ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 401, 2017-01-03 11:00

איתן כבל: שלום לכולם: גברתי מנהלת הוועדה, יועצות משפטיות - גם היועצת המשפטית של הוועדה לקידום מעמד האישה שתצטרף אלינו לדיונים בוועדה - רשמת פרלמנטרית, דובר, קמל"ר – קצין מילואים ראשי - אורחים נכבדים, אורחות נכבדות, חברי כנסת.

איתן כבל: אני רוצה לפתוח בקצרה.

איתן כבל: יש שני מרכיבים של החוק שמונח בפנינו.

איתן כבל: הנושא הראשון הוא נושא שאני נאבק עליו כמעט עשור, ותיכף ארחיב בו.

איתן כבל: הוא נוגע לעניין שכשבעל יוצא למילואים – דרך אגב, יש גם מעט נשים, יש גם זוגות חד-מיניים, אבל המאסה הקריטית, 99.9% מדובר בבעלים, גברים שיוצאים למילואים והנשים נשארות עם סיפור הטיפול בבית, וזה סיפור דרמטי מהמדרגה העליונה.

איתן כבל: לדבר במושגים קלישאתיים, שהן נושאות בנטל – אין מילים לתאר את זה.

איתן כבל: אני רוצה שתדעו שכבר הצלחתי פעם אחת להעביר את החוק הזה בטרומית, לפני כמה שנים.

איתן כבל: אבל כמו בחיים הפוליטיים, הממשלה נפלה והצעת החוק לא קודמה.

רועי פולקמן: עכשיו מבטיח שהממשלה לא תיפול עד שהחוק עובר?

איתן כבל: דרך אגב, היה לי חוק כזה, שכל פעם שהוא עבר טרומית - הממשלה נפלה.

איתן כבל: היה לי חוק כזה, שהוא חוק מאוד חשוב, אבל בסוף עבר קריאה שניה ושלישית.

איתן כבל: במאמר מוסגר, זה נוגע לטופסי 17, שהקופות היו גובות לפי רבעון קלנדרי.

איתן כבל: אמרתי: למה שהרבעון לא יהיה מהיום שאחד מבני המשפחה צריך לקבל את הטופס?

איתן כבל: הסתבר שעל הקטנה הזו הקופות היו עושות למעלה מ-12 מיליון שקל בשנה.

איתן כבל: אבל זה דיון בפני עצמו וזה כבר נגמר, ברוך השם.

איתן כבל: זה כבר חלק מספר החוקים של מדינת ישראל.

איתן כבל: אם אני חוזר לכאן, אני רוצה לחדד ולהבהיר את העניין, כי יש כאלה שאומרים: "בתקופתנו".

איתן כבל: אני רוצה להגיד שהיום הרבה יותר קשה לזוגות צעירים, הרבה יותר קשה גם לזוגות נשואים שנדרשים לשאת בנטל המילואים.

איתן כבל: אומר לכם מישהו שיצא לו לעשות את המילואים מפברואר 1981 ועד היום, וברוך השם עשיתי, אני עדיין עושה - כבר לא בכמויות, גם המערכת השתנתה, אבל עדיין.

איתן כבל: המציאות של היום היא שמעטים נושאים בנטל עבור כולם.

איתן כבל: מה העניין?

איתן כבל: בעבר ההורים שלנו יכלו איכשהו לעזור; היום גם הלוקסוס הזה, במירכאות או לא במירכאות, כבר לא מתקיים ברוב המכריע של הבתים.

איתן כבל: ב-2017 ההורים שלנו עדיין עובדים, יש להם את החיים שלהם, את הסידורים שלהם, על כל המשתמע מכך.

איתן כבל: הנושא הזה, שהוא לכאורה הנושא הכי לא חשוב, כאילו, אבל מי שלא ראה גדוד לפני 8:00 בבוקר ומהשעה 14:00 וצפונה - זה כמו תחנת מוניות.

איתן כבל: מפעילים את הדודה, את האח, את האחות, בודקים אם זה יכול או ההוא לא יכול, השכן יכול או השכנה יכולה.

איתן כבל: זה פשוט לא התקבל על דעתי.

איתן כבל: כמו חוק המילואים - שאבי ואני כתבנו כל אחד מהמקום שלו, ואחר כך שולב עם חוק המילואים הממשלתי - אני לפחות, כמעט כל הדברים שכתבתי זה חוויות יומיומיות שלי או של חיילי הפלוגה שלי או חיילי הגדוד שלי, שהם נכונים לכל מקום ומקום.

איתן כבל: אני רוצה להעלות על נס אדם שבלעדיו הצעת החוק הזאת בכלל לא היתה יוצאת מן הכוח אל הפועל, כי גם התמיכה או אי התמיכה בחוק היתה תלויה במי נמצא באגף התקציבים באותה תקופה מצד אחד, ומצד שני מי נשיא התאחדות התעשיינים.

איתן כבל: בקדנציה הקודמת החוק כבר היה מוכן להעלאה, ולצערי, הוא לא אושר.

איתן כבל: הממשלה לא אישרה לי אותו כי נשיא התאחדות התעשיינים הקודם התנגד למהלך.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר ששרגא ברוש, חברי – ושרגא הוא חבר - נתן לי מהיום שהוא ואני נפגשנו סביב הנושא הזה, את כל הרוח הגבית בעניין הזה.

איתן כבל: גם עכשיו חשוב שהדבר הזה ייאמר, כי המאסה הקריטית של הצעת החוק הזו נוגעת לשוטף.

איתן כבל: יש גם את הצעות החוק שנוגעות לשעת חירום, אבל שעת חירום - שלא נדע ושלא נצטרך – אני תומך בה, כמובן, אבל בדרך כלל בשעת חירום המערכות נותנות עוד כל מיני מענים.

איתן כבל: הבעיה הגדולה היא השוטף.

איתן כבל: כמו כל דבר, אני תמיד אומר, השוטף הורג.

איתן כבל: פרויקט – כולם נותנים להתכנס סביבו, לתת לו את כל הרוח הגבית, עד שהוא מתפוגג ואז חוזרים חזרה לשוטף ושם אנחנו מוצאים את עצמנו בבעיות.

איתן כבל: אני רוצה שיהיה ברור: המדינה לא עשתה הרבה בתהליך הזה.

איתן כבל: מי שנתן את הרוח הגבית, ובלעדיו העסק הזה לא היה יוצא מן הכוח אל הפועל, היה שרגא ברוש, נשיא התאחדות התעשיינים, שלקח על עצמו וזה לא עניין של מה בכך בימים אלה, כשהנטל הרגולטורי המושת על הגופים, מעסקים קטנים ובינוניים ועד גופים גדולים, רק נמצא במגמת עלייה וכל דבר, צודק ככל שיהיה, הוא נטל נוסף.

איתן כבל: אבל אנחנו היינו צריכים לבוא לזה, מהקבוצה הקטנה – כי לפחות החוק שאני מוביל והוא הליבה של הדברים, עוסק במי שעושה שירות מילואים פעיל משמעותי.

איתן כבל: יש הגדרות בחוק המילואים מה הוא "שירות מילואים משמעותי", פעם אחת, וגם מה הוא האיזון הנכון.

איתן כבל: אנחנו לא מתכוונים לנצל את המצב, הכוונה היא שהשעה הזו - שיש מי שחושב שהיא כלום - היא אוויר לנשימה במידה רבה, אם בבוקר או בשעות הצהרים או אחר הצהריים, כל אחד על-פי מה שהוא מחליט שהוא רוצה לפעול.

איתן כבל: לכן, שוב תודה.

איתן כבל: אני מקווה ששרגא יצליח להגיע לכאן, הוא בכינוס גדול, כי באמת חשוב לי להעלות על נס את תרומתו.

איתן כבל: אני רוצה שנבין: התאחדות התעשיינים סופגת את השעה, זה לא שהמדינה משפה.

איתן כבל: יש כאן אמירה שהיא לא דבר של מה בכך.

<לאה ורון: - - - עסקים קטנים ובינוניים.

איתן כבל: אני יודע.

איתן כבל: בשביל זה יש חוק.

איתן כבל: אני מכיר את החוק.

איתן כבל: אנחנו כבר אחרי, אבל בסוף מה שמוסכם עם ההתאחדות בסוף גם מוחל על כל הגופים האחרים, ואני לא מתכוון להתחיל לשחק בעניין הזה.

איתן כבל: לכן, שוב תודה.

איתן כבל: קבענו כללים כדי שתהיה תפוקה אמיתית לחוק.

איתן כבל: המהלך הזה, אני נחוש להעביר אותו הכי מהר שאפשר.

איתן כבל: אחרי כל כך הרבה שנים אני לא מתכוון לשום דבר לקלקל את המהלך הזה.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר שיש כאן נקודה שנצטרך, אני וחבריי, לתת עליה את הדעת.

איתן כבל: רציתי להיות נחמד כלפי חבריי, אז כשידעתי שהגעתי להבנות עם הממשלה משכתי את החוק שלי והגשתי אותו מחדש, והחתמתי עליו כמה שיותר חברי כנסת, כדי שזה יהיה ממקום של לב גדול, שמה יותר חברי כנסת יהיה להם גם חוק.

איתן כבל: זה יצר לי קצת בעיה טכנית, אבל ניתן עליה את הדעת.

איתן כבל: בנוסף, הניחו ארבעה חברי כנסת הצעת חוק: פולקמן - - -

<לאה ורון: זה עוד שלוש הצעות חוק שהועברו לוועדת הכלכלה.

<לאה ורון: צדקת, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: אחת שמוביל אותה רועי פולקמן, אחת שמוביל אותה איל בן ראובן ואחת שמוביל אותה חבר הכנסת מרדכי יוגב.

איתן כבל: שלוש ההצעות האלה, שהן חשובות בפני עצמן, מתמקדות בשעת חירום.

איתן כבל: אני לא יודע לאיזה הבנות הגעתם עם הממשלה.

איתן כבל: אני מקווה שלא נעכב האחד את רעהו בגלל העניין הזה.

איתן כבל: אני מקווה שהממשלה תיתן את תמיכתה לעניין הזה.

איתן כבל: הממשלה אין לה say בחוק שאני מוביל מכיוון שברגע שנשיא התאחדות התעשיינים נתן את הרוח הגבית זה מקום אחר.

איתן כבל: אני מקווה מאוד שהמדינה - - -

איל בן ראובן: ועדת השרים אישרה.

איתן כבל: יש הבדל גדול.

איתן כבל: ננסה, כמובן, לקדם את זה, ונקדם את זה.

איתן כבל: רק אני שם את הדברים כמו שהם על השולחן.

איתן כבל: ברשותכם, אני עדיין לא מעלה הצבעה על איחוד, אני רוצה לקיים דיון על הדברים.

איתן כבל: נאפשר לחברי הכנסת להתייחס, יש לנו גם האורחים והאורחות שהגיעו לכאן ממקומות רחוקים.

