפונה, בהתחלה של תהליך הלמידה שלהם.

<יעל ברגיל: כל אחד בעצם עובר אבחון תעסוקתי, על ידי אנשי מקצוע שהוכשרו לזה, שבא לעלות על החוזקות שלו, על הנטיות שלו, על משאלות הלב שלו וכן הלאה, וביחד, כשהוא מקבל את המשוב, שחר, אם זה בדרום, ואני אם זה בצפון, עם המאבחן או המאבחנת, מקבלים החלטה מה הוא הולך ללמוד.

<יעל ברגיל: זה יכול להיות השלמה של בגרויות, שיפור של בגרויות לקראת לימודי המשך גבוהים ו/או לימודי מקצוע ותעודה כדי שהוא יוכל גם להתפרנס בזמן שהוא לומד, תלוי באמת בכל אחד.

<יעל ברגיל: אנחנו פונים לבתי הספר ועושים את החיבור בין החניכים לבתי הספר, ממש מלווים אותם אל בתי הספר.

<יעל ברגיל: בשקט אני צריכה להגיד את זה, אנחנו עושות הרבה 'רגשִי' לבתי הספר כדי שיעשו לנו הנחות, זה הזמן להגיד גם שפוגשים הרבה אנשים טובים באמצע הדרך בתכנית הזאת, כדי שאם יש לימודים שהם מעבר לסל שמשרד הקליטה נותן עדיין החניכים יוכלו ללמוד אותם ובאמת להתקדם.

<יעל ברגיל: הלימודים שהחניכים לומדים הם על קשת רחבה מאוד מאוד של נושאים, מעבר לשאלת הבגרויות ושיפור הבגרויות.

<יעל ברגיל: זה יכול להיות מקצועות מחשוב ומקצועות חינוך ומזכירות רפואית ומשפטים ומקצועות טכניים, לשמחתנו הרבה בלי הבדלי מגדר, זאת אומרת הרבה מאוד בחורים לומדים אצלנו מקצועות שעד כה נחשבו לנשיים, נניח מספרה או משהו כזה, או בחורות לומדות ניהול מחסן ממוחשב ולוגיסטיקה וכן הלאה.

<יעל ברגיל: אנחנו מאוד עובדים איתם על העניין המגדרי ובאמת החבר'ה לומדים היום גם לימודים ארוכים יותר, של שנה וחצי ושנתיים ואז אנחנו גם פונים אליכם ולוחצים עליכם להאריך לנו את התכנית ואת התקציבים, כי אנחנו מרגישים שבלי הליווי הם עלולים לסגת אחורה.

<יעל ברגיל: אם הלימודים יסתיימו חצי שנה או שנה אחרי שהם מסיימים את התכנית לא בטוח שהם ישרדו את הלימודים האלה, אבל ככה, כשיש את הליווי האישי, של שחר או שלי, או של המקשרים בקיבוץ, או של המעסיקים שהרבה פעמים מעורבים ודוחפים אותם ללימודים האלה ועוזרים להם ומוצאים להם את העזרה, אז באמת אחוז מסיימי הלימודים ומקבלי התעודה קרוב ל-100.

<יעל ברגיל: יש פה במקרה שקפים על זה.

<יעל ברגיל: חשוב לי לציין שלצד הלימודים האישיים כל חניך שנכנס לתכנית מחויב לקחת חלק גם בקורס של כישורי חיים והשנה הזאת היא מאוד עמוסה להם ולצוות, זאת אומרת כל אחד משתתף מתי שהוא במהלך השנה או שנה וחצי שהוא בקיבוץ בקורס של כ-16 מפגשים של כישורי חיים שכשמם כן הם.

<יעל ברגיל: אנחנו מרכיבים את זה כל פעם ביחד, בצוות, או שחר או אני, מול הקיבוץ שאותו אנחנו מלווים, שוב פעם, עם איש מקצוע, שאנחנו שומעים מהרבה אנשים שהם מחוץ לתכנית כמה הם היו רוצים שהילדים שלהם יקבלו את הכלים האלה, איך להתנהל כלכלית נכון, איך להתנהל כשיש לי קונפליקט בעבודה או במקום המגורים או בשכונה שאני גר בה, איך אני מציב לעצמי מטרות ויעדים בדרך, שלבים בדרך.

<יעל ברגיל: לאט לאט עם המקשרים אנחנו בונים תכניות המשך לכישורי חיים, למשל אם בנען, והמקשרות יוכלו להרחיב את זה, היו סיפורים קשים של, פעם היה ניסיון התאבדות ופעם זה אח שהתאבד וכן הלאה, והמקשרות שיתפו אותי בזה, מיד הוספנו לכישורי החיים עוד סשן של כמה מפגשים שעסק באובדנות.

<יעל ברגיל: או אם בקיבוץ אחר היה סיפור של שתייה, אז מוסיפים לכישורי החיים מספר מפגשים שעוסקים במניעת התמכרויות וכן הלאה.

<יעל ברגיל: זה חלק בלתי נפרד ואינטגרלי וכשחניך לא עומד בזה אנחנו גם כמובן עושים מעקב אחרי הלימודים.

<יעל ברגיל: יש לנו מזכירה טכנית, שהיא לא יכלה היום לבוא, היא עושה את המעקב אחרי הלימודים.

<יעל ברגיל: עינו של האח הגדול, הם לא אוהבים את זה, אבל היא פקוחה, זאת אומרת בתי הספר מדווחים לנו אם הם לא מגיעים ללימודים ואז מיד שחר או אני נכנסות בהם, סליחה שאני אומרת את זה במילה כזאת לא יפה, אבל זה ככה.

<יעל ברגיל: לצד כל זה יש גם את ההעשרה, שוב, מורן הנפלאה משיגה לנו תרומות בשבילה ובזכות זה אנחנו יכולים לתת להם פעם בשנה ללכת, כל התכנית ביחד איתנו, לתיאטרון ולצפות בהצגה ולשוחח עם השחקנים ועם הבמאים, ופעם בשנה לעשות יום של טיול שנתי ופה ושם עוד איזה שהיא העשרה שהקיבוצים עצמם עושים.

<יעל ברגיל: נניח נען, לקחו את הבנות למשל ל'יד ושם' או לכותל.

<יעל ברגיל: לא בטוח שהם היו מגיעים לזה בלי זה.

<יעל ברגיל: בגן שמואל לקחו למקום אחר, אני לא ארחיב בדוגמאות, אבל בגדול נראה לי שזה נותן את התמונה ואיציק, בתוך המצגת שהוא הכין, הכין שקפים שיבהירו את זה.

<איציק שפרן: אנחנו צריכים תיכף לצאת לסיור אז אני רק אעבור בקצרה למה שרציתי להבהיר לפני שאנחנו יוצאים.

<איציק שפרן: אמרנו, ישנם מספר גדול של אנשים שבמעטפת הראשונה של התכנית.

<איציק שפרן: התכנית הזאת, המקורות שלה הן בעיקר ממשרד הקליטה, ששותפינו, ברוך וחיים, שותפים בכירים, רואים עין בעין והעבודה מולם היא עבודה הרמונית, הרבה הבנה, לא פעם יש קונפליקטים, אבל זה מטבע הדברים ואנחנו מרגישים שהחשיבות והשותפות היא אמיתית ונחושה.

<איציק שפרן: והתנועה הקיבוצית, כמובן, עצם העובדה שהיא מארחת את התכנית ומשלמת חלק מהתקורות והשכר שלנו והכסף, הסכום הזה, מתחלק בעיקרו, חלקיו הגדולים הם באמת לנושא של סבסוד המלגה, ללימודים, לפעולות העשרה, כישורי חיים ויש באופן מסוים גם עבודת הצוות המקצועית.

