ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 323, 2016-12-26 10:00

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא:

דוד אמסלם: מפגע סביבתי חמור כתוצאה מפעילות מפחמות בשטחי הרשות הפלשתינית A ו-B, בהשתתפות מנכ"ל משרד הכלכלה, ראש המינהל האזרחי ומנכ"ל משרד החקלאות.

דוד אמסלם: רבותי, בסופו של דבר אנחנו עושים כאן הרבה מאוד דיונים.

דוד אמסלם: לדעתי כבר עשיתי איזה חמישה-שישה דיונים.

דוד אמסלם: אני עוסק בנושא הזה כמעט שנה, אפילו קצת יותר.

דוד אמסלם: עמית, לא היית בפגישה האחרונה, אין לי מושג למה לא באת, אבל לא חשוב.

דוד אמסלם: היו כאן שני וקטורים שטיפלנו בהם: האחד זה בנושא של היציאה, והאחד בנושא של הכניסה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, ביציאה של הגדמים.

דוד אמסלם: טיפלנו בזה באמצעות המשרד לאיכות הסביבה ומשרד החקלאות, ששם כבר הותקנו התקנות – אני מספר לכם – יש קנסות וכו' וכו', והיום ברמה החוקית אנחנו מסודרים בעניין.

דוד אמסלם: העניין שעדיין פתוח זה הנושא של הכניסה של הפחמים.

דוד אמסלם: אנחנו מוכרים או נותנים לפלסטינים את הגדמים, והם מוכרים לנו את הפחמים, רק שבדרך אנחנו הורגים כמעט 200,000 איש במחלות.

דוד אמסלם: זה פרט קטן ושולי, לא חשוב.

דוד אמסלם: ..

דוד אמסלם: החלם הזה חייב להיפסק.

דוד אמסלם: בסיפור הזה של היציאה של הגדמים, טיפלנו בזה, וכאן באמת שאפו גם למשרד החקלאות וגם למשרד להגנת הסביבה, ששם ברמה של השרים הם שמו את כל כובד משקלם כדי לסגור את האירוע הזה.

דוד אמסלם: מה שנשאר לנו פתוח, אמרנו, זה החזרה של הפחמים.

דוד אמסלם: גם פה יש שני צירים: האחד זה המינהל האזרחי שצריך לטפל במפחמות שנמצאות בשטח A ו-B.

דוד אמסלם: הטרור האקולוגי יותר חמור לטעמי מטרור רגיל, והצבא צריך לטפל בזה בדיוק כמו שהוא מטפל בכל מחבל, אולי אפילו יותר בדגש.

דוד אמסלם: זה מחבל יותר שקט וגם יותר קטלני.

דוד אמסלם: על ציר הזמן הוא הורג הרבה יותר אנשים.

דוד אמסלם: הנושא השני שביקשנו, שמשרד הכלכלה יסדיר, אם בתקנות או אני לא יודע איך, איסור כניסת פחמים למדינת ישראל.

דוד אמסלם: זה מה שביקשנו שתעשו בדיון האחרון, ולכן אני אעביר אליכם את רשות הדיבור.

דוד אמסלם: קודם כול, משרד הכלכלה.

דוד אמסלם: מה עשיתם?

<עמית לנג: לבקשת הוועדה באמת התקיימו פגישות בין הלשכות המשפטיות השונות שלנו, של משרד המשפטים וגורמים נוספים שחשבנו שרלוונטיים.

<עמית לנג: צריך להבין שיש פה סוגיה מורכבת מבחינתנו משום שבראש ובראשונה, כל מה שמגיע לרשות הפלסטינית אינו נחשב לפי החקיקה ולפי ההסכמים שישראל חתומה עליהם כייבוא.

<עמית לנג: זאת אומרת, אם הייתי סתם שם מסיבה כזאת או אחרת איסור ייבוא בצו, ייבוא חופשי למעשה, היית משיג את התוצאה ההפוכה.

<עמית לנג: למה?

<עמית לנג: משום שזה היה חוסם ייבוא ממדינות שלישיות, אבל לא באמת חוסם ייבוא שהוא לא ייבוא מהרשות הפלסטינית.

<עמית לנג: להיפך, היית יוצר ביקוש מתגבר מאיפה שאפשר להביא, ובמקרה הזה זה מהרשות הפלסטינית, והיית עובד כנגד הכיוון.

<עמית לנג: לכן היכולת שלנו לשים את זה תחת הסמכויות והחקיקה שלנו ותחת צו ייבוא חופשי לא קיימת בהגדרות הקיימות היום.

דוד אמסלם: אני אנחה אותך בשאלות כדי שאני אבין.

דוד אמסלם: עזוב כרגע איך אנחנו יודעים להסדיר.

דוד אמסלם: אנחנו יכולים להביא את זה בייבוא או להסדיר את הסנקציה או על המוצר עצמו או על המפעל המזהם, לא משנה, יש דרך לעשות את זה.

דוד אמסלם: הרי ברור לך לחלוטין שאין הפקרות בעולם.

דוד אמסלם: יש מדינות שלא מאפשרות לייבא משהו ספציפי ממפעל ספציפי, בגלל שהוא כנראה עושה זיהום אזורי.

<עמית לנג: זה לא בדיוק כך.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: זו לא הבעיה.

דוד אמסלם: אני שואל, אם הרשות הפלסטינית היא לא רשות פלסטינית, אז מה המעמד שלה?

דוד אמסלם: זה כמו בישראל?

דוד אמסלם: זה כאילו שאתה מעביר מנתניה לעפולה?

<עמית לנג: כן.

דוד אמסלם: זה המעמד היום?

<עמית לנג: זה המעמד היום.

<עמית לנג: מבחינת סחר זה פחות או יותר המעמד היום.

דוד אמסלם: ואם הוא עכשיו מכניס צעצועים מסוכנים, מה אתה עושה לו?

<עמית לנג: יש הבדל מהותי בין המוצר עצמו, אם הוא מסכן או – במוצר עצמו אין בעיה – יש בעיה באופן הייצור שלו ומה שהוא גורם, ואז יש כללים אחרים.

<עמית לנג: אם הוא מכניס צעצועים מסוכנים, אז יש לי אכיפה בשוק על הצעצוע עצמו, לא על הייצור שלו.

<עמית לנג: אני לא יודע להגיע למפעל, אני יודע להגיע למוצר.

<עמית לנג: מבחינת החוק וההסכמים הבינלאומיים שישראל חתומה עליהם זה שוק אחד.

<עמית לנג: זו מעטפת מכס אחת.

<עמית לנג: גם ייצוא אגב - - -

דוד אמסלם: כל כניסה של סחורות למדינת ישראל, הם לא צריכים לשאול אף אחד?

דוד אמסלם: הם באים שמים וגמרנו?

דוד אמסלם: רוצה לגדל עגבניות בחברון, הוא בא ומוכר אותן פה?

שולי מועלם-רפאלי: כשהם גונבים רכבים ומפרקים, חלקים חוזרים לפה בלי בעיה?

<עמית לנג: חברים, מבחינת סחר, אוהבים את זה או לא, זה עניין מדיני, זה לא קשור אלי.

שולי מועלם-רפאלי: בסדר, לכן אני רוצה להבין עד איפה זה הולך.

<עמית לנג: מבחינת סחר, התנועה בין הרשות הפלסטינית אלינו לא נחשבת, לא ייבוא ולא ייצוא.

<עמית לנג: כמו כל דבר אחר בכלל, במרחב של השוק הזה, יש עוד כללים, יש תקנים, יש דברים אחרים שנוגעים למוצר עצמו.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

<עמית לנג: אני רוצה להגיע למשהו - - -

דוד אמסלם: אנחנו נגיע למוצר, אני עדיין לא שם.

דוד אמסלם: אתה אומר שמבחינת ההסכמים אנחנו רואים את הרשות הפלסטינית כמעט כחלק ממדינת ישראל, אני מבין.

דוד אמסלם: דרך אגב, כבר סיפחת אותה.

<עמית לנג: אל תכניס אותי לזה, אני לא צד מדיני.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: יש - - -

<עמית לנג: תן לי לחדד לפרוטוקול.

<עמית לנג: זו מעטפת מכס אחת.

<עמית לנג: זה המצב.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין, יש מה שנקרא "סחר חיצוני", יש מעבר סחורות, מה שנקרא "בתוך הקו הירוק" או מה שבריבונות ישראלית, ואני מניח שיש עוד מעמד בין הרשות לבין מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אני מניח שאין זהות.

דוד אמסלם: למשל אומר משרד החקלאות: אצלי לא מעבירים עגבניות.

<שלמה בן אליהו: אני אתקן.

<שלמה בן אליהו: למיטב ידיעתי, בהתאם להסכמי פריז ובהתאם לחקיקה הקיימת היום בקשר לחקלאות מסתכלים על זה כמו מדינה זרה.

דוד אמסלם: החלטנו שזה מתאים לנו.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, זה לא מה שאמרו אנשי משרד החקלאות בעניינים הקודמים.

דוד אמסלם: שולי, לא להפריע לי.