איתן כבל: ברשותכם, חברי הכנסת, ממש בקצרה.

איתן כבל: חברי הכנסת פולקמן, בן ראובן ויוגב – שלושת המגישים – קודם כול, ונפתח את הדיון לכולם.

רועי פולקמן: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך.

רועי פולקמן: אתה יו"ר שדולת המילואים בכנסת ואתה באמת מוביל את הדרך לפני המחנה בעניין הזה.

רועי פולקמן: בינתיים מה שיצא לי מהחוק זה מילואים בפברואר, כי שלחתי למסייעת את התמונה והם אמרו לי שיש אימון בפברואר.

רועי פולקמן: שלחו לי עכשיו בוואטסאפ, אחרי ששלחתי את הנוסח.

רועי פולקמן: הנוסח שדיברתי עליו - עברתי למקום מגורים חדש ב"צוק איתן", ואז גויסתי בצו 8 והיה עול מאוד גדול על אשתי לעבור למקום חדש, עם הילדים וכל מה שכרוך בזה.

רועי פולקמן: הסיטואציה שאני ראיתי לנגד עיניי היא המציאות שבה אי-אפשר להיערך.

רועי פולקמן: כשיש מילואים חצי שנה מראש נערכים, מבקשים מהסבתא בייביסיטר וכל מיני דברים אחרים, אבל אם יש צו 8 ואתה מתגייס תוך יום אתה במציאות אחרת לגמרי.

רועי פולקמן: מפה נולדה ההצעה שלי.

רועי פולקמן: כבל מוביל את ההצעה, ולדעתי ההצעה שלך רחבה יותר ממה שאני התכוונתי אליו, ולכן אני לא רואה שיש פה בעיה, לפחות בגרסה שלי.

רועי פולקמן: אני לא יודע על הצעות של אנשים אחרים.

רועי פולקמן: היא כאילו מוחלת בהצעה שלך.

רועי פולקמן: הגעת לסיכומים, ואני רוצה לברך אותך ואת התאחדות התעשיינים, כי הגיעו להסכמה עם המעסיקים על משהו רחב יותר, שהוא לא רק במצבי חירום.

רועי פולקמן: אני רק אומר מה היה הלך הרוח שלי.

רועי פולקמן: אין ספק שהנושא של הכרה וסיוע לבני זוג של המשרתים במילואים הם קריטיים.

רועי פולקמן: זה חלק מהמאמץ הכללי, שהחברה תעודד את שירות המילואים, תפרגן לו.

רועי פולקמן: לא יכול להיות מצב שגם בני הזוג בבית יגידו: כמה אתה פראייר שאתה הולך למילואים.

רועי פולקמן: תראה מה אתה משלם על זה, מה המשפחה שלך משלמת על זה ואחרים לא עושים את זה.

רועי פולקמן: אז שוב אני רוצה להודות לך, איתן, על הובלת הנושא הזה לאורך זמן.

רועי פולקמן: אני יודע שיש עוד הרבה יוזמות בקנה, ואנחנו נהיה אתך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: בוקר טוב לכל האורחים והאורחות, מרגש ממש לשבת פה ככה.

איל בן ראובן: אני מכיר את פורום אנשי המילואים הרבה שנים.

איל בן ראובן: פיקדתי על אנשי מילואים בשגרה, בחירום - אני מדבר על עשרות אלפי ואולי מאות אלפי אנשים.

איל בן ראובן: אני מוכרח לומר שאנשי המילואים זה ערך עליון בחברה הישראלית, לא פחות מזה.

איל בן ראובן: זה ערך עליון, כך צריך להתייחס לזה.

איל בן ראובן: אני חושב שהם באמת מבטאים את הנתינה, את התרומה.

איל בן ראובן: פה צריך לומר גם ש אנשי מילואים, בסופו של דבר הם מתנדבים, אנחנו יודעים את זה.

איל בן ראובן: מי שלא רוצה לעשות מילואים – לא יעשה מילואים, לכן כך צריך לראות את זה.

איל בן ראובן: מה שמתדלק את אנשי המילואים לאורך השנים זה הדברים הבאים: ערכים, החברה הישראלית, זו המשפחה שמאפשרת והכבוד שהחברה הישראלית נותנת להם - זה דבר חשוב.

איל בן ראובן: מה שאנחנו מציעים היום, איתן והחוקים שלנו, זה חלק מהכבוד.

איל בן ראובן: התגמול לאנשים אומר:

איל בן ראובן: אנחנו מכבדים אתכם ואנחנו נותנים לכם את מה שאנחנו חושבים שמגיע לכם.

איל בן ראובן: במקרה הזה "לכם" זה אנשי מילואים ולבני המשפחות, שזה בעצם אותו דבר.

איל בן ראובן: אני חושב שצריך לומר דבר נוסף: שירות אנשי המילואים, אסור לנו להסתכל עליו כמובן מאליו.

איל בן ראובן: זה לא מובן מאליו, אנחנו צריכים כל הזמן לראות איך אנחנו מתדלקים את הערך הזה, שנקרא "אנשי מילואים".

איל בן ראובן: בחוק הזה אני חושב שאנחנו עושים חלק חשוב מאוד מהעבודה הזאת.

איל בן ראובן: לכן, איתן, תודה על כל מה שעשית עד כאן בחוק הזה.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד שהחוק שלנו, שמתייחס לשעת חירום, כמו שרועי אמר, נדמה לי שהוא מוחל בצורה כזאת או אחרת בתוך החוק.

איל בן ראובן: זאת אומרת, אם בשגרה זה נכון, בחירום ודאי ובוודאי, ולכן אני חושב שלא תהיה פה בעיה קשה לאחד את ההצעות האלה לכדי הצעה אחת.

איל בן ראובן: אני מבין שנשב אחר כך.

איל בן ראובן: יש לי הערה אחת לחוק.

איתן כבל: יהיו לך עוד הרבה אפשרויות.

איתן כבל: זה דיון כדי לדבר על החוק.

איתן כבל: יהיה שלב שנצטרך לאחד את החקיקה וגם יהיה שלב הקראה, שאז עוברים סעיף סעיף.

איל בן ראובן: אנחנו מצטרפים אליך בהחלטה שאנחנו מעבירים את החוק הזה ואנחנו רצים אתו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה, מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אני רוצה קודם לומר לך, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת איתן כבל, תודה רבה.

מרדכי יוגב: גם אני ער מיום הגעתי לכנסת על הדאגה של איתן לאנשי המילואים, בקדנציה הקודמת יחד בוועדת החוץ והביטחון.

מרדכי יוגב: הנשיאה בעול המילואים היא זכות גדולה, ככה אני רואה אותה, אבל היא גם משא של עול לא פשוט לאיש המילואים, ובעיקר לבן או בת זוגו שנשארים בבית עם הצאצאים, שהטיפול בהם בוודאי הופך לדבר שאינו פשוט כשאין עזר כנגדו או עזר כנגדה.

מרדכי יוגב: יש תמיד ממדים בזמן שזה לא נוח בהם.

מרדכי יוגב: אני רוצה להוסיף עוד דבר שנותן עוד לגיטימציה לסיפור.

מרדכי יוגב: איך היא אומרת בשירת דבורה?

מרדכי יוגב: "למתנדבים בעם, ברכו ה' - - - למה ישבת בין המשפתיים".

מרדכי יוגב: כאשר בחברה בישראל יש כך ויש כך, באחוזים זה הופך לקצת יותר גבוה, אז באמת ראוי להוסיף לדבר גם תנאים, ולא להתבייש בזה אלא לעודד את זה ולראות את זה כחלק נדרש מהצורך לעודד את אנשי המילואים.

מרדכי יוגב: אני, ואולי כך גם חברי רועי ואיתן, מיעטנו לשעת חירום כתוצאה מכך שעברנו בדיבורנו שרים וחברי כנסת שאמרו לנו: זה לא יתקבל, תמעטו לשעת חירום.

מרדכי יוגב: אבל אם החוק שלך מכיל את שלנו - מצטרף לדעת קודמיי - והוא יתקבל, אני מבקש על דעת מי שחתומים לאחד אותו בשמחה, שיתקבל גם שלא לשעת חירום.

מרדכי יוגב: בוודאי בוועדות הבאות נצטרך להגיע לכך שלא יפילו אותו בשום מצב בוועדת השרים ולהביא למרב שאפשר בכדי להוקיר בכך ולתגמל את אנשי המילואים.

מרדכי יוגב: תודה.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: בבקשה, איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת ושותפי לדיון, גם אני מצטרף לברכות.

איתן ברושי: לא יזמתי את החוק, אבל אני בא מסביבה שתומכת ומבינה.

איתן ברושי: כבל, אני רוצה הערה או שתיים.

איתן ברושי: אחת, מאחר שזה שלב של דיון פתוח לפני הסיכומים, יש גם עצמאיים, ולצורך זה אני רוצה להזכיר גם חקלאים וגם חברי קיבוץ ומושב, שהם לא תמיד קשורים למעסיקים ויש להם צורת חיים בעלת אופי כזה שלא תמיד זה מתיישב, ולא פעם אנחנו נתקלים במציאות.

איתן ברושי: יושב פה קמל"ר, הוא בטח יכול להגיד שבמגזר הכפרי אחוז המשרתים במילואים הוא היותר גדול בחברה הישראלית, ולכן צריך לראות שהכללים יחולו גם עליהם.

איתן ברושי: אני מבקש להדגיש את זה, אני בטוח שמה שאמרתי בחדר הזה מובן.

איתן ברושי: הערה שניה, שהיא קצת יותר בעייתית, אדוני היושב-ראש, זה שיש פה דגש על מילואים.

איתן ברושי: אני שירתתי ופיקדתי והכול ידוע והכול בסדר, אבל חלק מהמרכיבים של הבעיה חלים גם על אנשי הקבע.

איתן ברושי: מדובר פה על ימים בודדים – עד שישה ימים – בדרך כלל במצבי חירום, כשאין התראה והגיוס הוא מידי ויש קושי.

איתן ברושי: ראיתי גם ביישובים שהסתובבתי בהם, גם בהתיישבות וגם במקומות אחרים, מקום כמו עלי למשל, שיישוב נערך לטפל גם באנשי קבע בתקופות חירום.

איתן ברושי: זאת אומרת, זה שמישהו בקבע לא פותר את הבעיה של אותם הימים שלא מגיעים הביתה או שיש קשיים.

איתן ברושי: לכן אני חושב שצריך לשאול האם זה נכון לעשות מאמץ מיוחד, בצדק, לקבוצה שמשרתת בימים בודדים כתוצאה מאירוע לא מתוכנן וממצוקות שנובעות משירות, שחשוב להודות עליו ולהפוך אותו לשירות ככל האפשר רחב.

איתן ברושי: יש גם אנשי קבע, חלקם הופכים ממקומות קרובים למקומות רחוקים, חלקם משירות בעורף לשירות בחזית, וגם מפקדים שהם בחזית, במצבים כאלה יש עומס יותר גדול.