<איציק שפרן: שואלים אותנו כל הזמן על מדדי הצלחה, אז אנחנו נמצאים כרגע בעיצומו של סקר טלפוני למסיימי השנים האחרונות, שחלק מהנתונים אני תיכף אציג, אבל בעיקר לשמוע מהבוגרים עצמם מה הם נתרמו מהתכנית הזאת ולכמת את זה גם למספרים, כי אני מבין שכדי להציג את החשיבות של התכנית מן הראוי גם להציג את מדדי הצלחה ואמנם יחסית קשה להשיג אותם אחרי שהם מסיימים את התכנית, כל אחד פונה לחייו, אבל זה מספר קטן של דוגמאות מהשנתיים האחרונות של בוגרים שלנו ואנחנו מאוד מאוד גאים בהם.

<איציק שפרן: מבחינת התהליכים, המגמה, ברגע שהצוות נכנס לעבודה של מעקב יותר קפדני, גם באבחון שמייחד ומייעד את הלימודים לחוזקות או לתחומים החזקים וגם העובדה, כמו שיעל אמרה, שהאח הגדול עוקב אחריהם אז שיעור המסיימים, גם מסיימי התכנית, כאלה שלא נשרו בדרכה, נושק ל-100 ושיעור מסיימי הלימודים עוד יותר גבוה מזה אפילו.

<איציק שפרן: אלה שני מדדים, אני לא בטוח שאפשר הרבה יותר מזה כי אפילו באופן טבעי פה ושם נחשב בעיות של משפחה או בעיות כאלה ואחרות שבגללם חניך נאלץ לסיים, אבל העובדה שבשנים האחרונות כמעט כל מי שהתחיל את התכנית גם הגיע לסיום והגיע לסיום עם תעודה או עם ביצועים בלימודים בצורה שמאוד מאוד מחממת את הלב.

<איציק שפרן: המגמה, אנחנו נדבר על זה יותר בשיחת הסיכום, שאנחנו מבקשים גם להבטיח את התכנית לשנים קדימה וגם להרחיב אותה כדי לענות על הביקושים הצפויים.

<איציק שפרן: אז אנחנו נמשיך אחרי זה בשלב הסיכום גם להציג קצת יותר את האופק שאנחנו מצדנו מציעים לתכנית.

<איציק שפרן: בינתיים אני מאחל לכם סיור מעניין.

<איציק שפרן: חמוטל, את רוצה להגיד איפה אנחנו הולכים לסייר?

<לירית סרפום: אפשר מילה לפני שיוצאים?

<איציק שפרן: בוודאי.

<לירית סרפום: שמי לירית, אני ממשרד ראש הממשלה ואני מתכללת את התכנית הממשלתית בין יתר התפקידים שלי, וגם לראות איך לא נופלים דברים בין הכיסאות במעבר המאוד מאוד מאוד משמעותי שאנחנו עושים במדיניות הממשלה מפני שהממשלה עובדת אחרת מהשנה האחרונה בכל מה שקשור לקידום השילוב של יוצאי אתיופיה.

<לירית סרפום: מדרך הטבע אנחנו מודעים לזה שעלולים לקרות כל מיני תקלות או דברים שאנחנו לא רוצים לראות אותם קורים, במעבר כל כך משמעותי, אז אנחנו כאן כי אנחנו רוצים לנסות לצמצם את זה ואחד הדברים שראינו זה תכנית תל"מ שהיא תכנית מקסימה ואנחנו רוצים לראות איך יוצרים את ההמשכיות.

<לירית סרפום: אני רוצה להדגיש, שוב, את הנושא הזה של המעקב אחרי הבוגרים, ולמה זה כל כך חשוב לנו.

<לירית סרפום: כל תכנית שהופכת להיות כבר תכנית ולא רק פרויקט, גם לעולם הפילנתרופיה חשוב לדעת מה הקוסט אפקטיבנס של התכנית, זאת אומרת מול ההשקעה המאוד מאוד גדולה מה קורה בסופו של דבר.

<לירית סרפום: לכן זה, מבחינתכם, אני חושבת, מחשבה טובה לעשות את זה בצורה מאוד מאוד מקצועית ומפורטת כדי לראות מה קורה עם החבר'ה.

<לירית סרפום: אותי היה מאוד מעניין לראות האם יש איזה שהוא הבדל מגדרי בין בנות שמשתלבות בתחום החינוך לעומת בנים שמשתלבים במפעלים ולראות אם לאורך זמן יש כאן איזה שהוא הבדל.

<לירית סרפום: אולי, אם יש, אני לא יודעת, יכול להיות שאין ואז אין, אבל אם יש אז יכול להיות שיש כאן עניין של התמחות שצריך לייצר ואז ליצור איזה שהם שינויים, אז זה משהו שאני מאוד אשמח לראות אם תוכלו להתייחס.

<לירית סרפום: אני מקווה שאנחנו נפגוש לא רק בנות, נפגוש גם בנים?

<קריאה: פה יש רק בנות.

<קריאה: אבל כמו שהבטחתי לך, אני אציע לך סיור פרטי במקומות שיש שם כמעט רק בנים.

<לירית סרפום: לא, זה מעניין, הנושא המגדרי הזה, מעניין לראות האם יש שוני.

<לירית סרפום: אני מוכרחה לומר שהיו דברים שמאוד הרשימו אותי בדברים שאתם אומרים, לדבר אפשר הרבה, אבל כשמסתכלים על מעשים ורואים אחד ואת הנושא של התחום החינוכי, שהוא באמת בליבנו וכל הורה היה רוצה שהילדים שלו יתחנכו אצל הצוות הכי הכי טוב, אז לראות את הבנות משתלבות במערך החינוכי זה מבחינתי אמירה ששווה יותר מכל מה שאמרנו כאן בכל השעה האחרונה.

<לירית סרפום: הצוות שיושב כאן, כל אחד עם תפקידו והמשאבים המרובים, גם זה בהחלט מעיד על הרבה יותר אפילו מכל מה שאנחנו יכולים להגיד.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה להוסיף, הבנים, באיזה מפעלים הם משתלבים, באיזה תחומים, זה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: אני רוצה להדגיש את מה שלירית אמרה, ששינוי המדיניות היום, שבגלל שמשרד הקליטה שותף חשוב אז צריך לדעת את השינוי של המדיניות כדי שנלמד בוועדה.

אברהם נגוסה: עד עכשיו משרד הקליטה היה ממשיך, היום יש עד 15 שנה ולכן מאוד חשוב ההסבר בעניין כדי לשכנע לגבי התכנית שלירית מתכללת.

<איציק שפרן: מורן, לשאלת המקצועות והעבודה.

<מורן רוזנברג: אני מורן ואני אחראית על הגיוס וההשמה בתכנית בקיבוצים והיה לי חשוב לציין, בעקבות מה שאת אמרת, שהבנים לא רק עובדים במפעלים והבנות לא רק עובדות בחינוך, שהרי אל"ף, יש ענפים נוספים בקיבוצים שפתוחים בפנינו, אבל אנחנו גם מנסים לעשות את ההתאמה בין מה שהחניך מביא איתו מבחינת המאפיינים והניסיון וגם הרצונות, לבין התפקידים הפתוחים, ויש בנות שלא מתאים להן לעבוד בחינוך או שהן זקוקות למועדפת ויש בנים שזקוקים לעבודה עם - - -

<יעל ברגיל: מורן, תני דוגמאות קונקרטיות.

<מורן רוזנברג: כן, רק היה חשוב לי להגיד שבאמת אנחנו מנסים לתת מענה והקיבוצים פותחים בפנינו מגוון של ענפים, זה יכול להיות חדר אוכל ומטבח, ששם יש התמקצעות, יש כאלה שנשארים אחר כך בתור טבחים - - -

<קריאה: הם לומדים טבחות בתכנית - - -

<מורן רוזנברג: כן, ומיישמים את זה בעבודה במטבח.

<מורן רוזנברג: יש לנו כמובן מפעלים, יש ענפים חקלאיים, בית אריזה בקיבוץ ברעם, יש את המזנון ביטבתה יש את הסופר הקטן של הקיבוץ, יש את הנוי, יש לנו בחור שעובד, יש לנו חינוך בלתי פורמלי, יש רפת, שיש גם בחורות שעובדות ובחורים, בעצם כל מה שהקיבוץ יפתח בפנינו אנחנו כמעט תמיד נצליח ונרצה לתת מענה.