דוד אמסלם: תני לי לנהל את הדיון, ברשותך.

<שלמה בן אליהו: אני אסביר, לגבי בשר וחלב, מוצרים כאלה, מבחינתנו זה כמו מדינה זרה.

<אחוות בן חור: זה גם לא נכון.

דוד אמסלם: אני מבין שיש דיפרנציאציה בין סוג של מוצרים.

<עמית לנג: כנראה, אני לא מכיר מה שלא נמצא באחריותי.

דוד אמסלם: אני לא בא לפתוח את ההסכם, זה לא מענייני, אני בא רק להגן על תושבי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אתה מבין לבד – כמו ששאלה חברת הכנסת שולי מועלם – שנניח אם הם היו גונבים מכוניות והיו מחזירים את חלקי החילוף, היו עושים שם משהו.

דוד אמסלם: נניח שמחר היו מייצרים משהו שמסכן אותנו, לא המוצר, גם התהליך עצמו, אני מניח שהיינו מתערבים.

דוד אמסלם: אנחנו לא בחלם פה.

דוד אמסלם: יש הסכם כתוב – מתים האנשים, לא חשוב, כי יש הסכם.

דוד אמסלם: יש הסכם, יש כלל, ואנחנו צריכים להתערב ביוצא מן הכלל.

דוד אמסלם: כך אני רואה את זה.

דוד אמסלם: למשל מזון, אני מניח שיש תקנות.

דוד אמסלם: אנחנו לא נאפשר שימכרו אצלנו מזון חופשי מהרשות הפלסטינית בלי שיעבור בדיקות כאלה ואחרות.

דוד אמסלם: הנושא של הפחמים זה תהליך מסכן, כמו שאמרתי, וקח את זה כנתון – הוא מסכן את הבריאות של כל האזור שם.

דוד אמסלם: האם אתה אומר לי שאתם לא יכולים בכלים שיש לכם לעצור את הכניסה?

<עמית לנג: כן, אנחנו לא יכולים לעצור את הכניסה, לא בכלים שיש לנו.

<עמית לנג: אני אסביר משהו שרציתי להסביר קודם, שנוגע למוצר עצמו.

<עמית לנג: לנו יש כלים שנוגעים לאיכות המוצר עצמו - -

דוד אמסלם: זה הבנו.

<עמית לנג: רגע.

<עמית לנג: רגע.

<עמית לנג: אפשר ארבעה משפטים כדי שזה יהיה קוהרנטי ועקבי?

דוד אמסלם: טוב.

<עמית לנג: - - אם הפחמים עצמם, היתה בהם בעיה, הייתי קובע תקן, ואז הייתי יכול לעצור את השיווק שלהם.

<עמית לנג: מאחר שזה לא העניין ואתה מדבר על מפגע בריאותי וסביבתי שנוצר בתהליך הייצור שלהם בשטחים האלה, אין לי כלים לעשות את זה.

דוד אמסלם: למה?

<עמית לנג: משום שאני לא מפקח על ייצור המוצר, אני מפקח על טיב המוצר בסופו של דבר.

<עמית לנג: החוקים שנמצאים תחת אחריותי, צו הגנת הצרכן וכו', מגנים על הצרכן – צעצועים מסוכנים כדוגמה וכו' – מהמוצר עצמו.

<עמית לנג: אם הוא לא בסדר, אפשר לעצור אותו.

<עמית לנג: אין לי כלי להגיד, לא שהפחמים לא בסדר, אלא תהליך הייצור שלהם לא בסדר.

<עמית לנג: לדעתי, אם אתה שואל אותי, אחרי שבדקנו, זה נוגע יותר לסוג המפגע.

<עמית לנג: מדובר פה על מפגע סביבתי ו/או בריאותי, וכמו שמשרד החקלאות מתקין את התקנות שלו לגבי הבריאות, יכול להיות שהמשרד להגנת הסביבה או משרד הבריאות צריכים בכלים שלהם להוסיף שאיפה שהייצור של המוצר גורם נזק למדינת ישראל שיעצרו אותו.

דוד אמסלם: איך משרד החקלאות התאים את עצמו כדי לסגור כניסה של כל מיני מוצרים שהוא חשב שלא מתאימים לנו במדינת ישראל?

<אחוות בן חור: כבוד היושב-ראש, זה בדיוק אותו דבר, כי זה על המוצר ולא על התהליך.

<אחוות בן חור: גם החקלאות מסתכלת דרך התקנים, כך הוא מאשר חלב ובשר.

<אחוות בן חור: הוא מאשר דברים כשהוא מסתכל על המוצר.

<אחוות בן חור: יש דברים שלא יעברו כי הם לא עוברים מבחינת המוצר בישראל.

<אחוות בן חור: גם משרד החקלאות לא מתעסק עם התהליך שמתבצע שם - - -

<שלמה בן אליהו: לא נכון.

<אחוות בן חור: בקצה, אם זה לא בסדר, הוא יעצור את זה.

דוד אמסלם: אני אשאל אותך עוד מעט שאלה אחרת, אבל בעיקרון אני עדיין נמצא בקטע הזה של המוצר.

דוד אמסלם: הנחת העבודה שמדובר במוצרים תמימים לכאורה.

דוד אמסלם: משרד החקלאות לדעתי הוביל חשיבה בזמנו, ואני מניח שהוא גם תיקן אותה על בסיס הזמן, כי לא תמיד חושבים עד הבורג האחרון, כדי לסגור את כל הפרצה בתחום המזון.

דוד אמסלם: הוא בתפיסת העולם שלו הבין מה שאני מבין – ועדיין אתם לא מבינים איך זה מתחבר לפחמים ומוצרים אחרים – שזה כנראה מסוכן למדינת ישראל, ואנחנו לא מוכנים לזה.

דוד אמסלם: אם נכניס, זה יהיה תחת בקרות כאלה ואחרות ורק באישורים.

דוד אמסלם: לכן לא מכניסים ירקות, מכניסים רק לפי אישור ובדיקה.

<שלמה בן אליהו: היועצת המשפטית שלי כותבת כך:

<שלמה בן אליהו: בגדול יש כלל מעטפת מכס אחת שאומר שהעברה של טובין מצד לצד אינה ייבוא.

<שלמה בן אליהו: לכלל הזה יש חריג וטרינארי בענייני בריאות, לצורך מניעת הפצת מחלות.

<שלמה בן אליהו: החריג הווטרינארי קבוע גם בפרוטוקול פריז, שהוא נספח להסכמי אוסלו, וגם מעוגן בחקיקה ישראלית – שימו לב – מכוח החריג הווטרינארי אנחנו מתייחסים להעברה של מוצרים מן החי מהשטחים כאל מוצרים מיובאים.

<שלמה בן אליהו: כלומר, ביצים, בשר, בעלי חיים, תרכיבים וטרינאריים – כל אלה, אם הם מועברים מאיו"ש נחשבים מיובאים.

דוד אמסלם: הוא הקריא שם משהו שעלול לפגוע בבריאות.

דוד אמסלם: פה זה מוצר שפוגע בבריאות.

<אחוות בן חור: המוצר לא פוגע בבריאות.

<עמית לנג: זה לא המוצר.

<עמית לנג: זה תהליך הייצור, זו הבעיה.

<עמית לנג: אם המוצר היה בעייתי, הייתי אומר לך שאני חוסם אותו.

יעל כהן-פארן: מאחר שבתחומי הריבונות של מדינת ישראל לא מיוצרים פחמים, עד כמה שאני יודעת, האם למשרד הכלכלה יש הכלים המשפטיים להגיד שמוצר מסוים מותר לשיווק רק מייבוא?

יעל כהן-פארן: האם יש לכם את הכלים לעשות את זה?

דוד אמסלם: אני אחדד את השאלה.

שרן השכל: דודי, אולי להכניס את הפחם לרשימה של המוצרים המיובאים.

דוד אמסלם: אני רוצה לחדד את השאלה.

דוד אמסלם: באותה נקודת זמן מדינת ישראל רצתה ללכת לקראת הרשות, כאילו לייצר פחות חסמים בנושא של הייבוא והסחורה.

דוד אמסלם: יש שני מצבים, או שאנחנו מתייחסים אליהם כמשק שהוא שונה משלנו, כמו בחקלאות או בדברים אחרים, ואז יש כללים, או שאנחנו מתייחסים אליהם כמעטפת אחת.

דוד אמסלם: אם אנחנו מתייחסים אליהם כמעטפת אחת בוודאי אנחנו משתמשים בכללים שלנו במעטפת הפנימית.

דוד אמסלם: ממה נפשך?

דוד אמסלם: או שהוא חיצוני, ואז מתייחסים אליו כחיצוני, או שהוא פנימי, ואז הוא חייב לעמוד בכללים שלנו, אחרת הוא לא פנימי.

דוד אמסלם: לכן אין מצב של אנדרוגינוס שהוא גם מוכר וגם לא עומד בכללים שלנו.

דוד אמסלם: אני מחדד את מה שהעלתה חברת הכנסת פארן.