איתן ברושי: לכן אני חושב שזו לא בעיה כספית ונכון יהיה ליצור מערך יותר רחב, בזכות היוזמות האלה, שאני חושב שאפשר להביא אותו לידי ביטוי גם מול אוכלוסיות שכאילו מובן שהן במציאות הזאת כל הזמן.

איתן ברושי: אבל זה לא אותו דבר, גם במילואים זה לא אותו דבר כמו במצבי חירום.

איתן ברושי: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני כבר אומר לך: הצעתך לא מתקבלת, לא בגלל שלא נכונה או כן נכונה.

איתן כבל: אתה כבר מספיק זמן בכנסת שאתה יודע שתפסת מרובה לא תפסת.

איתן כבל: כל התהליך הזה, שאני אומר לך שאני עמל עליו כבר שנים רבות – מכיוון שאני יודע מה הדינמיקה של החיים, ניסיתי להכניס את הליבה.

איתן כבל: הליבה הבעייתית היא רוב חיילי המילואים שמשרתים במשך שנים, כל שנה מקבלים לפחות זימון אחד למילואים.

איתן כבל: בתוך כל השנים האלה, כשבדקתי איפה המשקולות היותר כבדות – לא שאני מזלזל בשום דבר, אבל פה אין לי את נשיא התאחדות התעשיינים וגופים נוספים שיכולים לתת גיבוי.

איל בן ראובן: זה גם חוזה מסוג אחר.

איל בן ראובן: דיון אחר.

איתן כבל: זה דיון אחר לגמרי, ואני לא מציע לנו לפתוח אותו, אני גם לא מתכוון לפתוח אותו – כדי שהדברים יהיו ברורים.

איתן כבל: תודה לכם.

איתן כבל: נעבור לאורחות הנכבדות שלנו קודם כול, ואחר כך נאפשר לקמל"ר, לראש פורום המילואים.

איתן כבל: נתחיל עם סיון יעקובסון.

איתן כבל: בבקשה.

<סיון יעקובסון: אני תושבת אליאב, יישוב דתי-חילוני בלכיש.

<סיון יעקובסון: אני נשואה לצחי, אמא לשלושה.

<סיון יעקובסון: צחי הוא מ"פ מילואים בגדוד 294, גדוד שזכה השנה בהצטיינות נשיא.

<סיון יעקובסון: באתי לדבר על בן זוג שמבצע 220 ימים בארבע שנים.

<סיון יעקובסון: אנחנו מדברים על מ"פאים, לא מג"דים ולא מח"טים.

<סיון יעקובסון: ברמת המ"מ אנחנו מדברים על 30–40 יום בשנה, ברמת המ"פ אנחנו מדברים על 50–60, והיו לנו גם שנים של 80.

<סיון יעקובסון: כל זה ללא שום צו 8.

<סיון יעקובסון: אנחנו מדברים על גדוד שכשהיה צריך צווי 8 אבל לא היה בטוח אם אפשר להוציא פשוט ביקשו מהם, אז הם באו בלי צו 8.

<סיון יעקובסון: אני עובדת כשכירה.

<סיון יעקובסון: בשנים שעבדתי בחברות מסחריות זו מציאות מאוד מאוד בעייתית.

<סיון יעקובסון: ההקפדה על השעות היא מאוד מחמירה ואת צריכה לקוות שיש לך מעסיק שמוכן להקשיב לך, ואם לא – את משלמת את זה בתלוש השכר בסוף או שאת עובדת מסביב לשעון בימים שהוא חוזר הביתה.

<סיון יעקובסון: היום אני מועסקת בארגון פמיניסטי אז חיי קצת יותר פשוטים מהבחינה הזאת, יש לי בוסית שמאוד מבינה.

<סיון יעקובסון: אבל ללא ספק, זה עדיין מרוץ מסביב לשעון.

<סיון יעקובסון: את הופכת להיות גם אמא וגם אבא.

<סיון יעקובסון: מערך החיים שלנו הוא מאוד מאוד ברור, אנחנו מערך די שיתופי: הוא מוציא חצי מהימים ואני מוציאה חצי מהימים, וכל המערך הזה מתערער פתאום.

<סיון יעקובסון: כל הסבים והסבתות הופכים להיות מגויסים, כל הדודים, אני חושבת שאין בייביסיטר אחד בשכונה שלא עבר אצלנו בבית בתקופות מילואים, לפחות יום–יומיים בשבוע.

<סיון יעקובסון: זה הכול ג'אגלינג שלם.

<סיון יעקובסון: זה גם מחייב אותי לקצר ימי עבודה, כי אני מחויבת לאסוף את הילדים בסוף היום, אז אני לא יכולה להאריך יום אחד של עבודה כמו שאני עושה בדרך כלל – אני גם מכניסה, אני גם מוציאה.

<סיון יעקובסון: לפני כמה שנים בן הזוג שלי ביצע קורס מ"פ בתקופת מילואים, והגעתי למצב שהתקשרתי למשרד הקמל"ר ואמרתי: הם עושים 80 ימים ברציפות.

<סיון יעקובסון: הם חוזרים הביתה בסופי שבוע, אבל אנחנו במצב שכמעט 20% מהשנה מבצעים מילואים, ואני לא יכולה להתמודד עם זה.

<סיון יעקובסון: יש לי עבודה, יש לי קריירה, אני לא יכולה להתקדם כי אני לא יכולה לבצע את המשימות, אז לא אקבל את הקידום בסופו של דבר.

<סיון יעקובסון: חיילי מילואים עושים עבודת קודש.

<סיון יעקובסון: אני מאוד גאה.

<סיון יעקובסון: הגדוד שלנו – ואני אומרת "הגדוד שלנו" - הוא גדוד מדהים.

<סיון יעקובסון: המג"ד שלהם, הסמג"ד שלהם – אין אנשים שיותר דואגים לנשים של אנשי מילואים בגדוד הזה מאשר הם.

<סיון יעקובסון: אני מדברת אתכם אפילו ברמת הפינוקים הכי הכי של דאגה לתקציב הרווחה, שבאמת הולך על המשפחות.

<סיון יעקובסון: אבל ביומיום, כשהם נמצאים במילואים לנו אין פתרונות.

<סיון יעקובסון: אנחנו לא מוגנות בחוק מפני מעסיקים; מעסיק שירצה לפטר אותי – בתכל'ס הוא יכול, אין לי שום הגנה.

<סיון יעקובסון: תודה.

איתן כבל: תודה לך, גברתי.

איתן כבל: אני מבין ומזדהה לחלוטין עם מה שאת חווה ומרגישה.

איתן כבל: דרך אגב, אחת הבעיות שנתקל בהן צה"ל היום זו העובדה שיש קצינים שלא רוצים להתקדם בסולם הפיקוד כתוצאה ממצבים מהסוג הזה.

איתן כבל: זאת אומרת, הם רואים את המשפחה, הם לא יכולים לעמוד אל מול המשפחה והבעיות שהם נאלצים להתמודד.

איתן כבל: מ"פאים, מג"דים ומ"מים טוחנים מילואים ברמות שקשה לדמיין - - -

<לאה ורון: זה גם עושה סכסוך בין בני זוג.

איתן כבל: שלא נדבר על כמויות מילואים שהן אפילו לא רשומות באיזשהו מקום, ושלא נדבר על ההתעסקות שהיא בין לבין, חיילים מתקשרים ועניינים כאלה ואחרים.

איתן כבל: ענבל פרן פרח, בבקשה.

איתן כבל: מאיפה?

<ענבל פרן פרח: אני מנצרת עלית, מקיבוץ משעול.

<ענבל פרן פרח: אני אחות במקצועי, עובדת במשרד הבריאות.

<ענבל פרן פרח: יש לי שלושה ילדים ובן זוג שעושה מילואים קרוב ל-60 יום בשנה, גם מ"פ במילואים – סיוון תיארה את זה מאוד יפה.

<ענבל פרן פרח: עושה מילואים 60 יום בשנה, מתעתד לצאת לקורס מג"דים, למרות מה שאמרת, שאני מאוד מסכימה אתו – הדיון אם להתקדם בצבא או לא גם קשור למה שקורה בבית; מתי נכנסים לשנה הזאת שבה יוצאים לקורס מג"דים זה עניין רציני.

<ענבל פרן פרח: אני רוצה להגיד על העניין של השגרה אל מול חירום.

<ענבל פרן פרח: גם אני מרגישה שבחירום יש הרבה מאוד התגייסות.

<ענבל פרן פרח: דרך אגב, הרבה יותר התגייסות ציבורית, גם מאנשים שאנחנו לא מכירות, במצבי חירום.

<ענבל פרן פרח: בשגרה, כמו שאמרת קודם, אנחנו מאוד לבד.

<ענבל פרן פרח: אני רוצה להגיד שאנחנו לבד גם מהבחינה הכלכלית וגם מכל שאר הבחינות.

<ענבל פרן פרח: פחד המוות כשאבא במילואים הוא לא לא מתקיים בגלל שאין צו 8 או מלחמה; הוא קיים גם בשגרה.

<ענבל פרן פרח: העומס הוא לא רק כלכלי או עומס של שעות עבודה, הוא גם עומס רגשי, הוא התמודדויות יותר מורכבות מבחינת ההורות שלנו והאימהות שלנו, וזה חשוב לא פחות.

<ענבל פרן פרח: הבנתי שחלק מהעניין בחוק הוא גם לדבר על השאלה האם אנחנו עובדות במשרה מלאה או לא עובדות במשרה מלאה.

<ענבל פרן פרח: אני רוצה להגיד שכאשת מילואימניק אני לא יכולה לעבוד במשרה מלאה.

<ענבל פרן פרח: לא משנה שלהיות עובד ציבור, זה גם ככה קשה להיות במשרה מלאה.

<ענבל פרן פרח: אני עובדת במשרד הבריאות, התקן שלי לא הוגדל בגלל שיש לי 60 יום מילואים בשנה – ברמה הזאת.

<ענבל פרן פרח: גם לי יש בוסית מאוד מגבה ומאוד רצינית, אבל לעשות משמרות לילה כשאבא במילואים זה קצת מורכב.

<ענבל פרן פרח: אני מבינה שעוד יהיו הערות לחוק, אבל אני חושבת שאנחנו, בתור נשים, השאלה אם אנחנו עובדות משרה מלאה או לא גם קשורה לזה שבני הזוג שלנו עושים מילואים.

<ענבל פרן פרח: אנחנו גם לומדות, מתקדמות.

<ענבל פרן פרח: אני חושבת שאחד ההבדלים בין מה שאמרת, בין הדור שהיה פעם לביננו, הוא שאנחנו לא יושבות בבית וגם לא עובדות בבית כעקרות בית ובתוך משימות הבית.

<ענבל פרן פרח: אנחנו עובדות במשרות גדולות, משמעותיות, עם קריירה, עם התקדמות, לומדות בלימודים אקדמאיים.