<מורן רוזנברג: רק רציתי להגיד שיש גם שינויים לפעמים, לדוגמה בחור מיטבתה שעבד במזנון, הבחינו ביכולות שלו והיום הוא עובד בחינוך הבלתי פורמלי.

<מורן רוזנברג: או מישהי שתוך כדי השנה שלה בגן כבר הפכה להיות סייעת ראשית.

<מורן רוזנברג: יש בחור אצלי בקיבוץ שקודם בגן שמואל מתפקיד מאוד זוטר יחסית להיות במחלקה שרק הקיבוצניקים מגיעים אליה, יש כאלה שהפכו להיות אחראי משמרת וכו' וכו'.

<יעל ברגיל: קוריוז קטן, את שאלת קודם על קיבוצים של בחורים, בחורות, אנחנו תמיד מחמיאים לעצמנו ואנחנו אומרים 'איזה כיף כולם באו להצגה', או 'איזה כיף כולם באו לטיול', אבל בעצם למען הכנות והגילוי הנאות הרבה פעמים הבנים מדן משתגעים לראות את הבנות מנען והבנות מנען משתגעות לראות את הבנים שיש בגדות וזה יוצר ככה את ה - - - זה גם גורם להגעה.

<איציק שפרן: נכון, בהזמנה לאירוע אנחנו כותבים 'תהיינה גם הבנות מנען', זה כמו שתראו תיכף, זה עשר מלכות שבא.

<אילנה נאור: אני, עם איילת ורונלי מקשרות תל"מ נען.

<אילנה נאור: אני רוצה להגיד בקשר לשינויים בתכנית וכו' שאנחנו באמת בין הקיבוצים הראשונים, יש לנו מעל 15 שנה בני תל"מ, בהתחלה היו גם בנים, הסתבר שנען הכי זקוקה בחינוך, איך להגיד?

<אילנה נאור: זו התעשייה הכי פורחת בקיבוץ נען, 54 תינוקות בשנה האחרונה, אז צריך בנות בחינוך.

<אילנה נאור: אם היו לנו עוד מגורים היינו קולטים עוד עשר בטח, אבל אנחנו הגענו למסקנה ששנה זה לא מספיק.

<אילנה נאור: אצלנו תל"מ זה שנתיים, כלומר שנה אחת הם התכנית ושנה אחת אנחנו קוראים להם תל"מ נען, נען מתקצבת את זה, אבל הן עשר בנות באותו מעמד בדיוק, חמש מתחילות, חמש שנה שנייה, פה ושם גם שנה שלישית.

<אילנה נאור: הן בתל"מ והן עומדות בכל התכניות.

<אילנה נאור: מה שאני רוצה להגיד מזה, שאני חושבת שאם תכנית תל"מ הייתה יכולה להיות יותר משנה היא הייתה מועילה גם למשתתפי התכנית וגם לקיבוצים.

<אילנה נאור: יש מה לעשות בשנתיים יותר מאשר בשנה ואנחנו מצאנו שבשבילנו זה הדבר הנכון לעשות אותו.

<אילנה נאור: וכמו שאני אומרת, אם היו פה עוד עשר דירות אז היינו מביאים עוד עשר בנות.

<איציק שפרן: חיים יהיה האחרון כי אנחנו קצת קשורים ללוח הזמנים של הילדים.

<חיים סלם: אני רוצה לתת הבהרה, שבמסגרת התקצוב של התכנית שזה, כפי שאתם רואים, 150, אנחנו נותנים גם לחלק מהחניכים להישאר יותר משנה בתכנית, כי גילינו גם את הצורך הזה, זה חשוב שייאמר.

<ברוך שמעון: ראינו במצגת שיש מעל כ-1,000 בוגרים, לי מאוד חשוב לדעת איך נעשה הליווי, אם הוא נעשה, אחרי השנה או השנה ומשהו שהחבר'ה נמצאים בחממה של הקיבוץ.

<ברוך שמעון: כשהם יוצאים, אחרי מקצוע או אחרי תהליך של התנסות בעבודה, לעולם הגדול, האם יש ליווי, האם יש איזה מעקב אחרי הכניסה לעבודה שלהם אחרי שהם יוצאים מהקיבוץ?

<איציק שפרן: גם יעל וגם שחר, חלק מהעבודה שלהן זה לקראת סיום התכנית, לקראת סיום השנה, הן מתחילות את התהליך של הכנת החניך או החניכה לעזיבת התכנית, כולל תכנית תעסוקתית וכן הלאה, וחלק מהחניכים, אנחנו מציידים אותם גם בחוברת עם כל המידע שקשור לתעסוקה, לימודים ומגורים בהמשך הדרך וגם כמובן משאירים להם דלת וטלפון פתוח להתייעץ.

<איציק שפרן: עד היום יש עשרות חניכים שנמצאים בקשר, אפילו שהם כבר שנים אחרי התכנית.

<איציק שפרן: בצמתים כאלה ואחרים של החלטות הם מתייעצים עם הצוות.

<איציק שפרן: מורן, שפוגשת איתם בעיקר בתחילת הדרך, גם היא זוכה להרבה - - - זה הופך להיות סוג של קשר אישי.

<איציק שפרן: למען הגילוי הנאות, חלק גדול מהם באופן די מהיר מנתקים קשר ומכאן גם הקושי לעקוב ולבדוק מדדי הצלחה, איפה נמצאים החניכים חמש ועשר שנים אחרי שהם סיימו את התכנית.

<איציק שפרן: יש לנו קצת מידע על זה, אנחנו עכשיו מנסים, לפחות בשלוש-חמש השנים האחרונות לאסוף מידע יותר אמין כדי לתת תשובות לשאלות שלירית העלתה.

<איציק שפרן: אנחנו נעשה את הסיור עכשיו, כי אנחנו תלויים בלוח הזמנים של הילדים, אנחנו נחזור הנה, גם לסיכומים וגם להצעות להמשך.

אברהם נגוסה: הדיון יהיה אחרי הסיור.

אברהם נגוסה: (בישיבת סיכום)

<גבי אסם: אנחנו ראינו היום את פעילות תל"מ, שהיא נגזרת בתוך נגזרת, זאת אומרת בתוך כל התכנית כולה שפרוסה על פני הארץ ראינו את הנישה של נען שכמו ששמענו אפשר להעתיק אותה למקומות אחרים, אבל בכל מקום יש לה גם את הנראות שלה.

<גבי אסם: שאלה אותי לירית בדרך מה הפוטנציאל בקיבוצים אחרים?

<גבי אסם: הפוטנציאל גדול מאוד.

<גבי אסם: מה זה 16 קיבוצים מתוך 278 כשאפילו עוד לא דיברנו על קיבוצים דתיים, כשאנחנו יודעים שזה גם פוטנציאל חשוב לסוג תכנית כזאת ויש לנו קריאה מהקיבוץ הדתי להשתלב בתכנית הזאת.

<גבי אסם: המרחב לא מנוצל בכלל ולמרות מה ששמענו, בעיקר משרון, מנהלת הקהילה, על הבעייתיות עם המגורים, עדיין ברמה שזה בודדים, שזה בין ארבעה, לשישה, עשרה, זה משהו שהקיבוצים יכולים ואנחנו כן נצטרך לחשוב על הנושא של המגורים, כי הוא פה, אתם שומעים, מכל הבנות זה עלה, 'עצם זה שיכולתי לגור כאן זה היה הדבר המרכזי'.

<גבי אסם: טיפה על אגף החינוך כולו שבתוכו נמצאת התכנית, כי אתם ועדת קליטה, עלייה ותפוצות וכל שלושת התחומים האלה נמצאים אצלנו והם כולם נמצאים והם מאוד דומים למה שראינו היום בתל"מ.

<גבי אסם: הפוטנציאל שלהם גדול, התקצובים והתמיכות של זה צריכים לפחות לא להפסיק, אם לא להכפיל את עצמם, ושאלת המגורים נמצאת בכולם.