דוד אמסלם: פחמים אנחנו לא מייצרים במדינת ישראל, להערכתי בגלל הזיהום.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק בגלל התהליך.

דוד אמסלם: ודאי.

דוד אמסלם: בגלל שזה תהליך לא בריא, המדינה לא תאפשר לאף אחד לעשות את זה, לאף אחד.

דוד אמסלם: למה לא נאסור אנחנו על כניסה ורכישה של פחמים במדינת ישראל?

<עמית לנג: הפוך, כמו שהיא אמרה.

יעל כהן-פארן: זה יחייב רק ייבוא.

<עמית לנג: הסמנטיקה חשובה פה.

דוד אמסלם: אני משאיר לך את הסמנטיקה, אני רק אומר בגדול: למה לא תאפשרו להגדיר שזה רק ייבוא ומה שלא ייבוא ממילא אסור ובזה נגמור את האירוע?

<עמית לנג: תהילה, האם את יכולה להתייחס בבקשה?

<תהילה ורון: כן.

<תהילה ורון: לפי הסכמי פריז המעבר של הסחורות אמור להיות חופשי בין ישראל לרשות הפלסטינית, בכפוף לחקיקה של כל צד.

<תהילה ורון: זאת אומרת שהחקיקה צריכה להיות, לפחות בפרשנות הנראית סבירה, חקיקה שלא מוכוונת כלפי הרשות הפלסטינית.

<תהילה ורון: מצב כזה שאין ייצור במדינת ישראל ויש ייצור רק ברשות הפלסטינית – אם אנחנו אומרים שיהיה רק ייבוא, זה כן עלול להתפרש כאילו שאנחנו מפרים את הסכמי פריז.

דוד אמסלם: אני מתקדם עם הראש שלך.

דוד אמסלם: נניח - - -

<תהילה ורון: אני אומרת לך שמבחינה משפטית זה לא - - -

דוד אמסלם: קודם כול, זה לא מדויק.

דוד אמסלם: אבל בואי נניח.

<תהילה ורון: מה לא מדויק?

<תומר רוזנר: היא אמרה שאין מניעה לעשות את האיסור.

דוד אמסלם: אני אומר "נניח".

דוד אמסלם: יש פה איזה תהליך שהוא קטלני.

דוד אמסלם: אחד שיורה כדור מהצד השני - -

<תהילה ורון: אני אענה לך.

דוד אמסלם: - - הגיע הכדור אלינו, הרי הכדור כשלעצמו הוא בסדר, אין בעיה - -

<תהילה ורון: אני חושבת שאתה יכול למצוא - - -

דוד אמסלם: - - אבל הוא הורג, מה לעשות.

דוד אמסלם: מה נגיד?

דוד אמסלם: מותר להם לירות עלינו, ויש לנו בעיה, אנחנו לא יכולים לעצור את זה בגלל הסכמי פריז?

<תהילה ורון: לענות?

דוד אמסלם: כן.

<תהילה ורון: אפשר לחשוב על דרך שאולי פחות פוגעת בהסכמי הסחר.

<תהילה ורון: בסופו של דבר כן חשבנו על הדרך.

<תהילה ורון: היינו בישיבות עם היועצים המשפטיים וגם גורמי מקצוע, כפי שביקשת.

<תהילה ורון: אנחנו חושבים שבהתאם להסכמי פריז, בגלל שיש חוקים סביבתיים שכבר היום מונעים זיהום אוויר, יש לך את חוק אוויר נקי, חוק למניעת מפגעים, כלומר, יש לכם חוקים שכבר מונעים בצד הישראלי מפגעים, זיהום אוויר וריח וכו'.

<תהילה ורון: כאן צריך לעשות חקיקה משלימה, אנחנו חושבים שבהתאם להסכמי פריז – זו עמדה שדרך אגב עדיין לא קיבלה את הגיבוי של משרד המשפטים ואני רוצה לשים את הדברים על השולחן - -

<תומר רוזנר: לא הבנתי.

<עמית לנג: היא מסבירה, תן לה.

<תהילה ורון: - - אנחנו חושבים שאפשר ליצור חקיקה שתמנע העברה של מוצרים שגורמים לזיהום אוויר.

דוד אמסלם: דרך אגב, היום יש לזה טרנד עולמי.

דוד אמסלם: כל העולם אתנו בדבר הזה.

דוד אמסלם: מי יעשה את זה?

דוד אמסלם: אני?

<תהילה ורון: השאלה היא שוב, מי יעשה את זה.

<תהילה ורון: אנחנו לא חושבים במשרד הכלכלה שזה קשור אלינו, כפי שהמנכ"ל אמר - - -

דוד אמסלם: את רוצה שאני אגיד לפלסטינים שיחוקקו את זה או בעל הפחמים?

<תהילה ורון: לא הפלסטינים.

<תהילה ורון: יכול להיות שיש לך משרד בישראל שקשור לזיהום סביבתי וכאלה?

<תומר רוזנר: המשרד להגנת הסביבה?

דוד אמסלם: את רוצה שהמשרד להגנת הסביבה יעשה את זה?

<תהילה ורון: יחוקק חוק שקשור לזיהום אוויר?

<תהילה ורון: שוקינג.

שולי מועלם-רפאלי: מדובר על ייבוא.

דוד אמסלם: הרי יש לנו חוקים של זיהום אוויר, אין בעיה.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים להחיל אותם עכשיו על המפעלים ברשות הפלסטינית.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא יכולים.

<תהילה ורון: זה לא ייבוא ואתה לא מחיל את זה על המפעלים, אתה מחיל את זה על העברה - - -

<עמית לנג: אפשר לקבוע - - -

דוד אמסלם: אנחנו יכולים לקבוע בהחלט שאנחנו לא מאפשרים ייבוא לישראל - -

<עמית לנג: לא ייבוא.

שולי מועלם-רפאלי: העברה.

שולי מועלם-רפאלי: כניסה.

דוד אמסלם: העברה, לא חשוב.

דוד אמסלם: - - אלא ממקומות שעומדים בסטנדרטים הישראליים בנושא איכות סביבה.

<עמית לנג: לא.

<עמית לנג: שלא גורמים לזיהום בארץ, ואז השארת את הייבוא - - -

דוד אמסלם: כן.

<עמית לנג: לא אכפת לך אם זה בארגנטינה, זו לא בעיה שלך.

דוד אמסלם: בוודאי.

<תומר רוזנר: מי יאכוף את זה?

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: אני עוד לא באכיפה.

<עמית לנג: אתה חושב שאני יכול לאכוף את זה?

<עמית לנג: המינהל אזרחי.

<עמית לנג: מי יאכוף את זה?

<עמית לנג: מי שיעמוד במעברים.

<תומר רוזנר: מי ילך - - -

דוד אמסלם: תומר.

דוד אמסלם: תומר, אני עוד לא שם - -

יעל כהן-פארן: - - - ויבדוק שלא מכרו.

דוד אמסלם: - - עזוב.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

יעל כהן-פארן: זה לא קשור למעברים.

יעל כהן-פארן: זה קשור לסופרים ישראליים - - -

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: שמעת מה הציע המנכ"ל?

<תהילה ורון: לא.

דוד אמסלם: הוא שאל: האם לדעתך אתם יכולים להוביל חקיקה שלא תאפשר מעבר של סחורות כאלה שלא עומדות מבחינתנו בתקן של איכות הסביבה, שמזהמות את מדינת ישראל?

<תהילה ורון: כעיקרון אני חושבת שחקיקה כזאת אפשרית מבחינה משפטית.

<תהילה ורון: אני לא חושבת שזה בטריטוריה של משרד הכלכלה.

יעל כהן-פארן: זה לגמרי בטריטוריה שלכם.

<תהילה ורון: תסבירי לי איך.

יעל כהן-פארן: להם יש רק אוויר נקי, הם לא יכולים - - -

<עמית לנג: יש להם גם חוק למניעת מפגעים סביבתיים.

שולי מועלם-רפאלי: הם כן מתעסקים במניעת מפגעים סביבתיים.

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: יש לי רעיון.

יעל כהן-פארן: האכיפה היא על המוצר.

דוד אמסלם: יש לי רעיון.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: שנייה.

שולי מועלם-רפאלי: - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, שולי.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: אני מבין מבחינת

דוד אמסלם: כם שזו הפלטפורמה שחסרה כרגע, זה מה שאתם אומרים.

דוד אמסלם: אתם עכשיו רק מתווכחים מי צריך להוביל אותה.

דוד אמסלם: הייתי מבקש מכם: תנסחו לי את ההצעה, אני אגיש אותה, אחרת אני אריב אתכם חצי שנה.

<עמית לנג: אין בעיה.

<עמית לנג: נכתוב מה שאנחנו חושבים.

דוד אמסלם: אתם תעבירו לי את ההצעה השבוע.

<תהילה ורון: מי זה אתם?

<תהילה ורון: מה שבוע?

דוד אמסלם: אתם, משרד הכלכלה.

דוד אמסלם: שבוע.

<תהילה ורון: מה שבוע?