<ענבל פרן פרח: בעניינים סטודנטיאליים, למשל, אין בכלל התייחסות אם אני אשת מילואימניק, לא בשגרה ולא בחירום.

<ענבל פרן פרח: אני מבינה שהמילואים הם באיזשהו מקום מס חברתית שאנחנו בוחרות ובוחרים לשלם, במובן הזה שהוא לא מס שאנחנו משלמות בכסף אלא בהקדשת הזמן והקדשת המאמץ.

<ענבל פרן פרח: המס החברתי הזה, עכשיו השאלה היא אם אני מתמודדת אתו לבד באופן פרטי, במשכורת שלי, בילדים שלי, בזה שכמעט אף אחד בגן או בבית-הספר של הילדים שלי אף אחד לא חווה מצב של אבא במילואים, כי כמעט אף אחד לא עושה מילואים היום, או שאנחנו מתמודדים עליו בצורה משותפת, בלקיחת אחריות ציבורית.

<ענבל פרן פרח: אני חושבת שהמשמעות של החוק הזה היא לקיחת האחריות הציבורית.

איתן כבל: תודה, ענבל.

איתן כבל: יש עוד מישהי מהאורחות שרוצה להגיד מילה?

<מירב ספייסר: שמי מירב, אני אמא לשניים, גרה בצפון.

<מירב ספייסר: לא אחזור על קודמותיי בשביל לא להלאות, אבל שתי נקודות מרכזיות.

<מירב ספייסר: בעלי הוא מ"מ – דרגה מתחת - וגם הוא עשה 50 יום מילואים השנה, ואני תוהה מה יהיה בהמשך, כשמדברים אתו קדימה.

<מירב ספייסר: אדבר אפילו בשם החיילים שמתחתיו, שאין להם נציגות פה.

<מירב ספייסר: לקצינים יש הרבה יותר מוטיבציה לשרת, אני רואה שבעלי לא מחסיר יום אחד.

<מירב ספייסר: מבחינתנו זה לא משנה שהוא עובד וסטודנט במקביל, זה משהו שהוא ברור.

<מירב ספייסר: אני רואה שהחיילים שלו, מפעם לפעם אני שומעת את הדברים ביניהם, על זה יושב הקושי להביא אותם, למרות שהם גדוד מצוין ומקסים.

<מירב ספייסר: על זה נופל הקושי, על הנשים שבבית שלא מוכנות.

<מירב ספייסר: אני חושבת שבמובן הזה החוק הזה יכול לעודד, לקדם את זה שנשים ירגישו הרבה יותר מטופחות, שמסתכלים עליהן, וזה יכול לעזור לבעלים להיענות לצווי מילואים, שאנחנו רואים שהולכים ופוחתים.

<מירב ספייסר: נקודה אחרונה, שסיוון קצת דיברה עליה, היא שגם אצלי הקושי המרכזי - ברור שהוא קשור לגידול ילדיי - אבל הוא מול המעסיק, שבסוף נזללים לי ימי חופש כי אני צריכה להוציא את הילדים.

<מירב ספייסר: ההפסד הכלכלי הוא שלנו, אנחנו סופגים את זה.

<מירב ספייסר: יוזמה ברוכה, תודה רבה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה.

<רועי תימור רוסו: בוקר טוב, אני רמ"ט חטיבה 3, אלכסנדרוני, אוגדה 91.

<רועי תימור רוסו: אני אבא לשלושה ילדים, אשתי היא אשת קריירה.

<רועי תימור רוסו: אני רוצה להוסיף עוד זווית: אני בא עכשיו מאימון של אחד הגדודים בבקעה, אנחנו עושים ראש זנב.

<רועי תימור רוסו: חלק מתכנון האימון של יום א', הלו"ז של הפתיחה באז, חלק מהשיקולים שאותו מג"ד שמתכנן את האימון עושה הוא מתי המאסה העיקרית של הלוחמים והלוגיסטיקה יגיעו.

<רועי תימור רוסו: הנגזרת של זה הן ההסעות, ההסעות הם נגזרת של מתי הלוחמים או בנות הזוג ישימו את הילדים בבית-הספר.

<רועי תימור רוסו: בחטיבה שלי, שמהבחינה הזאת היא לא מיוחדת, הגיל הממוצע של הלוחמים הוא 27–28, בממוצע 1.2 ילדים קטנים, שלא הולכים לבד לבית-הספר.

<רועי תימור רוסו: זאת אומרת, כשאנחנו בודקים אופטומיזציה – זו לבנה אחת, ובשחרור זה אותו דבר.

<רועי תימור רוסו: אוגדה 91, אנחנו כל הזמן עושים אופרטיבי, אז המפקדים, בדגש על הקצינים, אנחנו כל הזמן מביאים אותם: דו-יומי לעדכון חיזבאללה, דו-יומי זה, חד-יומי ההוא.

<רועי תימור רוסו: עוד פעם השיקול: מתי אני יכול להביא את הקצינים לבירנית, מתי אני יכול להביא את הקצינים לעין זיתים - עוד פעם מתחיל השיקול מתי הילדים נמצאים במצב שאפשר להגיע לצפון.

<רועי תימור רוסו: יום אימונים, יום אופרטיבי, בדרך כלל מתחיל ב-9:00–10:00, לא לפני.

<רועי תימור רוסו: זו השגרה, לא החירום.

<רועי תימור רוסו: זה קורה פעם בחודש, פעמיים בחודש.

<רועי תימור רוסו: אז כמתכננים, זו הזווית שלנו, שהחוק הזה בהחלט משמעותי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: קמל"ר, תרצה להוסיף כמה מילים?

<הושע פרידמן בן-שלום: אני קצין מילואים ראשי, 32 שנים במילואים, ארבע בקבע, יש לי כבר ילדים שעושים מילואים.

<הושע פרידמן בן-שלום: יש כאן פריצת דרך - זו פעם ראשונה שאנחנו מדברים על משפחה מגויסת ועל זה שמשפחה עושה מילואים, ולא רק המילואימניקים.

<הושע פרידמן בן-שלום: אני יודע את כל הבעיות, גם החוקיות, שיש עם זה, גם הקושי להעביר את זה.

<הושע פרידמן בן-שלום: אבל זה משהו אסטרטגי, זו לא עוד הטבה או כל מיני דברים שיש לנו.

<הושע פרידמן בן-שלום: זה משהו אחר.

<הושע פרידמן בן-שלום: ההשפעה של זה על עולם המילואים היא אדירה, גם אם לא תפסנו מרובה, אבל תפסנו משהו ושמתם רגל בדלת, שאולי נוכל להרחיב אותה בהמשך למשהו שהוא מטפח יותר.

<הושע פרידמן בן-שלום: זאת הליבה הערכית של החברה הישראלית: הציבור הכי יפה, הכי משולב.

<הושע פרידמן בן-שלום: חוץ מזה שזה 71% מצה"ל, ואנחנו לא יודעים לעשות שום דבר בלי מערך המילואים, יכולים לקיים כלום בלי הדבר הזה, זה גם תרומה אדירה לבניין החברה בישראל בחיבוריות, בכל מה שאנחנו מכירים על המילואים.

<הושע פרידמן בן-שלום: אמרו פה שהכול השתנה.

<הושע פרידמן בן-שלום: כל חוקי המילואים כל כך ישנים יחסית מבחינת ההתאמה אל המציאות.

<הושע פרידמן בן-שלום: השתנתה המציאות, המערך השיתופי הזוגי אחר, לאנשים יש קריירה, עבודה, יצירה מלאה, חוץ מגידול המשפחה, שזה נעשה, אני מקווה, בצורה יותר משותפת, לפחות ממה שהיה אצלי, וצריך להכיר בזה.

<הושע פרידמן בן-שלום: בעיקר הערכה גדולה מאוד לכן.

<הושע פרידמן בן-שלום: שמתן את זה כל כך אמיתי ומהלב, שליחוׂת ציבור כל כך משמעותיות לחבורה ענקית של אנשים.

<הושע פרידמן בן-שלום: אומרים שכל כך מעט עושים מילואים – חבר'ה, זה לא כל כך מעט.

<הושע פרידמן בן-שלום: אני לא יכול להגיד את המספרים, אבל אין ציבור מובחן במדינה הזאת שהוא כל כך גדול.

<הושע פרידמן בן-שלום: כל אחד פה היה רוצה אלקטורט כזה, הוא לא היה יורד מהשלטון מיליון שנה.

<הושע פרידמן בן-שלום: זה חתיכת דבר.

<הושע פרידמן בן-שלום: כשאני מסתכל מה נוגע בכל איש מילואים – אשתו, הילדים, יש פה משפחת קיבוץ משעול, לוטם, הילדים – זה זה.

<הושע פרידמן בן-שלום: יישר כוח גדול לכם, חברי הכנסת, לך, איתן, וגם לכן שבאתן.

<הושע פרידמן בן-שלום: תודה.

<הושע פרידמן בן-שלום: אני מקווה שזה יצליח.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אבי סייג הוא יו"ר פורום מח"טים, מג"דים וחפ"שים.

<אבי סייג: אנחנו למעשה עמותה, עמותת המילואים.

איתן כבל: כשמדברים על מי שנושא בנטל עבור חיילי המילואים, במשך שנים את כל הדברים הקטנים, שלפעמים אתם אפילו לא יודעים ולא מרגישים - מ"בהצדעה" ועד ביטוח ועד אלף דברים קטנטנים שמייצרים את ההוויה של חייל המילואים.

איתן כבל: אבי ואני עובדים ממש ככפפה ליד, צמוד, מנסים לקדם כל הזמן מה שיותר דברים, באמת לשם שמיים.

איתן כבל: בבקשה, אבי.

<אבי סייג: אני אלוף משנה במילואים, עושה מילואים כמעט 40 שנה, כך שיש לי ראייה טובה ורחבה של זה.

<אבי סייג: אני גם איש עסקים, ואני רוצה להתייחס לפן העסקי.

<אבי סייג: קודם כול, תודה רבה, איתן, ואיתן שעזב אותנו, רועי, מוטי ואייל.

<אבי סייג: תודה רבה שאתם משקיעים.

<אבי סייג: זה לא פשוט בכנסת, שיש לכם תקציב מוגבל לחוקים, שאתם נרתמים לעזור לנו, לעזור לכל מי ששמענו, שיידעו שיש חממה טובה בכנסת עבור אנשי המילואים.

<אבי סייג: ראשית, לא הייתי מערבב בין אנשי הקבע למילואים.

<אבי סייג: בנינו את חוק המילואים כי כשרצינו לעשות משהו תמיד אמרו: מה יהיה אם אישה יולדת, מה יהיה אם נפגע בתאונת דרכים, מה יהיה – אמרנו: כבודם במקומו, אנחנו רוצים חוק משלנו.

<אבי סייג: אי-אפשר כל הזמן להשוות אותנו ואז אנחנו לא מתקדמים.