<גבי אסם: אז יש לנו את כל תחום המלש"בים, יש לנו 850 שינשינים שלנו שעובדים בכפרי הנוער ופוגשים את העלייה והקליטה בכל המגוון.

<גבי אסם: יש לנו שירות צבאי בחיילים הבודדים ובגרעיני צבר, יותר מ-1,000 חיילים שמבקשים לגור בקיבוצים והם גם גרים, אבל אנחנו יודעים שהם במצוקת דיור.

<גבי אסם: שוב, הנושא של הדיור הוא עקבי לאורך כל הדרך, ותל"מ, שהיא תכנית שראינו והכרנו אותה היום.

<גבי אסם: אני אגיד שבכולם הנושא הבולט ביותר זה הקהילה.

<גבי אסם: המערך הכללי, גם המערך של הצוות, גם המשפחות, גם היכולת שלהם להיות חלק מקהילה, הם לא יושבים באיזה מקום מבודד, הם חיים את הקהילה, הם חלק ממנה וזה הדבר שהם מקבלים ואנחנו מקבלים בנוכחות שלהם.

<איציק שפרן: גבי, המשבצת האחרונה, שאמנם כרגע הלוגו הוא של תל"מ, תל"מ צעירים אתיופים, אבל לא בכדי כתבנו 'תכניות המשך בקיבוצים', זאת אומרת זה לא מוגבל בהכרח רק לקבוצה שהיא קבוצת בני העדה שמן הסתם תמשיך להיות חלק מהתכנית, אלא העובדה שבמסגרות הקודמות ישנם חיילים בודדים ומועמדים פוטנציאליים לתכניות המשך, התהליך הרציף הזה יאפשר, לא רק לבני העדה, להיות שותפים לתכניות המשך, כי להבנתי משיחות קודמות, להבנתי, המסגרת הזאת של חיילים בודדים או של גרעיני צבר, ברגע שהם משתחררים, שמה הם הולכים לאיבוד, ופה בעצם כשאנחנו רואים תל"מ בקיבוץ, את אותה תעסוקה, לימודים, מגורים, אנחנו יכולים להרחיב ולהציע גם לאוכלוסיות אחרות על אותה פלטפורמה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך, כיוון שלירית הולכת אני רוצה להגיד באמת על התכנית הזאת, מה שבאמת מאוד נגע לליבי, התכנית כמו תל"מ שדיברתם, כי אני מכיר את המציאות של הרבה צעירים, חיילים בודדים שסיימו את הצבא, אין להם לאן לחזור, אפילו שיש להם משפחה, הבית צפוף, אין חדר, יש אחים קטנים ואין פרטיות ובחורה כמו הדס או כמו יפה שראינו, יהיה לה קשה מאוד להיות שם - - - אז למצוא מקום כזה וגם לעצב את עצמה, מה הם רוצים אחרי הצבא, מה הם רוצים ללמוד.

אברהם נגוסה: שמענו גם מהבנות עכשיו, 'זה נתן לנו להשלים בגרות', 'לרכוש מקצוע', וגם 'לדעת מה אני רוצה'.

אברהם נגוסה: למשל הדס, היא החליטה ללמוד חינוך, ללכת ללמוד השכלה גבוהה, כי המצב פה העצים אותה והיא יודעת מה לעשות בחיים וזה חשוב.

אברהם נגוסה: לכן התכנית הזאת, זה מין מעבר מהצבא לאקדמיה.

אברהם נגוסה: זה מה שאני הבנתי מהתכנית הזאת.

<גבי אסם: נכון, ולכן ההמשך והדיון הוא בדיוק נמצא בצומת הזה.

<גבי אסם: יש שני מקומות, אחד, מגרעיני צבר, נגיד שאנחנו פותחים את התכנית ואומרים 'יוצא העדה האתיופית מסלול אחד', כי יש פה מומחים לשילוב שיש בו שלושה גורמים, גם תעסוקה, גם לימודים וגם מגורים.

<גבי אסם: אז יש פה שתי אפשרויות עיקריות שאותן אפשר יהיה לפתח בהמשך.

<גבי אסם: קודם כל חיילים בודדים שמסיימים ויכולים להיכנס לתוך התכנית ישירות.

<גבי אסם: היום אין לנו את המסלול הזה, אין לנו תכנית המשך כזאת, כולל גם יוצאי העדה, שהם נמצאים בצבא והכי נכון היה להם לעבור לתוך קהילה קולטת ולא לחזור לבית.

<גבי אסם: היום אנחנו קצת חוששים מהמצב הזה אבל אנחנו יודעים שיש פה פוטנציאל להרחיב מאוד את התכנית.

<גבי אסם: והדבר השני, להכניס עוד סוגים של עולים שונים, יש היום עולים צרפתים, עולים מדרום אמריקה ויש לנו את כלל הקשת ולתכנית הזאת יש פוטנציאל להתרחב גם למקום הזה.

<גבי אסם: תראו את כפר הנוער, ילד שנמצא בכפר נוער, ועוד מסלול.

<גבי אסם: כפר נוער ואחר כך בתור חייל בודד, לאן הוא הולך אחר כך?

<גבי אסם: יש כאן רצף שאם מפתחים אותו אפשר להגיד שהתכנית יכולה, כמו שהיא היום, להתרחב מאוד, היא יכולה להתרחב לעוד מקומות ולעוד תחומים.

<גבי אסם: בעצם כדי שכל זה יקרה יש לנו פה גם מערכת תקציבית, שאיציק, אתה תציג אותה בצורה יותר מסודרת ממני, היא כתובה פה, היא מוצגת, יש פה איך שזה מוקצב ל-90 ומה צריך כדי שזה יורחב ל-200, כשעוד פעם, אני אגיד, לא חובה שה-200 יתרחב כמו שהתכנית היום.

<גבי אסם: יכול להיות שצריכים להיות בה לפחות שלושה מסלולים, עד 15 שנים, מעל 15 שנים, קליטה שהיא לא מהעדה, אלא ממקומות אחרים.

<גבי אסם: יש פה כמה אפשרויות שצריך לראות.

<גבי אסם: הפוטנציאל של הקהילה הקיבוצית ושל הקיבוצים והנכונות והרצון העז להיות במקום הזה, היא פשוט נמצאת ואנחנו צריכים אתכם כדי להצליח ליישם את זה.

<גבי אסם: אנחנו יכולים לרצות עד מחר, אבל אם אין לנו את השותפות הזאת זה לא יצליח לקרות מעצמו ולבד.

<גבי אסם: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו עוד לא שמענו את נציגי המשרדים, כמו למשל, מיכל, מהמשרד לשוויון חברתי.

<איציק שפרן: חמוטל צריכה ללכת, אז היא תגיד לנו דברי פרידה.

<חמוטל פרידברג: אני ממש מצטערת שאני צריכה ללכת.

<חמוטל פרידברג: אני חושבת שאתה הגדרת מאוד מאוד נכון עכשיו את הצורה המיוחדת שבה התכנית נותנת איזה שהיא דחיפה וכל אחת לוקחת את הדגש למקום אחר.

<חמוטל פרידברג: נזכרתי באמירה שתכננתי להגיד, ובה אני אסיים ולא אמרתי אותה, אני חושבת שלהצטרף לצוות חינוכי למשך תקופה של שנה או שנתיים, במיוחד אם מצליחים גם לעבור תפקיד תוך כדי, פתאום לגלות בתוך עצמנו עוד יכולות, זאת חוויית השתייכות בלתי רגילה, שזה עוד דבר שלא אמרנו פה.

<חמוטל פרידברג: אמרנו העצמה ודיברנו על התהליכים העצמיים, של גילוי עצמי, של גיבוש עצמי, של החלטות להמשך, של רגע של מחשבה שהוא מנותק מההרגלים הרגילים לפני הצבא, וצריך את הספייס הזה, ויש את העניין של פתאום להתחבר לקבוצת מבוגרים שיחד איתם מנהלים בית תינוקות, פעוטון או גן ולהבין את הצוות הזה, מה הוא עושה יחד.