דוד אמסלם: את לא צריכה יותר משבוע בשביל זה.

<תהילה ורון: אני חושבת שצריך יותר משבוע, כי צריך להחליט מי יעשה את זה, איך זה ייעשה.

דוד אמסלם: את כבר כמעט ניסחת את ההצעה.

<תהילה ורון: לא כמעט.

<תהילה ורון: עשינו משהו, אבל לא כמעט, לא ירדנו לדקויות.

דוד אמסלם: קחי שבועיים.

דוד אמסלם: יש לך את חנוכה, קחי שבועיים.

<תהילה רוט: משרד המשפטים עוד לא דיבר.

דוד אמסלם: עוד מעט.

<תהילה ורון: אתה רוצה שאני אנסח הצעה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אני צריכה ללכת להצביע, אני - - -

<תהילה ורון: אני רוצה להבין את הבקשה - -

דוד אמסלם: עוד מעט שולי.

<תהילה ורון: - - אני צריכה לנסח הצעה שלדעתי מטילה את האחריות של הפיקוח על משרד אחר?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: אני חושב שההצעה יושבת אצלכם.

דוד אמסלם: אני לא בא עכשיו מהתקנים של איכות הסביבה, אבל בדרך כלל בחיים אתה לוקח ממקומות אחרים את התקנים ומשליך אותם לגבי הנושא שלך, ואתם עוסקים במעברים של הסחורות, אלא אם כן הם לא קשורים לסופרים ולסחורות, אז זה משהו אחר.

<תהילה ורון: אנחנו באמת לא קשורים לזה.

דוד אמסלם: יכול להיות.

דוד אמסלם: בגדול, אני רואה דווקא אתכם כפיבוט של הסיפור הזה.

דוד אמסלם: כך אני רואה את זה.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש ממך לנסח לי את ההצעה הזאת.

דוד אמסלם: אני כמובן אעביר אותה גם ליועץ המשפטי שלי, על מנת שנלטש אותה.

דוד אמסלם: אני ארצה להגיש אותה כהצעת חוק פרטית, בגלל שאני מבין שאם ככה מתנהלים משרדי הממשלה, אנחנו בבעיה קשה, מאוד אפילו.

<תהילה ורון: סליחה, אדוני, ברגע שיש מחלוקות במשרדים מי אחראי, יש יועץ משפטי לממשלה ואפשר לפנות אליו - -

<תומר רוזנר: הממשלה אחראית, לא היועץ המשפטי.

<תהילה ורון: - - אני מציעה שאנחנו נפנה אליו.

<תהילה ורון: סליחה שאני אומרת, אבל אני לא חושבת שאני צריכה לנסח הצעה שאני חושבת שזה לא בתחום של המשרד שלנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מוכן להפנות את השאלה למשרד המשפטים.

דוד אמסלם: זה חלק מהעניין שאני לא אוהב בממשלה, כל הדיונים האלה.

דוד אמסלם: אני מניח שאם זה היה גורמים פרטיים, אף אחד לא היה מדבר ככה, אחרת הוא כבר היה הולך הביתה.

דוד אמסלם: כשאני אומר שיש בעיה עם הפקידות, תבינו על מה אני מדבר.

דוד אמסלם: משרד המשפטים, מי צריך להגיש את ההצעה?

דוד אמסלם: אולי נביא את היועץ המשפטי?

<תהילה רוט: אמרנו שזה לא עניין משפטי השאלה - - -

דוד אמסלם: עכשיו זה לא העניין המשפטי?

דוד אמסלם: אז מי?

דוד אמסלם: מי יחליט?

דוד אמסלם: אתם אומרים שזה לא עניין משפטי, הם אומרים: זה לא אנחנו, הוא אומר: זה לא אנחנו.

דוד אמסלם: עכשיו אני צריך ללכת להאג כדי להחליט?

דוד אמסלם: אולי נלך לבית הדין בהאג כדי שהוא יחליט מי צריך לעשות את זה?

<תהילה רוט: אם רוצים, אני יכולה להעביר את זה להתייחסות של היועץ המשפטי לממשלה.

<תהילה רוט: אני חושבת שזה לא עניין משפטי, אלא שאלה בתחומי אחריות בין המשרדים והשרים הרלוונטיים יכולים לקבל הכרעה בשאלה.

<תהילה רוט: זאת היתה ההצעה שלי גם בפעם שעברה, שזה יועלה בפני - - -

דוד אמסלם: אתם רוצים שראש הממשלה יחליט?

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: נביא אותו לכאן...

<תהילה רוט: כשיש מחלוקת מקצועית בין משרדים, יש השרים הרלוונטיים, השר להגנת הסביבה, שר הכלכלה, שר החקלאות – הם יכולים לקבל ביניהם החלטה איזה משרד לוקח על זה אחריות, וכמובן אנחנו נהיה מעורבים בתהליך, כשרציתי להוסיף שאין עוד אינפוט משפטי שלנו ביחס להסדר המשפטי, אבל נהיה מעורבים בתהליך.

<תהילה רוט: השאלה הזאת, נראה לי שהיא קודם כול במגרש של ההכרעה בין השרים.

דוד אמסלם: רבותי, אני רוצה להכניס אתכם לקונטקסט של הדיון.

דוד אמסלם: אני כבר מנהל את הדיון השישי או השביעי פה.

דוד אמסלם: שימו לב מה קורה כאן ושימו לב מי יושב פה.

דוד אמסלם: פה יושבים אנשים – אני אספר לכם.

דוד אמסלם: אני מקבל בימים הטובים כ-150-100 פניות ביום מילדים, מהורים, ממבוגרים, על המחלות שהם מקבלים – ושימו לב על מה אתם מתווכחים, מי ינסח ארבע שורות.

דוד אמסלם: יש פה משהו הזוי.

דוד אמסלם: אני מתבייש שהם שומעים את זה.

דוד אמסלם: תבינו מי יושב פה, אנשים שקמו בחמש בבוקר כדי לבוא - - -

<חדוה יחזקאלי: אנשים שנושמים את הפחם הזה.

<אילן שדה: חלק עזבו את היישובים בגלל זה.

<עמית לנג: דודי, אני ומנכ"ל החקלאות פה.

<עמית לנג: מנכ"ל החקלאות יסייע לאכוף, לעצור את זה במעברים - - -

דוד אמסלם: אני עוד לא שם, אני שואל לגבי החקיקה.

<עמית לנג: זה מגיע לשם.

<עמית לנג: קבעת איסור והוא צריך להיאכף - - -

שרן השכל: גם יעל צודקת שאפשר בסופרמרקטים.

שרן השכל: אתה מסתכל איפה זה מיוצר, ואם זה מיוצר - - -

<עמית לנג: את לא רוצה שזה יגיע לסופר.

שרן השכל: - - - הם מקבלים קנס והם לא ימכרו את זה יותר.

<עמית לנג: זה לא עובד ככה.

דוד אמסלם: עמית, אני לא בא כרגע להסדיר את הסיפור של האכיפה.

דוד אמסלם: אני לא בא מזווית האכיפה, אני בא כרגע מהזווית החוקית.

דוד אמסלם: שאלת האכיפה היא שאלה משנית בהיבט הזה של החוק.

<עמית לנג: בעיני היא לא משנית.

דוד אמסלם: אנחנו לא נכנסים בחוק מי אוכף, איזה פקח ואיזה צבע כובע, זה לא מעניין, אנחנו באים כרגע להסדיר את הפלטפורמה המשפטית.

דוד אמסלם: אתם כופרים בעיקר, שבכלל אי-אפשר לעצור את זה.

<תהילה רוט: ההצעה שלי היא שאם לא תהיה הכרעה בין שרים ביחס לסמכות לקדם הצעת חוק כזאת זה כן יעלה ליועץ, אבל מבחינת מדיניות נראה לי נכון שזה יתקבל על-ידי הדרג המקצועי.

דוד אמסלם: תהילה, תקשיבו, אני מבקש ממשרד הכלכלה, אתם רוצים, תשבו עם משרד החקלאות, תייצרו לנו, כפי שאמרתי, הצעת חוק, תגישו לנו אותה בעוד שבועיים, כדי שנתחיל לקדם אותה.

<תהילה רוט: אני צריכה להתייעץ על זה, אבל הפרקטיקה שמשרדי ממשלה מנסחים הצעות חוק – אם אנחנו מנסחים הצעת חוק היא תהיה הצעת חוק ממשלתית.

שולי מועלם-רפאלי: אדרבה ואדרבה.

דוד אמסלם: אבל אתם לא עושים כלום.

דוד אמסלם: דרך אגב, למה לא עשיתם על זה עד היום דיון?

<תהילה רוט: על מה?

דוד אמסלם: על מה שקורה פה.

דוד אמסלם: הרי את יושבת אצלי בדיונים, את מבינה מה קורה פה בנושא הזה.

דוד אמסלם: למה אתם מחכים?

דוד אמסלם: זה לא מפריע לך? הרי אתם משרד המשפטים, זה לא מפריע לך?

דוד אמסלם: למה לא עירבת את היועץ עד עכשיו?