איל בן ראובן: זה חוזה אחר.

איל בן ראובן: לא צריך.

איל בן ראובן: זה חוזה מסוג אחר.

<אבי סייג: אנשי הקבע, אני חושב שגם להם מגיע, ומגיע הרבה, אבל אני חושב שיש הרבה מוסדות שמטפלים באנשי הקבע.

<אבי סייג: בקטע הזה לא צריך לערבב.

<אבי סייג: אני צריך לזכור את הנקודה שאיתן ברושי דיבר עליה - על עצמאים, על חקלאים, שמאוד קשה להם וקשה להשית עליהם את העלות הזאת.

<אבי סייג: זה החוק והחוק הזה יעבור, איתן יצטרך לראות איך אנחנו מטיבים עם אנשי העסקים.

<אבי סייג: היתה כתבה ברדיו לפני שבועיים, שאיש עסקים מתמודד עם אלף חוקים.

<אבי סייג: אני איש עסקים עם מאות עובדים בעסק שלי – לא קל.

<אבי סייג: כל יום אתה מתמודד עם עוד יום חופש שמדברים עליו עכשיו, והכול נופל על אנשי העסקים.

<אבי סייג: המדינה די אוהבת להיטיב עם המילואים וכל אחד אחר, כי זה לא חשבונה.

<אבי סייג: אנחנו רואים פה גם אנשים מהאוצר, תמיד יש שאלה מי ישלם, אבל לא המדינה, היא משתדלת שזה לא יהיה.

<אבי סייג: אז בקטע הזה נצטרך לראות וליזום עוד דברים, אפילו נקודות זיכוי לאנשי עסקים, במשרד הביטחון למשל, אם הוא מעסיק אנשי מילואים.

<אבי סייג: העלית כאן סוגיה לגבי פיטורים של נשות אנשי המילואים, שדנו כבר בפיטורים ובסוגיה הזאת לא דנו.

<אבי סייג: זאת סוגיה שנצטרך לבדוק אותה, כי הגנה יש על איש המילואים, אין הגנה על אשת איש המילואים – על בן הזוג או בת הזוג.

<אבי סייג: זה דבר שנצטרך לבדוק אותו ולנסות לתקן את חוק החזרת חיילים משוחררים לעבודה או חוק של נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.

<אבי סייג: נצטרך לראות איך עושים את זה.

<אבי סייג: אולי זה קצת יותר קשה להוכיח, אבל נעשה את זה.

<אבי סייג: אני רוצה להגיד שגם אשתי עשתה אתי מילואים לאורך הרבה שנים, וגם אמא שלי עם אבא שלי – זה לא דור ראשון - ומה שאנחנו מדברים פה זה באמת הקלה, אבל בעיקר הערכה.

<אבי סייג: בעיקר הערכה.

<אבי סייג: אנחנו לא מדברים פה על משהו מהותי וגדול - בעיקר הערכה והוקרה.

<אבי סייג: זה מה שאנחנו מבקשים, זה מה שהנשים מבקשות וגם חיילי המילואים.

<אבי סייג: חייל המילואים רוצה להגיע למילואים.

<אבי סייג: אמרת נכון, איתן, לא כל אחד רוצה להיות מ"מ, מ"פ ומג"ד, זה מצריך ממנו המון.

<אבי סייג: חשוב שנמשיך לעשות אתם עוד הכרה כזאת ועוד הכרה כזאת.

<אבי סייג: לאו דווקא כסף, אבל אשת איש המילואים, כשאנחנו במילואים היא מאבדת את כל הפרטיות שלה, אין לה חירות – היא כבר לא יכולה לצאת לחוג, והרבה מאתנו די חצופים וגם לוקחים את האוטו.

<אבי סייג: אז אני מברך על העיקשות שלך, איתן.

<אבי סייג: אני מתקן אותך - זה מ-2003, ושם דיברנו על שעתיים – שעה בבוקר ושעה בערב.

<אבי סייג: אני מברך אותך וגם תודה לכל מי שעושה מילואים ולנשות אנשי המילואים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אלירן, בבקשה.

<אלירן ביתן: אני ממבוא חורון, אבא לארבעה בנים, שכנראה גם הם יעשו לא מעט מילואים.

<אלירן ביתן: לפני שנה וחצי פניתי לחבר הכנסת מוטי יוגב, אחרי שישבו אצלנו זוג חברים שגם עושים הרבה מילואים.

<אלירן ביתן: האישה אמרה לי: למה אין לנו איזו הכרה או הקלה בעניין?

<אלירן ביתן: פניתי לחבר הכנסת מוטי יוגב, ואפילו קראנו לזה "אשת חיָיל", שהיא סוג של אשת חיִל.

<אלירן ביתן: תוך כדי שגלגלנו את זה חבר הכנסת איתן כבל עקף אותנו בסיבוב וקידם את הנושא, ואני מאוד שמח על זה ומאוד מברך על זה, הנשים שלנו מאוד נדרשות.

<אלירן ביתן: ראיתי שהתיקון של הצעת החוק זה עד שישה ימים, אבל אולי צריך לחשוב אפילו על יותר, כי ימי אימון - - -

<לאה ורון: לא תפחת משישה ימים.

איתן כבל: הכוונה היא שלא כל תלת-יומי אתה מקבל.

<אלירן ביתן: למרות שהצורך קיים.

איתן כבל: הצורך קיים גם כשזה יום אחד, גם כשאתה נוסע לעבודה.

איתן כבל: לא ניסיתי לתפוס את כל החבילה.

איתן כבל: אין סיכוי כזה.

איתן כבל: אמר אבי סייג, וטוב שאתה מזכיר לי את זה: ב-2002, הצעת החוק המקורית דיברה על שעה בבוקר ושעה אחרי הצהרים.

איתן כבל: אבל לחיים יש דינמיקה משלהם המדינה, לצערי, באירועים, לא עלינו, יודעת להתאחד; שניה אחרי שהאירוע מתפוגג אתה מחפש את החברים שלך.

איתן כבל: זה לא בדיוק מצב כזה.

איתן כבל: ההתייחסות לחיילי המילואים, בוודאי לבני משפחותיהם, ברוב המכריע של המקרים היא כדבר ברור מאליו.

איתן כבל: זאת אומרת, אתה, אלירן, תגיע לעשות את המילואים, אני אגיע, כל אחד מאתנו שנקרא יגיע.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: ככה, עכשיו לא נפתח את כל הדיון, אבל אני לא מציע להיכנס לתוך הרזולוציות, כי עוד תהיה הקראה וכל אחד יוכל להביע את דעתו.

<אלירן ביתן: אז אני באמת מברך על זה, זה מאוד נצרך והכרחי.

<אלירן ביתן: אני שמח שאבי אמר שיש עוד הגנות שצריך לעשות על איש המילואים במסגרת העבודה שלו.

<אלירן ביתן: לפעמים כשיוצאים לקו לתקופה ארוכה יש חוק שאומר שאי-אפשר לפטר מי שעשה מילואים, אבל מוגבל בזמן.

<אלירן ביתן: אחרי הזמן הזה – זה קורה לא מעט.

<אלירן ביתן: נתקלתי בלא מעט מקרים שהביאו מקרים, אחר כך ביקשו שהמחליף יישאר ומי שעשה מילואים יצא מופסד מהנושא.

<אלירן ביתן: גם זה משהו שכדאי לתת עליו את הדעת.

<אלירן ביתן: אני מאוד מברך על זה, תודה.

איתן כבל: אלירן, תודה.

איתן כבל: זו רשימה לי ולאבי יש, של נושאים שאנחנו מנסים להוציא מהרשימה בעמל רב.

רועי פולקמן: אני יו"ר ועדת המשנה של ועדת הכלכלה לעסקים הקטנים והעצמאיים.

רועי פולקמן: אנחנו צריכים למצוא את האיזון הנכון בין טיפול בדברים דרך חקיקה לבין נורמות חברתיות.

רועי פולקמן: בצדק, לא פעם העסקים הקטנים והעצמאיים בעיקר, וגם בכלל ארגוני המעסיקים, אומרים: אתם כל הזמן כופים עלינו בחקיקה איך לצאת ומה לעשות.

רועי פולקמן: יש איזה איזון עדין שצריך למצוא אותו באירועים האלה, שקשורים במילואימניקים – ובעוד סוגיות, דרך אגב, כמו אנשים עם מוגבלויות ועוד תחומים - איך מצד אחד יודעים לתת את המענה הנדרש לבין חקיקה עודפת שמאוד מקשה על סקטור העצמאיים והעסקים באופן כללי.

רועי פולקמן: אני חושב שגם פה חלק מהמהלך הוא עניין הסברתי של נורמות חברתיות – להיות קשוב לעובדים, לקבל את זה שעובד שלך עושה מילואים בהערכה, לבין המקומות שבהם אנחנו כופים כל מיני חוקים מאוד מקשים על המעסיקים.

רועי פולקמן: יש פה איזון, אנחנו בוועדת הכלכלה וזה איזון מורכב שצריך להתמודד אתו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מוטי, בבקשה.

מרדכי יוגב: אלירן הזכיר, ואני אומר לו תודה, וזה גם בזכות הקמל"ר הושע, שהמריץ אותנו לחוק הזה.

מרדכי יוגב: עם כל האיזונים שהזכיר חברי, חבר הכנסת פולקמן, והזכיר אבי סייג, אני חושב שבעכבות אנחנו כן יכולים, כשהחוק הזה יגיע לקידומו העניין של פיטורי איש מילואים – הארכת התקופה – זה דבר שכן עומד במבחן האיזון.

מרדכי יוגב: שווה שנבחן אותו.

<אבי סייג: הנושא הזה עלה, וכל הזמן חברי הכנסת מנסים לשנות את זה מ-30 יום ל-60 יום.

<אבי סייג: אני אומר לכם, כשהחוק הזה יהיה, מעסיק פשוט לא יקבל אותנו לעבודה.

רועי פולקמן: נכון, לפעמים זו חרב פיפיות.

רועי פולקמן: לא יעסיקו אנשי מילואים.

<אבי סייג: חייבים למצוא את האיזון בין לבין כי אחרת הוא לא יקבל אותך לעבודה.

<אלירן ביתן: אפשר להגביל את זה.

מרדכי יוגב: הוא יפסיד אנשים טובים.

איתן כבל: חברים, שתי נקודות: א.

איתן כבל: זה לא הנושא על סדר יומנו; ב.

איתן כבל: אם יש נושא שנטחן עד דק זה הנושא של פיטורים.

איתן כבל: דרך אגב, יש לו מקבילה – זה לא רק כתוצאה ממילואים, זה אלף ואחד עניינים של מה הוא הלו"ז וכו'.

איתן כבל: לא חסר.

איתן כבל: החלטתי שאני לא נוגע יותר בעניין הזה, כי יש שלב מסוים שבו אתה מנסה לשפר ואתה רק פוגע.