<חמוטל פרידברג: זאת חוויה שמיוחדת לכל אחד שעובד במערכת שלנו וגם במערכות חינוך אחרות ואני חושבת שהיא יוצרת מגרש אימונים, כמו שאמרתי קודם, יוצא דופן, גם מול מבוגרים וגם מול ילדים.

<חמוטל פרידברג: זה רק דבר שהיה חשוב לי להדגיש.

<חמוטל פרידברג: תודה רבה.

<איציק שפרן: תודה רבה, חמוטל.

<איציק שפרן: אני מיד אתן למיכל ולנציגים אחרים.

<איציק שפרן: רק מילה אחת על השקף, כיוון שהוא כבר על המסך.

<איציק שפרן: אנחנו הצגנו פה פחות או יותר את החלוקה באופן מאוד מאוד גס.

<איציק שפרן: אתם רואים, עיקר התקציבים הולכים לשני המרכיבים ישירות לחניכים, ללימודיהם ולסבסוד המחיה, ומיעוטם הולכים לפעילויות האחרות שהן קשורות גם לעבודת הצוות, שכמו שראיתם ונאמר פה קודם, כל אחד מהם זוכה לליווי צמוד והדוק, גם במהלך התכנית וגם קצת לאחריה.

<איציק שפרן: פעילויות אחרות, אבחונים שנכנס בשנה האחרונה והפך את התכנית מעוד משהו למשהו הרבה יותר מזה.

<איציק שפרן: ופחות או יותר, בהקבלה, אנחנו סבורים שאפשר להרחיב את התכנית על פי העיקרון שהראה השקף הקודם, להרחיב אותה ביחס דומה.

<איציק שפרן: כמובן שאם מגדילים את התכנית, בעיקר בסקטור של החיילים המשוחררים, ששם צריך ליווי ושם צריך הקפדה יתרה, אז מן הסתם מדובר גם על עוד אנשים שיתלוו, אנשי מקצוע שילוו את בוגרי הצבא.

<איציק שפרן: עוד מילה אחת רק על תקופת המעבר, כי היא מטרידה אותי יותר מהכול.

<איציק שפרן: באותה רוח שניר אמר קודם, שאם אנחנו מרפים או אם אנחנו מאפשרים לשנה אחת הפסקה, או אם מאיזה שהיא סיבה תהיה חוליה חלשה ברצף של התכנית יהיה מאוד מאוד קשה להחזיר אותה לאן שהיא, על אחת כמה וכמה להרחיב אותה.

<איציק שפרן: על כן יש לנו את תקופת המעבר של 2017, כי כרגע יש לנו חוזה של תל"מ, הוא אמנם חוזה דו שנתי, אבל התקציב הוא לשנה אחת.

<איציק שפרן: חניכים שיש לנו כרגע בתכנית שיסיימו בסתיו 2017, תקציב להם יש, אבל למעטפת, לתכנית עצמה אין.

<איציק שפרן: זאת אומרת שאותן החלטות שיצטרכו להתקבל יצטרכו להתקבל על תחילת 2017 כי אחרת התכנית הזו דועכת בתוך חודשים ספורים מהרגע שהשנה הזאת נפסקת.

<מיכל בן משה סטרומזה: שלום.

<מיכל בן משה סטרומזה: למי שלא הספקתי עדיין לדבר איתו, אני מיכל סטרומזה מהמשרד לשוויון חברתי, אני חלק מצוות ההקמה של אגף צעירים שקם במשרד בימים אלה ואחד הנושאים שהם בראש סדר היום שלנו הוא כל מה שקשור לתעסוקת צעירים, השכלה ותעסוקה, ובין השאר כמובן באוכלוסיות ייחודיות.

<מיכל בן משה סטרומזה: בעקבות שינוי הפרדיגמה בממשלה לפיו יוצאי אתיופיה שנמצאים יותר מ-15 שנים בארץ לא יהיו תחת טיפול משרד הקליטה התבקשנו, על ידי משרד ראש הממשלה, שמאגמים את כל הסיפור הזה, להיכנס לבחון את הפרויקט, לראות האם זה משהו שהמשרד יוכל לאמץ, להיות שותף בו.

<מיכל בן משה סטרומזה: כמובן תוך כדי שיתוף של משרד הקליטה, ששנים ניהל את התכנית הזו והידע המקצועי נמצא אצלו.

<מיכל בן משה סטרומזה: אני מאוד התרשמתי, גם מהשיחה הראשונה שלי עם איציק על התכנית ובמיוחד היום, לראות בעיניים את העשייה הברוכה הזו ואנחנו כמובן נהיה בקשר.

<מיכל בן משה סטרומזה: מה שכן, השאלה שמנקרת לי כל היום זה באמת שאלת ההרחבה.

<מיכל בן משה סטרומזה: זאת אומרת אם זה מצליח ואם יש לזה ביקוש, גם בקרב הקיבוצים וגם בקרב המשוחררים הטריים מהאוכלוסייה האתיופית, אז באמת עולה השאלה מה אפשר לעשות כדי להגדיל את זה אפילו יותר.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע גם ממשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: תתייחסו גם למה המשרד נותן מהתקציבים.

<חיים סלם: נכון לשנה הנוכחית אנחנו נותנים תקציב של 2.150 מיליון, כפי שנאמר פה, לשנת 2016-17.

<חיים סלם: צריך לבדוק שבאמת התכנית לא תיפול בין הכיסאות ושהמעבר יהיה מעבר חלק, כך שהתכנית והחניכים והמשך הפעילות לא ייפגעו.

אברהם נגוסה: אבל אתם תמשיכו לממן?

<חיים סלם: על פי החלטת הממשלה, עד 15 שנה בארץ, המשרד ימשיך לטפל בתכנית.

<חיים סלם: השאלה היא כמה חניכים יש עד 15 שנה בארץ.

<חיים סלם: 98% מהתכנית הם מעל 15 שנה, חלקם ילידי הארץ, חלקם מעל 15 שנה, ולכן נשאלת השאלה בכמה חניכים משרד הקליטה ימשיך לטפל, וזו שאלה.

<חיים סלם: יש פה תחום מקצועי, שהמשרד עם השנים התמקצע, מכיר את התכנית, מרים אותה, בחלק מהשנים מכין אותה גם ואני מכוון למה שנאמר, אם זה המשרד לשוויון חברתי ואם זה משרד אחר שייקח את התכנית, שורה תחתונה היא שכולנו צריכים לדאוג שהתכנית לא תיפגע, שחניכים לא ייפלו בין הכיסאות ושהמעבר יהיה מעבר טוב.

<חיים סלם: ואני פה, כדי לנסות לעשות יחד איתכם את המעבר הזה.

אברהם נגוסה: יש מישהו שרוצה להתייחס?

<איה שגיא: שלום, נעים להכיר.

<איה שגיא: שמי איה, אני מנהלת התכנית לחיילים בודדים בתנועה הקיבוצית ואני גם הייתי בשקף הקודם של איציק, עם מתנדבים מחו"ל.

<איה שגיא: אני מאוד מתחברת, קודם כל זו תכנית מקסימה, אני מכירה אותה גם מבית, אני מצרעה וגם אצלנו יש תל"מ ואנחנו רוצים לראות את זה ממשיך.

<איה שגיא: נאמר כאן הרבה כמה זה עוזר לקיבוץ, ברור לי שזה גם עוזר לאותם חניכים של תל"מ, אבל זה הדדי לחלוטין ואני בטוחה שזה אחד מהדברים שממש לא יהיה כדאי לוותר עליהם.

<איה שגיא: לגבי הנושא של חיילים בודדים.

<איה שגיא: רק ככה לסבר את האוזן, בארץ יש בכל זמן נתון 6,300 חיילים בודדים, קצת יותר מחצי הם עולים חדשים שמגיעים בלי הורים לארץ וקצת פחות הם חיילים ישראלים חסרי עורף משפחתי.