דוד אמסלם: למה בישיבה הראשונה אחרי שיצאת לא אמרת: אדוני היועץ, יש פה איזה בעיה?

דוד אמסלם: למה אני צריך לעשות שישה-שבעה דיונים ואתם כאילו מהאו"ם?

דוד אמסלם: כאילו אתם עושים טובה שאתם באים לפה ואתם לא עושים כלום אם אני לא אומר לכם.

דוד אמסלם: אני לא ממנכ"ל אתכם, רבותי, אני כולה יושב-ראש ועדת הפנים.

דוד אמסלם: שימו לב מה אתם עושים, כל אחד מתאמץ לספר לי שזה לא הוא, זה החבר שלו.

דוד אמסלם: עוד מעט נעשה ישיבת ממשלה, ראש הממשלה עם היועץ המשפטי, מי בעצם אמור לטפל בפחמים בשטחי A ו-B.

דוד אמסלם: זה נשמע לכם הגיוני?

<תהילה ורון: אולי פעם אחת צריך לעשות את זה ולפתור את זה, ואז אותו משרד ירוץ עם זה.

דוד אמסלם: זו בושה וחרפה.

דוד אמסלם: רבותי, זו בושה וחרפה.

דוד אמסלם: אני אומר לכם את האמת, אני מתבייש שפקידים ככה מתנהלים, מובילים את העניינים, וזה מתחבר לי ליוזמה של ראש הממשלה להחליף את הפקידים, בגלל שאני מאמין שזה חלק מהבעיה.

דוד אמסלם: כל אחד יוצא מכאן, הכול הוא עושה חוץ מלטפל בבעיות.

דוד אמסלם: שנה, החברה האלה נוסעים בכל בוקר, בכל פעם קמים בחמש בבוקר, באים אלי לפה.

דוד אמסלם: בכל פעם כשאני רואה אותם אני מתבייש שהם צריכים לבוא לפה.

דוד אמסלם: הם לא ביקשו, לא לקנות וילה, לא וולוו, לא ביקשו הטבות במס, הם ביקשו, רבותי, "אנחנו רוצים אוויר נקי, כדי שנהיה בריאים".

דוד אמסלם: זהו.

דוד אמסלם: הם לא ביקשו כלום.

דוד אמסלם: החבר'ה עושים מילואים, משלמים מס הכנסה, ביטוח לאומי, אזרחי מדינת ישראל בדיוק כמוני.

דוד אמסלם: אצלי בבית אין פחמים, אין אוויר כזה.

דוד אמסלם: אני מניח שאם זה היה אופף את ירושלים או את הכנסת, העסק הזה היה נסגר מזמן.

<חדוה יחזקאלי: נביא אותם למצפה הילה שיראו איך סובלים שם הילדים.

דוד אמסלם: אל תפריעי לי, לא צריך.

דוד אמסלם: אני מתבייש שאני עושה את הדיונים האלה ואתם מתווכחים אתי בכל פעם מחדש.

דוד אמסלם: את יודעת מה, נניח שזה הם, אז תזמי דיון כזה.

דוד אמסלם: תזמו.

דוד אמסלם: מישהו ייקח יוזמה.

דוד אמסלם: הוא יגיד: זה לא אני, בסדר, זה לא אני, אבל נעשה פגישה, נביא את כל אלה ונתחיל להזיז משהו.

<תהילה ורון: זה לא דברים שנסגרים בדרג הפקידותי.

<תהילה ורון: בדיונים שלי זה עלה ודנו על זה.

<תהילה ורון: הדרגים הפקידותיים, המשפטיים והמקצועיים דנו על זה.

<תהילה ורון: נשבעת לך שדנו על זה, אבל זה לא נסגר בדרגים שלי.

<תהילה רוט: על אף הרושם כאילו לא עושים, אני חושבת שהיו לא מעט - - -

דוד אמסלם: עשיתם המון, אני מבין.

דוד אמסלם: .. מה עשיתם?

<תהילה רוט: היה טיפול - - -

דוד אמסלם: מה עשיתם?

דוד אמסלם: אני שואל.

<תהילה רוט: היה טיפול בסוגיה גם בהיבטים המקדמיים שלה.

דוד אמסלם: אבל מה עשיתם?

<תהילה ורון: אני אגיד לך מה עשינו.

<תהילה רוט: תהילה ממשרד הכלכלה תפרט בדיוק מה היה אצלנו.

<תהילה רוט: לדעתי גם בן היה בזמנו בפני השר, גם אורי אריאל והשר להגנת הסביבה.

<תהילה רוט: אני אישית העליתי ואמרתי שזה משהו שצריך להכריע בין המשרדים, איזה משרד לוקח אחריות ומטפל.

<שלמה בן אליהו: הכרענו שהמשרד להגנת הסביבה מטפל בכל מה שדיברנו על הגדמים והוא מוביל את התהליך.

דוד אמסלם: עזוב את זה.

<תהילה רוט: לא.

<תהילה רוט: לא על הנושא - - -

<שלמה בן אליהו: הנושא של משרד הכלכלה.

<תהילה רוט: אני מדברת על הנושא של מניעת כניסת הפחמים מאיו"ש לישראל.

<תהילה רוט: על תמונת הראי אין ספק, הוצאת הגדמים טופלה בהמשך לצוות הבין-משרדי, היא טופלה והיא הגיעה לישורת האחרונה.

<תהילה רוט: לנושא של תמונת הראי של הכניסה של הפחמים היתה שאלה איזה משרד, כי באמת יש לזה מורכבות, וזה עלה בפני שרים.

<תהילה רוט: אמרנו שזה משהו שצריך להכריע בו.

דוד אמסלם: תהילה, תעצרי כאן.

דוד אמסלם: אני מרגיש נבוך.

דוד אמסלם: ככל שאת עונה את התשובה, אני מרגיש יותר נבוך מהתשובה, אז בואי נעצור את זה כאן.

דוד אמסלם: דרך אגב, בעולם המושגים שלי יש שבועיים לפתרון.

דוד אמסלם: לא הולכים הביתה, סוגרים את העניין.

דוד אמסלם: למה התעקשתי להביא את המנכ"ל שלכם לכאן?

דוד אמסלם: הרי התחלתי את הדיון בלי מנכ"לים, בדרך כלל אני לא מטריד מנכ"לים לפה, יש להם הרבה עבודה.

דוד אמסלם: אחרי הדיון השלישי הבנתי את הקשקוש הזה, אז אמרתי שיבואו המנכ"לים ויחתכו את העניין.

דוד אמסלם: אנחנו מחפשים לקדם את הסיפור, ועדיין שנה אתם רבים: זה לא אני, זה ההוא, זה לא ההוא, זה ההיא, ובינתיים החבר'ה כאן כל היום לא יודעים מה לעשות.

דוד אמסלם: מי היה מקבל תשובה כזאת, רבותי?

דוד אמסלם: הרי אם הייתי מביא את הסיפור הזה אתמול, היו ילדים שקיבלו תעודת זהות בכיתה י', אני מניח שאם הם היו שומעים את הדיון הזה, היו יוצאים מפה, הם היו חושבים שאנחנו הזויים.

<קריאה: היינו פותרים את זה יותר מהר.

דוד אמסלם: זה נכון.

דוד אמסלם: ואם הייתי נותן להם לפתור את זה, כנראה הם היו מביאים את הפתרון יותר מהר.

דוד אמסלם: לפני שאני עובר לצבא, מה אתם מחליטים, עמית?

<עמית לנג: אני אומר עוד פעם, אנחנו יכולים לנסח משהו כללי בתחום של משרד אחר, כי אנחנו חושבים שזה המקום הנכון.

<עמית לנג: כשאנחנו מסתכלים על החוקים שלנו ועל האחריות שלנו, אנחנו לא מוצאים לזה אכסניה ראויה מבחינה משפטית.

<עמית לנג: אנחנו יכולים מה שהצענו – אנחנו יכולים לנסח ניסוח שאומר שבעיקרון טובין שבתהליך הייצור שלהם הם גורמים למפגעים סביבתיים בישראל, יהיו אסורים לשיווק בישראל.

<תומר רוזנר: מי יאכוף בסופר?

<עמית לנג: לא יהיה בסופר, כי נעצור את זה במעברים.

יעל כהן-פארן: האכיפה צריכה להיות גם בסופר.

יעל כהן-פארן: קנס על מי שמוכר.

<עמית לנג: אין לי פקחים לסופר.

<עמית לנג: זה החוק להגנת הצרכן, זה לא אצלי.

<עמית לנג: הם גם פועלים מתוקף החוק להגנת הצרכן, לא מתוקף החוק להגנת הסביבה.

דוד אמסלם: עמית, אני עדיין לא במבנה הארגוני שלהם.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על הסיפור של החקיקה.

דוד אמסלם: בגדול, אם אתה לוקח על עצמך, אני רגוע בעניין הזה.

דוד אמסלם: קח לך שבועיים לנסח את הצעת החוק הממשלתית, להציג לנו אותה לפני שאתם מקדמים אותה, ואז אני אהיה יותר רגוע.