איתן כבל: כן, גברתי.

<ענבל פרן פרח: אני רוצה להגיד שהשאלה אם בן הזוג שלי משרת במילואים או לא, וכמה, היא שאלה שנשאלת גם בראיונות עבודה, כמו השאלה אם אני מתכננת להיכנס להיריון.

רועי פולקמן: הסוגיה של נשות המילואים היא סוגיה.

<ענבל פרן פרח: השאלה נשאלת והיא משמשת בתור כלי להחליט לא האם אני עובדת טובה או לא אלא האם אהיה עובדת רציפה או לא.

איתן כבל: אנחנו מודעים לזה, את צודקת, רק יש לנו קושי גדול להחליף את החברה.

רועי פולקמן: אנחנו רוצים שכל האנשים יהיו פטריוטים - - -

<ענבל פרן פרח: אבי דיבר קודם על ההכרה וההערכה – זה נראה לי חלק מזה.

איתן כבל: תאמיני לי, סביב השולחן הזה, יחד עם הושע, אבי, מוטי - מוטי, כמה שנים עושה מילואים?

מרדכי יוגב: עשיתי רק שמונה, כי הייתי 23 שנים בקבע.

איתן כבל: לא סתם שאלתי את מוטי, כי אני יודע שמוטי ואיל היו רוב שנות חייהם בקבע.

מרדכי יוגב: אבל בשנות המילואים שלי עשיתי 120 יום בשנה.

איתן כבל: זה שני עולמות תוכן שונים.

איתן כבל: אחת הבעיות הגדולות שאני מנסה כל הזמן להנחיל, שמילואים זה עולם אחר.

איתן כבל: אתה יכול להיות בצה"ל כל חייך ולעולם לא תבין איש מילואים.

איתן כבל: הרבה פעמים קצונה בכירה, כשמבקשים ממנה לפקד על יחידות מילואים, זה די מבלבל אותם.

איתן כבל: לא כל אחד אוהב את זה, לא כל אחד משתגע על זה ולא כל אחד יודע להתמודד עם העניין הזה.

איתן כבל: זה עולמות תוכן שונים, זו התייחסות אחרת, זה שיח אחר לגמרי, כמעט מאל"ף עד תי"ו.

איל בן ראובן: בסוף המעגל של האזרח במדינת ישראל מורכב מסדיר ומילואים.

איל בן ראובן: כדאי שנדע -אני לא יודע כמה אנשים יודעים את זה – שהיום יש לצה"ל בעיית מ"פ סדירים.

איל בן ראובן: אנשים קשה להם.

איל בן ראובן: מעגל המילואים הוא חלק מהשאלה שהם שואלים את עצמם.

איל בן ראובן: החבר'ה האלה הם חבר'ה רציניים, חבר'ה בני 23, 24, 25, והם שואלים את עצמם: א.

איל בן ראובן: על החתימה לקבע; ב.

איל בן ראובן: מה נעשה במילואים.

איל בן ראובן: לכן צריך להסתכל על המעגל הזה כמעגל שלם ולתת מענה.

איל בן ראובן: חלק מהמענה לסוגיית אנשי המילואים היא, בין השאר, תומכת את האפשרות ואת הגיוס של החברים הצעירים להיות מ"פ בסדיר.

איל בן ראובן: לכן יש קשר בין הדברים, זה לא שני עולמות חצויים.

איל בן ראובן: זה עולם גדול אחד.

איתן כבל: מישהו נוסף רוצה להתייחס?

<סיגל סודאי: אני עורכת דין מאיגוד לשכות המסחר – ארגון המעסיקים בתחום מסחר ושירותים.

<סיגל סודאי: הזכרת את שרגא ברוש.

<סיגל סודאי: עם כל הכבוד לשרגא ברוש, ויש כבוד, הוא מייצג 40% מהמעסיקים במשק.

<סיגל סודאי: יש עדיין 60% מעסיקים בתחום המסחר והשירותים, בעיקר בעסקים קטנים ובינוניים.

<סיגל סודאי: אנחנו, כמובן, שותפים לכל האמירות שנאמרו כאן לגבי הצורך, התרומה וההיבט הערכי של המילואים.

<סיגל סודאי: אנחנו בעד להקל על הנשים כי הן לגמרי נושאות בנטל, לא פחות מבני הזוג שלהן.

<סיגל סודאי: אנחנו רק סבורים שאת הנטל הכלכלי של החובה הזאת לא המעסיקים צריכים לשאת.

<סיגל סודאי: כמו שאת המילואים עצמם משלמת המדינה – הביטוח הלאומי, ככה ההיעדרות של בנות הזוג, מי שצריך לשאת בנטל הזה זאת המדינה.

<סיגל סודאי: זו ההערה היחידה שיש לנו לגבי העניין הזה.

איתן כבל: תודה, גברתי.

איתן כבל: אשאל את אוריאל אם הוא חושב ככה.

<סיגל סודאי: בשמחה.

איתן כבל: זה מעניין, כי דיברנו על זה והוא לא אמר לי דבר כזה.

איתן כבל: אבל בסדר.

רועי פולקמן: ואני תמיד אומר: והמדינה זה לא אתם?

רועי פולקמן: אם נעלה את המס ב-1%, זה עדיף לכם?

רועי פולקמן: כי אפשר להעלות את המס, הרי הכסף זה האזרחים.

<סיגל סודאי: אם יהיה פיצוי למעסיקים על - - -

איתן כבל: אני אפילו לא מוכן להתווכח על זה.

איתן כבל: זה בסדר גמור.

רועי פולקמן: שלא לדבר על המנגנון הביורוקרטי שיטפל בזה.

<סיגל סודאי: גם שמענו דוגמאות של 60 ימים היעדרות, 50 ימים היעדרות.

<סיגל סודאי: זה אומר כמעט שבועיים שהמעסיק יצטרך לשלם על חשבונו.

<סיגל סודאי: אני נורא מצטערת שאני מתרגמת את זה, אבל זאת המציאות.

<סיגל סודאי: חשוב גם להבין על איזו מציאות אנחנו מדברים.

<סיגל סודאי: אתה עצמך הזכרת את השטף בעשור האחרון של חוקי עבודה, כשאנחנו מדברים על כ-200 תיקוני חקיקה רק בדיני העבודה.

<סיגל סודאי: כולם זה הכבדות כלכליות וביורוקרטיות.

רועי פולקמן: זה נושא אחר.

<סיגל סודאי: לא, זה חלק מהעניין.

רועי פולקמן: עם זה אנחנו מסכימים.

<סיגל סודאי: רק בשנה האחרונה: העלאת שכר המינימום, הגדלת שיעורי ההפקדה לפנסיה, הגדלת מספר ימי החופשה בעוד שני ימים, חובת דיווח מקוון – שזה עולה למעסיקים עשרות אלפי שקלים, הפרדה בנושא קופות גמל, דיווח מקוון לביטוח לאומי, חישוב דמי מחלת ילד.

<סיגל סודאי: זה רק השנה.

רועי פולקמן: חוסך.

רועי פולקמן: שלושה מהחוקים שאמרת חוסכים כסף למעסיקים.

<סיגל סודאי: אני לא ראיתי באף אחד מהם משהו שחוסך.

רועי פולקמן: מחלת ילד חוסך כסף.

<סיגל סודאי: לא, ההיפך.

רועי פולקמן: ההיפך – חוסך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: כן, גברתי.

<רעות קינן: שלום, אני עורכת דין, מנהלת רגולציה של התאחדות התעשיינים.

<רעות קינן: ראשית, אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, על היוזמה המבורכת הזו ולחברי הכנסת.

<רעות קינן: כפי שאמרת בהתחלה, נבצר משרגא ברוש להגיע כי הוא נמצא בכנס מאוד חשוב שעוסק בתעשייה.

<רעות קינן: חשוב לי לומר בשמו שהתאחדות התעשיינים תומכת בהצעת החוק הזו.

<רעות קינן: יש חשיבות רבה לחוסנה הלאומי, הביטחוני והחברתי של המדינה.

<רעות קינן: אני שותפה למה שחברתי אמרה, לגבי ההכבדה של הצעות חוק פרטיות על המגזר העסקי, אבל זו לא התמונה במקרה הזה.

<רעות קינן: יש פה חשיבות עליונה, חשיבות חברתית ותדמיתית, ואנחנו רואים בכך יוזמה מבורכת.

<רעות קינן: אנחנו מברכים על כך.

<רעות קינן: תודה רבה.

איתן כבל: תודה לך, גברתי.

איתן כבל: אורי, בבקשה.

<אורי בארי: אני רואה חשבון, סגן נשיא לה"ב ומילואימניק בהווה.

<אורי בארי: אני מברך על היוזמה, ברכות ליושב ראש הוועדה ולחברים על היוזמה החשובה הזאת.

<אורי בארי: לא ארחיב במילים כי הדברים כבר נאמרו על-ידי בנות הזוג ועל-ידי הקמל"ר ואין הרבה מה להוסיף.

<אורי בארי: אני רק רוצה לתת ביטוי לעלויות שנגזרות מזה.

<אורי בארי: אני מצטרף לדעה של גברתי שציינה שהמעסיקים בעסקים קטנים ובינוניים נשאו בנטל גדול מאוד בשנים האחרונות.

<אורי בארי: לא ארחיב על זה, אבל אנחנו נמצאים במקום של קשיי הישרדות.

<אורי בארי: חלק גדול מהעסקים הקטנים והבינוניים לא מגיעים לשכר מינימום.

<אורי בארי: אי-אפשר להטיל עליהם נטל נוסף, זה צריך להגיע למוסד לביטוח לאומי ולהתחלק על המשק כולו ולא רק על אותם מעסיקים.

<אורי בארי: זה אחד.

<אורי בארי: הדבר השני שאני רוצה לציין הוא שלעתים קרובות בנות הזוג הן עצמאיות, לא שכירות.

<אורי בארי: אין להן יכולת להתחשבן מול מעסיק, אבל עדיין יש להן את הבעיה הזאת.

<אורי בארי: הבת שלי היא אמא לשלושה ילדים קטנים, בן הזוג שלה עושה בלי סוף ימי מילואים.

<אורי בארי: אין לה מעסיק להתחשבן אתו.

<אורי בארי: צריך למצוא פתרון גם לאותם מקרים של עצמאיות.

איתן כבל: מה שנקרא, נתת לנו לטיפה וסטירה.

<אורי בארי: חס וחלילה, רק דברים טובים.

איתן כבל: לבת שלך רצית שנדאג.

<אורי בארי: גם למעסיקים.

איתן כבל: בסדר, תודה.

איתן כבל: התייחסויות נוספות?

<יפעת גרינפלד: אני מהייעוץ המשפטי במשטרת ישראל.

<יפעת גרינפלד: אנחנו תומכים בהצעות החוק.

<יפעת גרינפלד: המשמעות היא, כמובן, שגם שוטרות שבני הזוג שלהן עושים מילואים, ניתן להן את ההקלות.