<איה שגיא: בתכנית שלנו בתנועה הקיבוצית אנחנו קולטים 1,000 מתוכם לקיבוצים, בערך חצי דרך תכנית צופים גרעין צבר וחצי חיילים בודדים שפשוט הצבא מפנה אלינו והם מעוניינים להיקלט בקיבוץ והם עוברים את כל השירות הצבאי שלהם אצלנו, עם משפחות מארחות ועם הקהילה העוטפת, שכפי שהתרשמתם קיימת בכל קיבוץ.

<איה שגיא: אנחנו רוצים היום לייצר איזה שהוא רצף שיאפשר לאותם חיילים בודדים להגיע אלינו בשלב של מלש"בים, שהם עוד לפני שהם מתגייסים לצבא, כי אנחנו יודעים שהם כבר מתחילים בבלבול של לאן ללכת, איפה להיות, מי ידאג לי, איך אני נערך לקראת ההתחלה שלי בצבא, דרך השירות הצבאי שלהם ועד אחרי השחרור, בעצם לאפשר להם את הרצף הזה בתוך קיבוץ.

<איה שגיא: אנחנו מאמינים שזאת תכנית שיכולה באמת לגרום להם להיות אחר כך אזרחים אחרים לגמרי, יציבים ועם איזה שהוא עתיד ומסגרת שתומכת בהם להמשך חיים יותר טובים.

<איה שגיא: ואנחנו נשמח להיות בקשר איתך, מיכל.

<איה שגיא: לפי איך שהצגת את עצמך נראה לי שאנחנו לגמרי שם, בחיבור איתכם, וגם משרד הקליטה, עבור העולים החדשים.

<איה שגיא: אולי חלקם יוצאי אתיופיה, אבל לא בהכרח, והם עולים חדשים לכל דבר ועניין והם נופלים בקטגוריה של פחות מ-15 שנה בארץ.

<איה שגיא: נכון שהם מקבלים גם עזרה מכל מיני משרדים, אבל בעיקר לתכנית שלהם כשהם חיילים.

<איה שגיא: מה קורה איתם לפני הצבא ואחרי הצבא, זה נושא שלא מטופל היום ויש מה לעבוד עליו.

<איציק שפרן: יעל, את רוצה לסכם בעינייך?

<יעל ברגיל: הסיכום שלי הוא כמובן סובייקטיבי, מבחינתי זה ברור שהייתי רוצה לסכם בזה שמפה נצא עם איזה שהיא החלטה שבאמת דואגים להבטחה של המשך התכנית.

<יעל ברגיל: כל מה ששמעתם הוא על קצה המזלג.

<יעל ברגיל: דיברת, אברהם, על זה שהבחורות, אתה מתרשם שהן יוצאות עם איזה שהיא החלטה לעתיד, מה הן הולכות לעשות, הן יוצאות עם עוד דבר, מאוד מאוד חשוב לדעתי, וזה הידיעה שהן מסוגלות להיות עצמאיות.

<יעל ברגיל: זאת אומרת ההתנסות שלהם בחיים עצמאיים, אני אומרת את זה לכולם, לא רק לאברהם כמובן, האפשרות לגור מחוץ לבית, אנחנו רואים אצל מרבית החניכים שלנו, אני לא יכולה להגיד שזה ב-100%, אבל אפרופו המעקב אחרי הבוגרים, הם יוצאים לחיים עצמאיים.

<יעל ברגיל: רובם הגדול בוחר שלא לגור, לטוב ולרע, יש לזה גם מחירים לזה שהם בוחרים לא לחזור לגור בשכונה, אבל רובם הגדול בוחר לגדול אחר כך מחוץ ל - - - אם הם יוצאים ללימודים אקדמאים בוודאי שהם גרים במעונות וכן הלאה, אנחנו מסייעים להם לעשות את החיבורים הנדרשים, אם לא, אז איך הם שוכרים דירה, כמה חבר'ה ביחד, עם חברים, או עם אחיות או עם בני דודות.

<יעל ברגיל: סתם, לסבר את האוזן, נניח בחורה שסיימה ללמוד לימודי מזכירות רפואית ועובדת כרגע בתל אביב באיזה שהוא משרד גדול וחברה לבוגרי תכנית אחרים, ממקומות אחרים, והם שוכרים ביחד דירה, אין לי ספק שהיא לא הייתה מגיעה לזה.

<יעל ברגיל: אם רואים אותה בראשית התכנית ורואים אותה בסוף התכנית, פיזית אנחנו אומרים, כל פעם שאנחנו רואים, איך החבר'ה האלה זוקפים קומה, במלוא מובן המילה ובמשמעויות השונות של המילה.

<יעל ברגיל: עוד דבר שהיה חשוב לי לציין, אם התחלנו להחליף פה מילה על שיתופי פעולה בינינו, שבאמת בשנה האחרונה חיזקנו מאוד את הנושא של שיתופי פעולה עם תכניות אחרות שעובדות עם צעירים יוצאי העדה, אם זה טנא בריאות, בנושאים של בריאות ורפואה מונעת, אם זה רקיע, שאני מניחה ששמעתם על התכנית הזאת, תבואו ביום שלישי למשמר העמק, תכנית ייחודית ביותר של גמלאי המוסד הישראלי שהביאו את החבר'ה לפני 30 שנה, את הדור של ההורים, סבים, דודים וכן הלאה.

<יעל ברגיל: הם רואים לעצמם חובה וזכות להשלים את המלאכה ולעזור לחבר'ה להשתלב בחברה הישראלית ולפרוץ את תקרת הזכוכית עבורם.

<יעל ברגיל: הם עובדים עם סטודנטים, ממש בפינצטה הם בוחרים אותם באוניברסיטאות ועובדים איתם כקבוצה ומלווים אותם כקואוצ'רים אחד על אחד, מתוך כוונה שאחר כך הם יוכלו להשתלב בעמדות מפתח בחברה הישראלית.

<יעל ברגיל: אנחנו עובדים איתם זו שנה שנייה ברצף בשיתופי פעולה מאוד פוריים, כשאנחנו יוצרים בעצם איזהש היא שרשרת של מדריך-מודרך.

<יעל ברגיל: אנשי המוסד מדריכים את הטופ של החברה והטופ של החברה מלווה כקואוצ'רים את החבר'ה שלנו.

<יעל ברגיל: אנחנו מפנים אליהם בוגרים מצטיינים שלנו שיהיו אצלם והם מפנים אלינו חבר'ה שיבואו לתכנית שלנו.

<יעל ברגיל: כל שיתופי הפעולה האלה, אין ספק שהם יוצרים איזה שהיא סינרגיה וכולם יוצאים מהם מורווחים ופחות הגענו לגעת בזה קודם.

<יעל ברגיל: זה גם כמובן לא נוגע לכל התכנית, אלא לחלקה.

<יעל ברגיל: הלוואי שנשמע מכם בסוף היום שאתם מרימים את הכפפה.

<מורן רוזנברג: רק משהו קטן לסיום, על מעגלי ההשפעה השניים שיש לתכנית.

<מורן רוזנברג: מתוך קשר עם הבוגרים, בגלל שאני נמצאת הכי הרבה זמן בתכנית אז לפעמים אני מתוודעת לבוגרים היותר ותיקים, אז מעבר לזה שחלקם תופסים עמדות יפות, אז יש גם את העניין של להוות אחר כך מודל לחיקוי לסביבה שלהם וגם לעזור להם.

<מורן רוזנברג: אם פתאום בוגר, לפי איך שהוא למד אצלנו לכתוב קורות חיים, כותב לחבר שלו קורות חיים או מייעץ לו מבחינה תעסוקתית או לימודית, או אפילו מפנה אותו אלינו, אני ממש רואה את הרצון שלהם, ממה שהם קיבלו מאיתנו להעביר את זה הלאה, וגם הם אומרים במפורש 'אני רוצה להוות מודל לחיקוי לאחים שלי, למשפחה', וגם בשכונה.

<מורן רוזנברג: הרבה פעמים כשאנשים מתקשרים אליי ואומרים לי למה הם רוצים להיות בתל"מ, הם אומרים 'ראיתי מה זה עשה ל-א', ב', ג', אני רוצה את אותו הדבר'.