דוד אמסלם: ולא, אני אשב עם היועץ המשפטי שלי, שהוא לבד, מסכן, אין לו את כל הסוללות האלה - - -

<תומר רוזנר: לא לבד, אל תגזים.

דוד אמסלם: לא משנה.

דוד אמסלם: הוא עוסק בכל המשרדים שקשורים לוועדה שלנו וגם מחוץ לוועדה, ואני אגיד לו: תומר, מעבר למטלות שאתה עושה בשוטף, קח מטלה שאתה לא צריך לעשות אותה, אבל אין מה לעשות.

דוד אמסלם: אחי, אנחנו צריכים לעזור לעם ישראל, מה לעשות.

דוד אמסלם: אחרי זה אני רק אשאל מה אתם עושים כולכם.

דוד אמסלם: מה אתה מציע?

<עמית לנג: מה היתה השאלה?

דוד אמסלם: האם אתה לוקח על עצמך – אני רואה את זה כסיכום בפרוטוקול – בעוד שבועיים להביע לכאן הצעת חוק ממשלתית?

<עמית לנג: אני אבדוק.

<עמית לנג: עוד פעם, אני לא בטוח שאני יכול להביא הצעת חוק ממשלתית.

<עמית לנג: הצעת חוק ממשלתית צריך לאשר בממשלה.

<תומר רוזנר: תזכיר.

<עמית לנג: אמרתי שאני יכול להציע נוסח.

<עמית לנג: אני לא יכול להתחייב על תזכיר, אל תכניס אותי למקומות שלא בסמכות שלי.

דוד אמסלם: אתה כועס?

<עמית לנג: כן.

<עמית לנג: על זה שזה לא קשור למשרד הכלכלה ואתם מחייבים אותנו לעשות משהו שלא נמצא בתחום אחריותנו.

<עמית לנג: בסדר, אתה רוצה נוסח, אני אציע נוסח.

<עמית לנג: זה כל מה שאני יכול לעשות.

<עמית לנג: לא בסמכותי להציע תזכיר חוק ממשלתי, זה לא בתחום האחריות של החוקים של המשרד.

<עמית לנג: אני אבקש מהמשפטנים לנסח נוסח שהם חושבים שזה הפתרון.

<לירון אדלר: תיקחו את זה ותחליטו.

<לירון אדלר: אתם צריכים לקבל את ההחלטה.

<תהילה ורון: איך אני יכולה לנסח משהו על משרד אחר?

<עמית לנג: אני לא יכול לנסח משהו שהוא בתחום של משרד אחר.

דוד אמסלם: אני אעשה את זה אחרת.

דוד אמסלם: אין שום בעיה.

דוד אמסלם: אתם מציעים שאני אביא את השרים שלכם לפה?

דוד אמסלם: האם זה נראה לכם סביר להביא את השרים לפה אתכם ביחד?

דוד אמסלם: אני מוכן לקחת את האתגר.

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: אני אביא את שר הכלכלה, את אביא את שרת המשפטים, השר לאיכות הסביבה, שהם ידונו כאן.

דוד אמסלם: יעשו אולי ישיבת ממשלה פה, נביא גם את ראש הממשלה.

דוד אמסלם: .. מה אתם אומרים?

דוד אמסלם: תהילה, איך את רוצה שנתקדם מפה?

<תהילה רוט: ביחס לשאלה מי לוקח על זה אחריות?

דוד אמסלם: דרך אגב, בפעם הקודמת גם אמרתם את זה.

דוד אמסלם: מה התקדמתם מאז ועד היום?

<תהילה רוט: אני אז הצעתי, וזו היתה אותה הצעה, שהגורמים הרלוונטיים יעלו את זה לשרים ויקבלו הכרעה אם השרים לא מסוגלים לקבל הכרעה בזה.

<תהילה רוט: אני עדיין חוזרת – יש כאן

<תהילה רוט: מנכ"לים – או הכרעה בין מנכ"לים או הכרעה בין שרים.

<תהילה רוט: אם לא, אני אעלה את זה ליועץ.

דוד אמסלם: אני אסביר לך מה הבעיה.

דוד אמסלם: איך המנגנון עובד באופן פרקטי?

דוד אמסלם: יבוא כל פקיד כאן לשר שלו ויגיד לו: זה לא אתה.

דוד אמסלם: מה אני עושה?

דוד אמסלם: אני צריך לחבר את השרים שידברו בינם לבין עצמם, צריך להביא את ראש הממשלה.

<תהילה רוט: נראה לי שיש כאן מנכ"לים שיודעים לעשות את זה, לדבר ביניהם - - -

דוד אמסלם: הם יודעים?

דוד אמסלם: לא בטוח.

דוד אמסלם: עובדה, הם לא דיברו עד היום.

<תהילה רוט: הם יקבלו את ההחלטה.

<תהילה רוט: ככל שתהיה מחלוקת בשאלה של הסמכות - - -

דוד אמסלם: המחלוקת הזאת כבר היתה בישיבה הקודמת וגם לפניה.

<תהילה רוט: אני עדיין חושבת שזאת הפלטפורמה הנכונה לקבל את ההחלטה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר לחזור לוועדה עם איזו החלטה של השרים?

שולי מועלם-רפאלי: כולם יביאו את זה בפני השר שלהם ותחזרו לוועדה עם החלטה איזה משרד הולך עם זה.

שולי מועלם-רפאלי: זה הדבר שצריך לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: תביאו בפני השרים ותחזרו לוועדה עם החלטה.

<אחוות בן חור: אדוני היושב-ראש, אני מנסה לא להפריע, אבל אתם מבינים הרי שגם אם תקבלו את ההחלטה הזאת, שעוד מעט אני אגיד עליה כמה דברים, הם משווקים לשוק המקומי.

<אחוות בן חור: הייצור ימשיך.

<אחוות בן חור: הסוגיה הזאת לא תפתור לך את הבעיה לגמרי.

דוד אמסלם: זה מתחלק לשני חלקים: יש מה שנקרא "סור מרע" ויש עשה טוב.

דוד אמסלם: עוד מעט נגיע לעשה טוב.

דוד אמסלם: קודם כול, אנחנו לא צריכים לקנות, אחרי זה נטפל מה הם עושים, כשהם מפריעים לנו בלי קשר.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם את הסאגה הזאת.

דוד אמסלם: אני אתייעץ עם היועץ המשפטי שלי ואחרי זה אני אחליט, נראה איך מתקדמים בסיפור הזה.

דוד אמסלם: יכול להיות שאני אייצר משבר בכל מיני משרדי ממשלה כדי להתניע מהלכים, בגלל שאני כרגע מבין שאנחנו נמצאים במקום כבר כמעט חצי שנה בהיבט הזה, ושום דבר לא זז והדברים חוזרים על עצמם.

דוד אמסלם: אם אני אעשה עוד דיון כזה בעוד חודשיים, עוד פעם יהיה אותו ריטואל, זה יגיד לי "זה לא אני, זה ההוא", וההוא יגיד לי "זה לא אני, זה ההוא", והמנכ"ל יתעצבן כאן למה אני נותן לו עבודה שהוא לא צריך לעשות.

דוד אמסלם: זה לא בעולם המושגים שלי.

דוד אמסלם: דרך אגב, בעולם המושגים שלי בן-אדם לוקח אחריות, גם אם זה לא אצלו.

דוד אמסלם: היה באירוע, הבין, הוא לוקח אחריות, מתחיל להתניע מהלך.

דוד אמסלם: הייתי מצפה שאחרי הדיון, לא האחרון, לפניו, משרד המשפטים יהיה הפיבוט, ואם לא, אז מישהו אחר ייקח יוזמה.

דוד אמסלם: איך אמרתי לכם?

דוד אמסלם: תשבו, עוגיות עלי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני עושה את זה כמעט על בסיס יומי פה בחדר, כולל היום.

דוד אמסלם: מי שמכיר אותי, יודע איך אני עובד.

דוד אמסלם: אני מזמין פקידים, אני יושב אתם, בגלל שאני מבין שהם לא מדברים אחד אם השני אם אני לא מביא אותם לפה, אז אני מביא אותם לפה, מכריח אותם לדבר אחד עם השני, ואז אחרי שהם מדברים יש איזה כיוון של פתרון.

דוד אמסלם: לא ציפיתי לתשובה הזאת שלכם.

דוד אמסלם: אני אחשוב מה אני עושה ואחרי זה אני אחליט.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, או שאני אצור איזה משבר, ודאי במשרדים שקשורים אלי, או שאני אעשה משהו אחר, או שאני אגיש את ההצעה על דעת עצמי, הצעת חוק, אבל תזכרו תמיד שכאשר חבר כנסת מגיש הצעת חוק לממשלה, אתם מבזים את עצמכם כעיקרון, אתם לא עושים את העבודה.

דוד אמסלם: אין לי מושג מה אתם עושים, אבל אתם לא עושים את העבודה.

דוד אמסלם: כך אני רואה את הדברים ואני רוצה לעבור עכשיו לצה"ל.