<יפעת גרינפלד: במצבי חירום, גם העורף נכנס לכוננות מוגברת ואנחנו מבקשים לתת את אותן הקלות שנותנים לבנות זוג של אנשי מילואים גם לבנות זוג של שוטרים שעובדים בכוננות מוגברת – אנחנו קוראים לזה "מתכונת שלדית" או "פעילות מבצעית מוגברת".

<יפעת גרינפלד: אני רוצה לסייג סייג קטן, שההקלות האלה יינתנו בכפוף לצרכים המבצעיים כי אם יש לי שניים בניידת – שוטר ושוטרת – והשוטרת צריכה לצאת מוקדם, ואנחנו נמצאים במצב חירום ואחרת הניידת לא תוכל לתפקד, אז אנחנו מבקשים לתת את ההקלה.

איתן כבל: אני מבין מה שאת אומרת.

איתן כבל: אבל אם יורשה לי, מהבנה ראשונה - זה מין בשאינו מינו.

איתן כבל: זה בדיוק מאותו מקום של הוספת חיילי הקבע והוספת את אנשי מד"א - - -

<לאה ורון: וגם את לוחמי האש.

<לאה ורון: יש במזכירות הוועדה אישה של לוחם אש, והיא הציעה להרחיב את הצעת החוק.

איתן כבל: כן, את לוחמי האש.

איתן כבל: למה אני אומר את זה?

איתן כבל: המהלך שאנחנו עמלים עליו ולא מוכנים להסתכל לא ימינה ולא שמאלה נוגע לחיילי מילואים, ולכן אנחנו מקפידים בעניין הזה.

איתן כבל: אני מבין את העניין שגברתי מציעה, ואם זה משטרה אז זה כולל בטח מג"ב.

איתן כבל: אתה כבר מכניס את כל מערכת הביטחון.

רועי פולקמן: אני שמעתי עוד דבר, שמעתי שאת גם רוצה לדבר כמעסיק.

רועי פולקמן: את רוצה שבארגונים כמו המשטרה תהיה אפשרות להחריג את ההקלות.

רועי פולקמן: שמעתי גם את הצד הזה.

רועי פולקמן: זאת אומרת, לא רק להחריג שוטרים שבני הזוג שלהם צריכים לשלם את המחיר על מצבי חירום, שזה הדבר שאליו היושב-ראש התייחס, רצית גם להחריג כמעסיק.

<יפעת גרינפלד: נכון, נכון.

רועי פולקמן: אלה שתי בקשות שונות, שני נושאים שונים.

איתן כבל: אנחנו, כמובן, לא נתמוך בהחרגה.

איתן כבל: אני רוצה להסביר, ואני אומר את זה גם לאדוני מלה"ב: אפשר בכל דבר לראות צל הרים כהרים.

איתן כבל: אני זוכר שכשבאתי בהתחלה למשרד הביטחון ולאוצר, אמרו לי: זו עלות של קרוב ל-100 מיליון שקל בשנה.

איתן כבל: אמרתי: כולם עושים מילואים?

איתן כבל: לא ידעתי את זה, ממש לא ידעתי.

איתן כבל: פתאום כל אחד קם כאילו במפעל שלו כולם מתגייסים באותו שבוע.

איתן כבל: זה בסדר לדבר גבוה, אבל בסוף אתה יורד ברזולוציות – לא לחינם פתחתי ואמרתי שלחלקכם המושגים האלה לא מדברים, אבל החוק מדבר אותם – דיברתי על מספר ימי מילואים משמעותי.

איתן כבל: יש הגדרה בחוק מה זה מספר ימי מילואים משמעותי.

איתן כבל: זה פעם אחת.

איתן כבל: פעם שניה, הורדתי את זה בכמויות, הורדתי כמעט בכל רזולוציה שאני יודע.

איתן כבל: הלוואי שהייתי יכול לעזור לכולן או לכולם.

איתן כבל: בסוף המדינה צריכה לשאת בעניינים האלה, אבל המדינה, את המעט שבמעט היא לא עושה.

איתן כבל: אגיד לך עוד דבר: אפילו כאן בכנסת, כשאין לי מי שייקח את הילדים שלי - אני כבר לא בעבודה.

איתן כבל: אני לא בעבודה, לא יעזור בית דין.

איתן כבל: לפני שבועיים רעייתי לא היתה בבית, נסעה עם הגדולה שלי לחו"ל לפני הגיוס והייתי צריך לטפל בכל הלוגיסטיקה.

איתן כבל: לא הייתי פה, כל עוד לא הצלחתי לסגור את הדברים מאל"ף ועד תי"ו.

איתן כבל: את יכולה להשפיע גם על המצב הפסיכולוגי של אישה במקום העבודה, שאין מי שייקח את הילדים שלה?

איתן כבל: מה שאני מנסה להגיד, אם הייתי יודע שאנחנו מגייסים לפני מפעלים או לפי מקומות עבודה – זה דיון אחר.

איתן כבל: אבל זה לא המצב.

איתן כבל: לכן אני אומר שבסוף, כשאתה בודק את זה, ההשפעה האמיתית על המשק היא שולית.

איתן כבל: על כל המשק זה אולי שבעה מיליון.

איתן כבל: כל המשק - זה אפילו לא טיפה בים, זה אפילו לא מכה קלה בכנף.

איתן כבל: זה לא מתפזר על עסק אחד.

איתן כבל: מה זה עושה לעובד?

איתן כבל: זה נותן לו מוטיבציה.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר שרובן נשים צעירות, אלה שנמצאות במצב שהילד הוא לפני גיל 13, שיש את המחויבות המשפחתית.

איתן כבל: אני מבין את מה שאת אומרת, אני לא מתעלם, אבל אני חושב שבעניין הזה כל המערכות יודעות להתגייס ולתת כתף.

איתן כבל: מי עוד רצתה?

איתן כבל: בבקשה.

<דניאלה: אני יועצת משפטית, שירות הביטחון.

<דניאלה: העברנו הסתייגות לוועדת השרים בשעתו וביקשנו, לא להחריג אותנו באופן גורף, אלא לאפשר לנו בעיתות חירום – ובשעתו החוק התייחס לעיתות חירום - שהן לא עיתות חירום מדינתיות, שלא לעמוד בדרישה הזאת של שעה נוספת.

<דניאלה: לא תמיד עיתות החירום המדינתיות עולות בקנה אחד עם עיתות החירום שהשירות מתמודד אתן.

<דניאלה: בתחומה ליבה מסוימים יש לנו למעלה מ-50% נשים שמאיישות את תפקידי הליבה האלה - - -

איתן כבל: וכולן עם ילדים קטנים?

איתן כבל: וכולן, הבעלים שלהן יוצאים לאותם מילואים באותו שבוע?

<דניאלה: לא כולן, ולכן ביקשנו לאפשר לנו, בכפוף לצרכים מבצעיים ולצרכים ביטחוניים - - -

רועי פולקמן: זה בדיוק כמו המשטרה.

רועי פולקמן: אותה בקשה.

<דניאלה: ולכן ביקשנו.

<דניאלה: באותה הצעת חוק ממשלתית נאמר שזה ייעשה בתיאום עם משרד ראש הממשלה וגם בתיאום עם היועץ המשפטי של הוועדה.

<דניאלה: אנחנו מבקשים לנסח נוסח שהוועדה תוכל לחיות אתו, אבל שגם אנחנו נוכל לעמוד במשימות שלנו.

<דניאלה: דרך אגב, חלק מהנשים האלה גם מגבות את הגברים בשירות הביטחון שמתגייסים לשירות המילואים, ויש לנו רבים כאלה.

איתן כבל: אני רוצה לומר לגברתי את הדבר הבא: אני לא יודע לעשות את האבחנה.

איתן כבל: אם הייתי יודע שכל האנשים מתגייסים באותו יום הייתי אומר:

איתן כבל: אני לא רוצה למוטט את מערכת הביטחון של ישראל דרך הנשים.

איתן כבל: זאת לא הכוונה.

איתן כבל: כשנגיע לסעיפים האלה בהקראה תביאו הצעה שהיא הצעה שאנחנו יודעים לחיות אתה.

איתן כבל: אני גם מציע לך, גברתי, לחזור הביתה - - -

<דניאלה: אני באה מאותו מקום של אמא לילדים קטנים עם בעל שמשרת במילואים.

<דניאלה: אני מכירה את זה ואני גם יודעת שחוק שעות עבודה ומנוחה לא חל עלינו ובעיתות לחימה אנחנו עובדים לא 8.5, לא 10.5 וגם לא 12,5 שעות.

<דניאלה: לכן אני מדברת גם מדם לבי.

איתן כבל: אני לא מתווכח אתך, רק שבמקרה הזה ידע אישי לא עוזר.

<דניאלה: לא, זה חלילה לא ידע אישי.

<דניאלה: זאת ההתנהלות הארגונית.

איתן כבל: אני לא אומר את זה בהתרסה, אני מבין וגם מכיר את המערכות האלה.

איתן כבל: עמדתי בראש ועדות משנה, בוועדת החוץ והביטחון, מכיר את הדברים ברזולוציות הנמוכות והגבוהות שלהן.

<אבי סייג: שייתנו דוגמה, משרד הביטחון.

<אבי סייג: על מה מדברים פה?

<אבי סייג: שהם ייתנו דוגמה.

איתן כבל: אני מנסה להגיד לך שאם זה היה תלוי במערכת הביטחון – צה"ל או מערכת הביטחון כשם כולל - זה לא מעניין אותם.

איתן כבל: בכל הכבוד לרמטכ"ל ולשר הביטחון, הם תמיד נזכרים שבתקופה שלהם - - - אבל כשאתה איש קבע, בחיים שלך לא היית צריך להתמודד עם השאלות האלה, אין לך מושג מה זה מעבר מעבודה מאחורי שולחן למצב של חייל בתוך פחות מ-24.

איתן כבל: אני אומר שזה כמו "מזרטי" – מאפס ל-100 בשלוש שניות.

איתן כבל: לשנות את כל המוד שלך, את כל המחשבה שלך, את הדיבור שלך – את הכול.

איתן כבל: נכון, עשינו מהפכה בשנים האחרונות.

איתן כבל: אגלה לך סוד: קם דור חדש, של הבנים שלנו והבנות שלנו.

איתן כבל: הם כבר לא מוכנים לשחק בכללים שאנחנו הכתבנו להם או שהכתיבו לנו.

איתן כבל: קם דור חדש לגמרי, יגיד לך את זה אופיר קבילו, שהתפקיד שלו היום זה ראש ענף מילואים בצה"ל.

איתן כבל: נכון, אופיר?

איתן כבל: דור אחר לגמרי.

איתן כבל: זה אפילו לא הדור שלי.

איתן כבל: הוא שואל: למה?

איתן כבל: מתי?

איתן כבל: איך?

איתן כבל: מתאים לי?

איתן כבל: לא מתאים לי?