<מורן רוזנברג: ודבר נוסף שרציתי להגיד זה שיש הרבה תכניות בשטח שנותנות מענה כזה או אחר, אבל באמת מה שמושך הרבה פעמים, כמו שהדס אמרה לנו בסיור, את הצעירים אלינו, זה מה שאנחנו קוראים ההוליסטיות, שזה המענה הכולל שנותן גם וגם וגם, וזה חסר להם הרבה פעמים.

<מורן רוזנברג: כשהם באים למשל למרכז צעירים, הם מקבלים הצעה לצאת לקורס, אבל התנאים בבית לא נותנים להם ללמוד, או 'איך אני משלב את זה עם עבודה?

<מורן רוזנברג: המעסיק לא מתחשב בי בכלל'.

<מורן רוזנברג: זה מה שמושך אותם בתכנית שלנו, זה היתרון הגדול שלה.

<מיכל בן משה סטרומזה: - - - הבוגרים, אני יודעת שאין מעקב מסודר, אבל מבחינת מפגשים אחת לכמה שנים?

<מורן רוזנברג: לצערי לא, כי זה גם תלוי תקציבים, להפיק דבר כזה.

<מורן רוזנברג: יש קשר ביניהם, זה כן אני יודעת, כי הרבה פעמים אני מבקשת מאחד את הטלפון של השני ואז הם אומרים לי 'כן, אנחנו חברים בפייסבוק', כמובן.

<מורן רוזנברג: יש לנו גם קבוצת פייסבוק שחברים בה חניכים ומועמדים ובוגרים ושם אני מעלה הרבה מידע לטובת הציבור וגם מידע פנימי שלנו וגם קצת משוויצה וכו'.

<יעל ברגיל: הם כבר אומרים לנו, מאחר שהם יודעים שמורן אחראית על הפייסבוק, אז כשהם לומדים הם אומרים לנו - - - 'תעבירו למורן, שתעלה לפייסבוק' או משהו כזה.

<יעל ברגיל: זה ממש מין זעקה כזאת בתוך ה - - -

<מורן רוזנברג: זאת אומרת יש רשתות לא פורמליות ויש גם הרבה פעמים המקשרים ששומרים על איזה שהוא קשר, אבל משהו פורמלי שלנו, זה משהו שהיינו מאוד שמחים להפיק.

<מורן רוזנברג: יש לנו את היכולת, רק חסר העניין התקציבי.

אברהם נגוסה: אם תעשו אירוע פעם, תזמיני את כל הבוגרים, יש להם זמרת בוגרת התכנית.

<איציק שפרן: כמו שנאמר, במקרה הזה אנחנו כבר כמה שנים מדברים על זה, שלוש שנים, כל שנה אנחנו מתחננים להשיג איזה שהוא תקציב.

<איציק שפרן: אנחנו נפיק, יש לנו את היכולות, יש לנו את המקומות, צריכים איזה שהוא תקציב כדי לאתר את האנשים ולהפיק את מה שצריך להפיק, כי מסה כזאת - - - וגם אם יגיעו רק שליש אפילו מהבוגרים, או חצי, זו מסה כזאת של שותפות ושל חלון ראווה מצוין גם להצלחות ולקבל חלון ראווה כזה של בני העדה, לפעמים התקשורת פוגשת אותם במקומות שהם לא מהגאווה המרובה הזאת, אנחנו מאוד נשמח להרים את הכפפה.

<איציק שפרן: אם יימצא לזה המקור, אנחנו מתחייבים לעשות את זה באחד מהקיבוצים, לתת לזה את הביטוי ואת הנראות הנדרשת.

<קריאה: כוח האדם עלינו.

<איציק שפרן: עד כמה שתוכלו לעזור בעניין הזה, אני חושב שזאת תהיה הזדמנות מצוינת.

<חיים סלם: כמו שאיציק אמר, אנחנו מדברים על זה כבר שלוש שנים, זה נורא חשוב.

<חיים סלם: אברהם יתגייס לעזור לנו לקדם את הנושא הזה.

<איציק שפרן: המקשרות, איילת.

אברהם נגוסה: אנחנו הולכים לסכם את הדיון, אבל מי שרוצה להתייחס, כמובן אפשר.

<קריאה: רק להבין מה המקשרים עושים ביום יום.

<איציק שפרן: תגידי בכמה מילים מה עושה המקשרת.

<איציק שפרן: אני יכול להגיד שמבחינתנו המקשרות זו חוליה מרכזית, משמעותית, אולי החשובה ביותר, אבא, אמא, רס"ר, כל הדברים שלפעמים צעיר כזה צריך.

<איילת לייפר: ממש בקצרה אני אספר.

<חיים סלם: בלי המקשרת, כל התכנית - - - מי שמתכלל את כל המערך, מעבר לצוות שנאמר פה.

אברהם נגוסה: איך לא תדברי?

אברהם נגוסה: בבקשה.

<איילת לייפר: אני איילת, אני מקשרת שלוש שנים, ביחד עם אילנה ורונלי, שהייתה והלכה.

<איילת לייפר: מה שאנחנו עושות, אנחנו קולטות את הבנות החדשות והוותיקות ביחד, תמיד משתדלות שיהיו ותיקות שיקלטו איתנו ביחד את החדשות ופחות או יותר אנחנו אבא ואמא.

<איילת לייפר: אנחנו לא מחליפים את ההורים, אבל אנחנו סוג של מבוגר אחראי פה בנען.

<איילת לייפר: אם צריך אפילו רגע לקפוץ למיון, או אם כואב לי ואם אני רוצה, גם חוקים וגם חברים בשעות מסוימות זה אפשרי.

<איילת לייפר: זאת אומרת כל המערך של הקשר בין הקיבוץ לבין הבנות, תחזוק המגורים שלהם ובאמת להיות איזה שהיא אוזן קשבת לבנות מכל הבחינות, גם קצת לימודים, אבל בעיקר אישי.

<איילת לייפר: חלקן באות מבתים יותר טובים וחלקן מבתים פחות טובים, אני פחות או יותר בגילאים של האימהות שלהם, מוזר להן מאוד לראות אותי ככה, הן לא מבינות מאיפה אני נופלת להן, אבל הן מבינות מהר מאוד שהן יכולות לדבר איתי בגובה העיניים, אני לא יותר טובה מהן.

<איילת לייפר: במקצועי אני מנקת בתים, מיד הן מתחברות עם זה, חלק מהאימהות מנקות בתים, מיד זה ככה מיישר איתי קו.

<איילת לייפר: אנחנו לא מעליהן, אנחנו ממש בגובה שלהן, ואני גם נמוכה, אז אני הרבה פעמים נמוכה מהן.

<איילת לייפר: ובאמת לתת להם את הכבוד וגם את המושג איך מתנהלים בקיבוץ.

<איילת לייפר: יש גם חוקים למקום, הן לומדות את זה, לפעמים בדרך הקלה ולפעמים בדרך הקשה.

<איילת לייפר: בסך הכול באמת הקשרים הם מאוד חמים וטובים.

<איילת לייפר: מי שרוצה פותחת יותר את הלב, מי שרוצה פחות, אנחנו לא לוחצות בעניין הזה, הן בנות בוגרות, אנחנו לא מנסים לחנך אותם, אנחנו באמת מנסים לגרום להן לשהות מאוד נעימה פה.

<איילת לייפר: יש את חמוטל, שהיא המחנכת, היא גם המעסיקה, אנחנו בטוב.

<איילת לייפר: כמעט תמיד רק בטוב.

<איילת לייפר: יש לנו מפגשים, אנחנו עושים להן שיחות של בנות, שהן רוצות להשמיע, שאנחנו רוצות להשמיע להן.

<איילת לייפר: אנחנו עושות להן קצת טיולים, שהן לא היו מגיעות אליהם, אני מתארת לי, אם זה בגבעת הקיבוצים, לראות מה זה העבר הקיבוצי, אם זה 'יד ושם' שהיינו.

<איילת לייפר: לפעמים סרטים, בסוף שנה הזאת הבנות ביקשו שלא נעשה מסיבת סיום, שנעשה להן משהו יותר כיפי, עוד נראה מה נעשה.