דוד אמסלם: בן חור, אתה צודק, אבל מה אתם עושים במצב הזה?

דוד אמסלם: עזוב כניסה.

<אחוות בן חור: תיתן לי שלוש-ארבע דקות ברצף - -

דוד אמסלם: קח חמש דקות.

<אחוות בן חור: - - כדי להציג מה עשינו ואיך אנחנו רואים את הכיוון בהמשך.

<אחוות בן חור: דבר אחד שעשינו, למרות שזה שטחים A ו-B, ובפועל מכיוון שמדובר בסוגיה אזרחית ולא ביטחונית, אין לנו סמכויות בשטח הזה, קיבל מתאם הפעולות בשטחים החלטה - - -

דוד אמסלם: איך אתה מגדיר בעיה ביטחונית?

<אחוות בן חור: יש הגדרות מאוד ברורות מה קשור לסוגיות ביטחוניות ומה לא קשור לסוגיות ביטחוניות.

דוד אמסלם: אנטרקס זו בעיה ביטחונית?

דוד אמסלם: גז חרדל זו בעיה ביטחונית?

<אחוות בן חור: זה לא גז חרדל - - -

דוד אמסלם: שאלתי, אני רוצה להבין עם עצמי.

<אחוות בן חור: אם המוצר מוגדר כנשק כימי, אז כן.

דוד אמסלם: מה ההגדרה של נשק כימי?

דוד אמסלם: זה נשק שהורג אנשים.

דוד אמסלם: זה גז שהורג אנשים.

<אחוות בן חור: אני אומר, לא מדובר פה לא בנשק כימי, הפחמים עצמם לא הורגים אנשים - - -

דוד אמסלם: התהליך.

<אחוות בן חור: אתה לא פייר.

<אחוות בן חור: ביקשתי ארבע דקות, אמרת לי: קיבלת חמש, אחרי חצי דקה התחלת להפריע לי, גם ככה אני מנסה להתרכז.

דוד אמסלם: צודק.

דוד אמסלם: בן חור, בבקשה.

דוד אמסלם: זה בגלל שאני לא מבין את ההגדרות.

<אחוות בן חור: תן לי חמש דקות, אחר-כך תשאל מה שאתה רוצה, אני אנסה להסביר את ההגדרות.

דוד אמסלם: טוב.

<אחוות בן חור: אני אומר עוד פעם, למרות שמדובר בשטח A ו-B, והאחריות על האכיפה של התחום הזה היא אחריות על הרשות הפלסטינית, אחרי שפנינו אליהם וראינו שהם לא מבצעים, ביצענו, ואנחנו עד עכשיו, כבר חודשיים, מבצעים אכיפה ובקרה אינטנסיבית, שהתוצר שלה שאם היו שם 15 אתרים, עם משהו בין 300 ל-400 מפחמות, עד לפני חודשיים, כרגע אין שם כולם.

<אחוות בן חור: אין אפילו מפחמה אחת שעובדת בשטח.

<אחוות בן חור: זה נתון נכון לפני 48 שעות.

<בני אלבז: בסיור שעשיתי עם המנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ביום רביעי - - -

יעל כהן-פארן: אתם פיניתם או בגלל הגשם הן לא עובדות?

יעל כהן-פארן: זאת השאלה.

<אחוות בן חור: חברים, אנחנו פינינו 160 טון.

יעל כהן-פארן: זה היה ביום אחד - -

<אחוות בן חור: פינינו לא רק ביום אחד.

יעל כהן-פארן: - - בנובמבר.

יעל כהן-פארן: קיבלתי מכתב על זה.

דוד אמסלם: אל תפריעי לו.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אחוות בן חור: ביקשתי מהיושב-ראש לא להפריע, אז עכשיו את מפריעה?

דוד אמסלם: צודק.

<אחוות בן חור: 160 טון של גזם.

<אחוות בן חור: מעבר לזה אנחנו נמצאים בשיח שוטף עם בעלי המפחמות, עם אותם 15 בעלי מפחמות, כולל ראשי המועצות וכל מי שיש לו יד ורגל בעניין הזה בצד הפלסטיני, מתוך הבנה שלהם שהסיפור הזה בשיטה הנוכחית, במפחמות המסורתיות המזהמות לא קורה יותר.

<אחוות בן חור: הם מבינים שאין לנו שום כוונה לאפשר לזה להמשיך, וכך זה מתנהל.

<אחוות בן חור: כרגע לא קורה שום דבר בשטח, למעט דבר אחד - -

<בני אלבז: אין אפילו מפחמה אחת.

<אחוות בן חור: - - אנחנו בשיתוף עם המשרד להגנת הסביבה, זה יותר משנה, בנינו מפחמה מודרנית, לא מזהמת כלל, שהנצילות שלה והיעילות שלה היא בערך פי 50-40 מהמפחמה הקיימת.

<אחוות בן חור: זאת אומרת, במקום 300 מפחמות מזהמות, כל הענף הזה עם 10 מפחמות מודרניות, לא מזהמות, חי ומשווק את אותו מוצר, פוגע בצורה אנושה בהיקף הפעילות שם, כי לא צריך כל-כך הרבה פועלים, זה מצמצם דרמטית את אותם 1,000 שעובדים במעגל הראשון למשהו כמו 70-60 איש, זה כל מה שיצטרכו כדי להפעיל את העניין הזה.

<אחוות בן חור: אנחנו נצטרך לתת פתרונות חלופיים להקשרים הכלכליים האלה של המעגל הראשון והמעגל השני שנפגעים.

<אחוות בן חור: מדובר על אלפי משפחות פלסטיניות שחיות מהעניין הזה, כבר 150 שנה, דרך אגב, אבל הם הולכים אתנו הפלסטינים.

<אחוות בן חור: אני רוצה להגיד עוד משפט בהקשר הזה.

<אחוות בן חור: צריך להבין שאם לא נייצר חלופה שקיימת היום בעולם – המפחמה שלנו ויש גם מפחמה הולנדית שהם בוחנים אותה אתנו ביחד, שגם היא לא מזהמת כלל, היא עובדת בארצות-הברית, היא עובדת בהולנד, היא עובדת בכל אירופה ומייצרת בתפוקות וביעילות הרבה-הרבה יותר גבוהה – מכיוון שיש צורך, כמו שאמרתי, גם בשוק הפלסטיני, ואפילו ייצוא החוצה למדינות אחרות, אנחנו כל הזמן נמשיך במשחקי חתול ועכבר.

<אחוות בן חור: דרך אגב, גם אם החקיקה הזאת שאתה רוצה תתקדם, עדיין במעברים הישראליים על הפלטפורמה הישראלית, כמו שעוברים הרבה-הרבה מוצרים אחרים לצערי, בלי שום פיקוח, למרות שהם מוצרים פלסטינים הם עוברים על פלטפורמות של ישראלים, זה ימשיך להיכנס פנימה.

<אחוות בן חור: תתחיל לחפש את זה בסופרים, ישימו מעטפות של ייבוא מהולנד, למרות שזה יגיע מג'נין, ואנחנו כל היום נמשיך לשחק, כי כשיש ביקוש ויש רצון כלכלי להתפרנס, זה יקרה.

<אחוות בן חור: כשניתן לזה פתרון אמיתי, כמו שאנחנו מתכננים, כנראה שנפתור את הבעיה.

<אחוות בן חור: הכי חשובה לנו הבעיה הבריאותית והמזהמת, ועדיין נאפשר לביקוש הזה להתקבל, גם בארץ וגם בשטחים, וגם נאפשר להם להתפרנס.

<אחוות בן חור: זה הכיוון.

<אחוות בן חור: אנחנו כרגע נמצאים בעיצומה של הבנייה של המפחמה בשטח, היא תתחיל בתוך שבועיים לעבוד - - -

שרן השכל: מדינת ישראל בונה להם את המפחמה?

<אחוות בן חור: אנחנו בונים ב"יעבד" כרגע מפחמה ביחד אתם, מודרנית, שאנחנו הקמנו אותה באוניברסיטה שלנו באריאל במשך כמעט שנה וחצי של מחקר ופיתוח, היא עברה את כל הניטורים האפשריים והיא לא מזהמת כלל.

דוד אמסלם: אנחנו נממן את המפחמה?

<קריאה: אתה מכניס להם גזם, דודי, לא רק מממן את המפחמה.

<אחוות בן חור: את הפיילוט הזה אנחנו כרגע מממנים כדי לתת להם אינטרס לעבור לעולם הזה.

<אחוות בן חור: ברגע שזה הופך למסחרי, ברור שזה יהיה מימון שלהם.

<בני אלבז: מדובר על זיהום ברמה של נר.

<אחוות בן חור: הדבר הזה עובר וימשיך לעבור ניטור קבוע גם בשטח על-ידינו, כדי לוודא שאין שום זיהום.

<אחוות בן חור: הדבר הזה, כרגע ברור לנו שהוא לא מזהם, כי גם בהולנד בדקנו את זה, יש לנו את כל הממצאים וגם את המפחמה שלנו בדקנו, כמו שאמרתי.