איתן כבל: הוא יגיד לך, הוא מתמודד עם זה מהזוויות האחרות של העניין.

איתן כבל: זה לא כמו שהיה אפילו בתקופתי, שהייתי מקבל מילואים ויאללה – צריך לצאת למילואים, לא שואלים ולא כלום.

איתן כבל: אני עוד הייתי הדור שהיה עושה מילואים 40 יום בפעם אחת.

איתן כבל: לא היינו עושים בינינו חלוקות, היית יוצא פעמיים ל-24 שעות ב-40 או 42 יום, וזה היה וואו.

איתן כבל: אני לא מתגעגע לזה, אני חושב שזה היה דפקטי לחלוטין.

איתן כבל: אני חושב שהיום התפוקות פי אלף יותר גדולות.

איתן כבל: היום מתחילים לחזור לאימון של שבועיים, וחלק מהחיילים לא יודעים איך לאכול את זה בכלל.

איתן כבל: נכון, אופיר?

איתן כבל: אימון של שבועיים?

איתן כבל: השתגענו?

איתן כבל: היינו עושים אימון בצאלים ארבעה שבועות.

איתן כבל: אני חושב שזה היה קשקוש מוחלט, בזבוז כסף.

איתן כבל: היום האפקטיביות היא לאין שיעור יותר גבוהה ממה שעשינו בתקופה ההיא.

איתן כבל: אבל מה אכפת למערכת?

איתן כבל: לכן אני אומר שצריך להסתכל על זה מהעיניים שלנו.

איתן כבל: אני אומר לך: יש דור Y, צריך להבין את זה.

איתן כבל: הוא רוצה להיות עם המשפחה שלו, אכפת לו מהמשפחה שלו, הוא רוצה להיות שותף בגידול הילדים שלו, הוא רוצה לעזור בבית.

איתן כבל: אלה העובדות.

<דניאלה: עיתות החירום הן לא רק עיתות החירום של צה"ל, וכשצה"ל מגייס למילואים גם אנחנו נרתמים בעיתות החירום האלה.

איתן כבל: אין ויכוח.

איתן כבל: אם יש לכם חיילי מילואים - - -

<דניאלה: ולא מעט כאלה.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: כל מי שהוא חייל מילואים בהגדרה נכלל בקטגוריה הזאת.

<דניאלה: אני מדברת על נשות חיילי המילואים, אני לא מדברת על חיילי המילואים.

<מרב תורג'מן: - - - שירות מילואים, אני לא בטוחה אם זה חל גם על שירות מילואים בכל מערכת הביטחון.

<מרב תורג'מן: צריך לבדוק את העניין הזה.

<דניאלה: אני מדברת כרגע על נשות חיילי המילואים שלנו, של חיילי מילואים שעושים מילואים מחוץ לשירות.

<דניאלה: אני לא מדברת על שירות מילואים בתוך השירות, אני מדברת על נשות חיילי המילואים שנמצאות בתפקידי ליבה, ובעיתות חירום הן נושאות לפחות במחצית מהנטל של משימות הליבה של השירות.

<דניאלה: בדרך כלל, בעיתות החירום האלה לא רק שלא מצמצמים את השעות אלא הן נדרשות לעבוד הרבה יותר - גם אני בכללן – לא מתוך רצון, לא מתוך הזנחה של הילדים ולא מתוך רצון לא להיות בבית, אלא משום שהמשימה הלאומית מחייבת אותנו לעשות את זה.

<דניאלה: לכן אני מבקשת לאפשר לנו להגיע - - -

מרדכי יוגב: שווה בחינה.

איתן כבל: אתה כבר קופץ עם הבחינות?

איתן כבל: נכנע על ההתחלה?

איתן כבל: כל דבר, נגיע אליו.

איתן כבל: כל החיים שלי אני שומע את צה"ל מקטר כמה קשה לו ואת המערכות כמה קשה להן.

איתן כבל: אני שומע את זה כל השנים.

מרדכי יוגב: שווה בחינה בנקודה הזאת.

איתן כבל: נגיע בהקראה.

איתן כבל: תעבירי לנו הצעה בכתב.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<קרן אוהב ציון: אני מהיחידה להכוונת חיילים משוחררים במשרד הביטחון.

<קרן אוהב ציון: בין יתר הדברים, אנחנו עוסקים במועדון ב"הצדעה" לחיילי המילואים ובוועדות תעסוקה לחיילי מילואים שפוטרו שלא כחוק.

<קרן אוהב ציון: אני רוצה לציין שאנחנו מברכים על הצעת החוק ותומכים בה.

<קרן אוהב ציון: תודה רבה.

איתן כבל: תודה לך, גברתי.

איתן כבל: כן, אדוני.

<עידן בנימין: אני מ"פ חי"ר במילואים.

<עידן בנימין: תודה לכל חברי הכנסת שמקדמים את הנושא, זה היה חשוב הרבה שנים, יש לי שלושה ילדים.

<עידן בנימין: אני רוצה לדבר לא כדי לספר את הסיפורים שלי בבית אלא בגלל מה שאמרת לגבי שירותי הביטחון.

<עידן בנימין: כמ"פ במילואים, הגוף שהכי נהנה מהקלות והחרגות זה שירותי הביטחון – אנשי שב"ס ומשטרה עושים עד 14 יום.

<עידן בנימין: לדעתי, לפחות בפלוגה שלי ובגדוד, זה פוגע במערך של איזה תפקיד אתה מסוגל לעשות ואיזה תפקיד לא מסוגל לעשות.

<עידן בנימין: לדעתי, הם נהנים מהטבות שמעסיקים אחרים - - -

איתן כבל: במאמר מוסגר אני אומר לך שהגיע הזמן שמי שלא יודע לבוא בשעת חירום ליחידה שלו, שלא יעשה אתנו מילואים.

איתן כבל: אני מדבר אתך מסיבות מבצעיות.

איתן כבל: אתה שוטר – תהיה שוטר; אתה שב"סניק – תהיה שב"סניק.

איתן כבל: בלי, חס וחלילה, להמעיט בערכו, שיהיה החייל הכי טוב שאפשר.

איתן כבל: כי מה קורה?

איתן כבל: בסוף כל ההתכווננות היא לשעת חירום, ואם אתה לא יודע להביא אותו בנקודת הזמן הזו – אבל אתה צודק.

<עידן בנימין: בנוגע למה שאמרת: אז אדרבא, ברגע שבן הזוג נמצא במילואים, אז לקחת גם את האישה – אתם מפרקים את הבית ואת המשפחה.

<דניאלה: אז מה נעשה?

<דניאלה: לא נעסיק נשים?

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<אביטל ברנט: לא אוסיף על מה שחברות שלי אמרו.

<אביטל ברנט: אני מייצגת את אלה שהם לא מ"פ ולא מג"ד.

<אביטל ברנט: בעלי עושה פחות ימי מילואים בשנה, אבל כן צוחקים עליו שהוא עושה מילואים.

איתן כבל: אלה הרוב.

<אביטל ברנט: חברה שלי אמרה פה משהו לגבי העניין האקדמי; אם אפשר להוסיף משהו לאימהות שהן גם סטודנטיות זה יהיה מאוד טוב.

<קריאה: עובדים על זה.

<אביטל ברנט: תודה.

איתן כבל: את עוד לא יודעת מה זה להתעסק עם האוניברסיטה.

איתן כבל: זה לא כסף בכלל.

<אביטל ברנט: ב"צוק איתן" אוניברסיטת תל אביב נתנה לי - - -

איתן כבל: היה לי סיפור עם מכללת אריאל, עם איזה חייל, שהם שכחו איפה הם ומה הם מתיימרים להיות.

איתן כבל: בסוף זה הסתדר.

<מירב ספייסר: אבל אולי להכניס גם סטודנטיות.

<מירב ספייסר: לא מה האוניברסיטה תיתן, אלא אם זה לא משרה מלאה – למשל, אני עובדת ב-75% משרה, אבל אני לא באמת בסידורים אלא בתואר שני.

<מירב ספייסר: אם אמנם על 75% לא הייתי מקבלת את ההטבה, אבל זמני לא פנוי.

איתן כבל: אני אומר לך מראש: אני לא יודע להתחייב לזה כי זה כבר מצב אחר לגמרי.

איתן כבל: אני לא יודע להתחייב על מה שאני לא יודע.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<מאיה טאוסיג: אני מהלשכה המשפטית במשרד העבודה.

<מאיה טאוסיג: תמכנו בהצעה שסוכמה אתך.

<מאיה טאוסיג: לגבי שאר ההצעות – עמדת הממשלה היתה להצמיד אותן להצעה שלך.

<מאיה טאוסיג: מה שסוכם עליו זו ההצעה שלא מדברת על נסיבות חירום אלא על שירות מילואים.

<מרב תורג'מן: זו היתה ההחלטה.

<מרב תורג'מן: הם התיישרו לפי הנוסח.

<מאיה טאוסיג: כן, תמיכה בכפוף לנוסח.

איתן כבל: נצטרך להבין את המשמעויות של שעת חירום.

איתן כבל: אנחנו נסיים כאן.

איתן כבל: בדיון הבא נעשה את החיבור בין כל החוקים ונעשה הקראה.

איתן כבל: אופיר קבילו, רצית להגיד משהו?

<אופיר קבילו: קמל"ר התייחס, זה מספיק.

איתן כבל: אני נותן לך, אתה בכל זאת איש שנמצא בחזית ונותן עבודה למען חיילי המילואים.

<לאה ורון: כתבתי כאן שתפנה לראש המועצה להשכלה גבוהה, שתפנה למוסדות להשכלה גבוהה שיאפשרו לנשות המילואים מועד ג'.

<לאה ורון: זה כמו שהיא אמרה, זה לא כרוך בעלויות.

איתן כבל: עוד לפני שאנחנו נוגעים בנשות חיילי המילואים, שהם ייאותו לסייע לנו באמת עם חיילי המילואים עצמם.

איתן כבל: זו בדיוק הדוגמה שנתתי עכשיו, עם חייל מהפלוגה שלי לשעבר, שיצא למילואים ומכללת אריאל טחנו אותו עד דק.

איתן כבל: לא משנה שהכול כבר כתוב, יש כללים - אבל בדיוק המרצה צריך לנסוע לחו"ל, הוא בדיוק יוצא לשנת שבתון, הוא בדיוק הולך או בדיוק בא.

<לאה ורון: לא מתאים לו לכתוב עוד בחינה.

איתן כבל: לא מתאים לכתוב עוד בחינה ולא מתאים לו לבדוק.

איתן כבל: לא אכנס לכל התהליך הזה.

איתן כבל: כשנסיים עם זה, בעזרת השם, נעבור גם לנשות חיילי המילואים באקדמיה.

איתן כבל: בפעם הבאה אנחנו כבר מתחילים את ההקראה של החוק, מתוך רצון וכוונה לסיים כמה שיותר מהר.

איתן כבל: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.