<איילת לייפר: אנחנו מציינות חגים, מציינות ימי הולדת, מאוד בקטנה.

<איילת לייפר: גם כן, לא יותר מדי, הן לא צריכות אותנו יותר מדי בחיים שלהן, הן צריכות אותנו במינון מסוים וזה מה שאנחנו מאוד משתדלות להראות להן, שאנחנו פה אם הן צריכות, אבל גם שזה יבוא מהן, לא רק מאיתנו.

<איילת לייפר: הפרה רוצה להניק, אבל העגל צריך גם לינוק.

<איילת לייפר: הן מתקשרות יפה מאוד, 'תבואי תיקחי אותי, אנחנו בצומת', 'מי יכולה לבוא לטרמפ?'.

<איילת לייפר: אנחנו בשבילן בעיקר והן בשבילנו כמובן, הקשרים טובים ויש חיבור טוב, אני חושבת.

<יעל ברגיל: איילת ואילנה די מצטנעות, אני חושבת שהתפקיד של המקשרות הוא הרבה יותר גדול מזה.

<יעל ברגיל: איילת אמרה שהן אוזן קשבת, הן בהחלט, שלושתן, בכלל כל המקשרים, בכל הקיבוצים, גם יד מכוונת, וזה מרשים לראות איך ברגישות, בנחישות, בהתמדה, הם מצליחים להביא כל אחד מהחניכים מנקודה איי, שבה הוא מגיע לתכנית, לנקודה של משפט שלם של אותיות.

<יעל ברגיל: זה באמת, אני חושבת, בזכות ההתמדה שלהם.

<יעל ברגיל: זה לא רק אוזן קשבת ויד מכוונת, זה גם יד על הדופק, כל הזמן הם עם היד על הדופק.

<יעל ברגיל: באמת אמת, גם שחר וגם אני יכולות לדעת שכל מקשר בכל קיבוץ יגיד לנו מה קורה עם כל חניך, ואם הן מרגישות שמשהו קורה הן ישר מרימות אלינו טלפון ואומרות לנו, אם אנחנו, או איציק, או כולנו, הצוות, צריכים להגיע.

<יעל ברגיל: המקשר או מקשרת, כשם התפקיד, ככה זה, זה לעשות את הקישור בין הכול, בין החניכים למקומות העבודה, למוסדות הקיבוץ, לצוות תל"מ, ללימודים, לפעמים לנסיעות ללימודים, שלזה בכלל לא התייחסנו, זה גם גוזל לא מעט זמן למקשרות ולמקשרים, איך הם יגיעו ללימודים, לפעמים זה בשעות שאין תחבורה ציבורית.

<יעל ברגיל: זה באמת אין סוף דברים קטנים שעושים את ההבדל הגדול.

<יעל ברגיל: זה מה שעושה, בעיניי, את התכנית.

<יעל ברגיל: אי אפשר לשים את האצבע ולהגיד זה הלימודים, זה המגורים, זה התעסוקה, זה כל המכלול ולמקשרים בתוך כל המכלול הזה יש חלק ומשקל סגולי גדול מאוד, לטעמי.

<איציק שפרן: עד עכשיו דיברנו הרבה בלשון נקבה, גוף ראשון נקבה, ונשאלתי בדרך לגבי הבנים.

<איציק שפרן: אז אמנם הבנות הן הרוב התכנית, אבל עדיין קרוב ל-40% זה בנים וכל מה שנאמר פה על בנות קורה גם עם בנים.

<איציק שפרן: בחלק מהקיבוצים יש רוב של בנים, גם מקשרים, יש לנו מקשרים עם עבר של הדרכת נוער והם מביאים את כל הניסיון ואת כל הידע שלהם מעבודה מול צעירים.

<איציק שפרן: אפילו בשיבוץ שאנחנו עושים בתוך הצוות בגמר יום ראיונות, הרבה פעמים אנחנו מתייחסים למקומות שבהם יש מקשר בעל אופי מסוים שיוכל לנבא את שיעור ההצלחה של החניך או החניכה בתכנית, בין היתר גם קשור לעבודה, אבל גם לאופי המקשר.

<איציק שפרן: כאמור, יש 16 צוותי מקשרים שהקיבוצים מחזיקים אותם, זאת אומרת המקשרים עושים את זה מהלב ומתנדבים לתפקיד הזה, אבל הקיבוצים בחלק מהמקומות כמובן מאפשרים להם גם להקדיש לזה זמן עבודה וגם כמובן תקציב מסוים לפעילויות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני חושב שהגיע הזמן לסכם.

אברהם נגוסה: קודם כל אני רוצה להגיד באמת תודה למנהלת הוועדה, דנה גורדון שושני, שבזמן קצר הצליחה לתאם ולארגן את הסיור וגם את הדיון.

אברהם נגוסה: גם כמובן לאיציק ולכל הצוות פה, שהתארגנתם וקיבלתם אותנו.

אברהם נגוסה: ולבנות שמשתתפות בתכנית, שהן ממש שיתפו אותנו בחוויות שלהן מהתכנית, זה מאוד חשוב וחיזק אותנו עוד בחשיבות של התכנית הזאת.

אברהם נגוסה: כמובן גם אנחנו מאוד מברכים את התנועה הקיבוצית ואת משרד הקליטה, שבשיתוף פעולה יכולתם לנהל את התכנית הזאת, זה מאוד חשוב ואנחנו מאוד מברכים על זה.

אברהם נגוסה: אנחנו בוועדה מאוד מאמינים בתכנית הזאת, אנחנו רואים שהתכנית הזו מאוד חשובה לקידום השילוב של הצעירים במעגל החיים ובחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: כמו שציינתי קודם, לחיילים בודדים ולצעירים זה נותן זמן לחשוב מה לעשות, מה ללמוד, וזו תכנית מאוד חשובה ולכן אנחנו מאמינים שצריך להמשיך אותה, לחזק אותה ולהרחיב אותה.

אברהם נגוסה: לכן הוועדה קוראת למשרדי הממשלה, במיוחד למשרד העלייה והקליטה, למשרד לשוויון חברתי ולמשרד ראש הממשלה וגם למשרדים אחרים הרלוונטיים לתכנית, להקציב את התקציב כדי לחזק ולהרחיב את התכנית.

אברהם נגוסה: לא רק לממן מה שקיים, אלא גם לשלב את כל המועמדים, ראינו במצגת ש-250 עומדים להיכנס לתכנית הזו ואנחנו קוראים באמת לשלב אותם ולהכניס אותם לתכנית.

אברהם נגוסה: הוועדה גם קוראת למשרד לשוויון חברתי לעדכן אותנו בכמה תקציב מדובר, שהמשרד מתכוון להשקיע בזה.

אברהם נגוסה: מאוד חשוב לקחת את זה בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: לפי המצב, שאנחנו מבינים, כנראה הרוב ייפול עליכם ונשמח לקבל עדכון מה החלטתם.

אברהם נגוסה: כמובן אם יש מי שעומד בקריטריון אז משרד הקליטה יממן ובזה תעשו את הסידור ביניכם.

אברהם נגוסה: משרד הקליטה, עשיתם עבודה טובה וחשוב מאוד גם להראות, יחד עם הקיבוצים, את התוצאה.

אברהם נגוסה: לכן לתת את הניסיון שלכם למשרד לשוויון חברתי, למשרד ראש הממשלה, שהם ייתנו את החלק של התכניות של הבחורים והבחורות שלא עומדים בקריטריון שלכם.

אברהם נגוסה: הניסיון מאוד חשוב, לשתף אותם.

אברהם נגוסה: אני מאוד אופטימי שגם בזמן קצר שבאתם, משרדי הממשלה, נציגי משרד ראש הממשלה הלכו, אבל יש לי הרגשה שגם הם מרגישים מה שאנחנו מרגישים כלפי התכנית הזו ואנחנו נמשיך ונעקוב אחרי ההתקדמות בנושא הזה.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכם, לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.