<אחוות בן חור: אם זה מזהם ברמה של מדורה זה לא יאושר וזה לא יקרה.

<אחוות בן חור: ברגע שזה לא מזהם כלל וזה נותן עדיין פתרון כלכלי גם לצורך הישראלי וגם לצורך הפלסטיני - - -

דוד אמסלם: זה הבנו.

דוד אמסלם: בן חור, מה הלו"ז של הדבר הזה?

<אחוות בן חור: זה מתחיל לעבוד בעוד שבועיים.

דוד אמסלם: הפיילוט.

<אחוות בן חור: אם הפיילוט הזה בתוך שבועיים-שלושה מוכיח את עצמו, כי זה עובד בקצבים הרבה יותר גבוהים, הם רואים שזה טוב, אנחנו צריכים לפרוס באמצעות הכלכלה שלהם כרגע.

<אחוות בן חור: הם מוכנים לזה, זה מה שחשוב, הם מבינים שהסיפור שלהם נגמר והם צריכים לעבור למשהו אחר, מודרני, שיודע לחיות עם הסביבה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה לשאול שאלה ברשותך.

<אחוות בן חור: כיוון שהיא צדקה לגבי מה שהיא אמרה, בעונת החורף זה הרבה-הרבה יותר חלש ובקיץ זה מתחיל חזרה, היעד שלי להגיע לזה שלפני הקיץ הסיפור הזה יקבל את הטרנספורמציה הנדרשת וכבר עובד, לא מזהם, בתצורה שאנחנו רוצים, בבקרה מלאה שלנו.

<אחוות בן חור: אם זה לא יקרה, תימשך האכיפה ולא יהיה שם כלום.

יעל כהן-פארן: מי מנטר את איכות האוויר?

דוד אמסלם: עוד מעט.

דוד אמסלם: בן חור, אני רוצה להבין את העניין מבחינתך.

דוד אמסלם: אתה אומר לי כסמכות העליונה במינהל האזרחי: אנחנו עובדים על חלופה או לייצר פתרון, כדי שהעסק יעבוד רק בצורה לא מזהמת.

דוד אמסלם: אותנו מעניין הזיהום - - -

<אחוות בן חור: רק הזיהום.

דוד אמסלם: עד שזה יקרה לא נאפשר - - -

<אחוות בן חור: לא רק עד שזה יקרה, גם כשזה יקרה, והחוק הזה אמור לשרת אותי, כי החוק הזה יאפשר להכניס רק פחמים שאני מאשר, ולכן ייכנסו פחמים רק מהאתר או מהמפחמה שלא מזהמת.

<אחוות בן חור: על כל השאר אנחנו נפקח גם פיזית בתוך השטח וגם בדרך, כדי שהדבר הזה יאפשר אך ורק מוצר לא מזהם בתהליך לא מזהם.

דוד אמסלם: זה הבנתי.

דוד אמסלם: לי חשוב רק דבר אחד, שעד שזה קורה אתם ממשיכים לאכוף על בסיס קבוע - -

<אחוות בן חור: זה מה שאנחנו עושים.

דוד אמסלם: - - שלא יהיה מצב שהם ימשיכו לעשות - - -

<אחוות בן חור: תרשום לפרוטוקול, שכל זמן שמישהו לא ינחה אותי אחרת בדרג המדיני, ולא נראה לי שמישהו ינחה אותי אחרת, אני לא אאפשר לשום מפחמה מזהמת להמשיך לעבוד שם בשטח.

<אחוות בן חור: וזה לא קשור כרגע אם יהיה פתרון או לא יהיה פתרון.

<אחוות בן חור: יהיה פתרון – מצוין, לא יהיה פתרון – לא תהיה פעילות, כמו שקורה עכשיו.

יעל כהן-פארן: תחרים עוד ציוד כמו שהיה בנובמבר?

<אחוות בן חור: ברור.

דוד אמסלם: כן, בני.

<בני אלבז: אני אומר לכם עוד משהו אחד:

<בני אלבז: דודי אמסלם מוביל את הדבר הזה, אין לי מילים.

<בני אלבז: ברוח שלו הלכתי והובלתי כל מה שהוא אמר פה, כדי לממש את מה שהוא אמר בכל השנה האחרונה.

<בני אלבז: המטרה שלי היתה לבטל את כל המפחמות בשטחי B ולתת אלטרנטיבה לא מזהמת.

<בני אלבז: ביצענו את זה.

<בני אלבז: הייתי עם מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ביום חמישי, הוא היה בהלם.

<בני אלבז: אין מפחמה אחת בשטח.

<בני אלבז: אחת אין.

<בני אלבז: מערומים – הסתיימו.

<בני אלבז: הם מבקשים ממני את הפחם שנשאר להם, שהוא לא נגמר, כשעצרנו להם את הפעילות הזאת, אמרנו "אין מצב".

<בני אלבז: המקום יהיה נקי, אנחנו הולכים לעבד אותו, לשים אדמה, להפוך את הכול.

<בני אלבז: המתחם של חמש מפחמות מסכנות, אם יפעלו ללא זיהום, יהיה במקום אחד מרוכז, תחת סככה, פיקוח שלנו רציף, ולא יהיו שם מפחמות יותר לעולם.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: קודם כול, אני שמח.

דוד אמסלם: באמת אני שמח, בן חור, על מה שדיווחת לנו.

<בני אלבז: זה בזכותך, שתדע.

דוד אמסלם: לא בזכותי כלום.

<בני אלבז: לא.

<בני אלבז: אני אומר את האמת.

דוד אמסלם: אני שמח בגלל שככה אני חושב שצריך לקחת אחריות.

דוד אמסלם: אתם הרי צבא, אתם בסוף לא מעבדה לייצור מתקני פחמים, אבל הבנתם, כמו שאמרת, שאתם צריכים לייבש את הביצה ולא להתעסק עם המים.

דוד אמסלם: שאפו על הכיוון.

דוד אמסלם: לי חשוב גם מה שאמרת, שעם זה, בלי זה, מפחמות לא יהיו שם.

<אחוות בן חור: מפחמות מזהמות לא יהיו.

דוד אמסלם: מזהמות.

דוד אמסלם: זו הכוונה שלי.

<אחוות בן חור: לא יהיו.

דוד אמסלם: מבחינתי זו בשורה.

דוד אמסלם: אי'צה.

<יצחק מאיר: אני רוצה להצטרף ולהגיד שהסובלים במעגל הקרוב ביותר, שזה חרמש ומבוא דותן מרגישים הקלה חד-משמעית.

<יצחק מאיר: אני לא מדבר על ימי הגשם, אני מדבר עוד קודם.

<יצחק מאיר: אין מפחמות באזורי B הקרובים, והתהליך שבני ותא"ל בן חור דיווחו נעשה באוניברסיטת אריאל, בליווי שלנו, הניסויים הצליחו ואפשר להיות אופטימי.

<בני אלבז: האיש שלך גם בונה את זה, אל תשכח.

דוד אמסלם: תודה, איצ'ה.

דוד אמסלם: אילן, בבקשה, ואני חייב ללכת לוועדת הכנסת.

יעל כהן-פארן: אני חייבת עוד מילה.

דוד אמסלם: בסדר.

<אילן שדה: כמובן שמענו וראינו את התמונות והדיווחים הן על בניית אותה מפחמה, אבל יותר משמעותי זה על השטחים הנקיים והריקים ממפחמות שפורקו, אנחנו לא יודעים על-ידי מי.

<אילן שדה: דרך אגב, לאן הלך העץ שהיה שם בערימות?

<בני אלבז: בעץ גם משתמשים להסקה ביתית.

<בני אלבז: יש שם 2.5 מיליון פלסטינים.

<אילן שדה: העיקר שאין מפחמות, וההתחייבות של בן חור שלא יהיו, זה הדבר המרכזי.

<אילן שדה: אותנו לא מעניין אם יעשו כך או אחרת.

<אילן שדה: השלטון האזרחי צריך לתת פרנסה ותעסוקה, זה גם ביטחון, אנחנו יודעים שזה חלק מהמעטפת, אבל הדבר העיקרי הוא שלא יהיו מפחמות מזהמות.

<אילן שדה: אותי קצת מפתיע, אני די ספקן בנושא האקולוגי, כי אני עוסק בזה כבר כמה שנים טובות בכל המאבק הזה, שמעתי מהמינהל האזרחי שעושים ניסויים וכבר יש מפחמה.

<אילן שדה: מצד אחד אומרים הולנד, מצד אחד אומרים אריאל.

<אילן שדה: אם זה עובד בהולנד, למה אי-אפשר היה להביא את זה - - -

<בני אלבז: אני אקח אותו.

<בני אלבז: עלי.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: תזמין אותו, שיראה את זה.

<בני אלבז: עלי.

<בני אלבז: בשבוע הבא.

דוד אמסלם: אני מניח שאילן גם מבין בעניין.

דוד אמסלם: לפי איך שהוא נראה הוא צרכן פחמים.

<בני אלבז: אני אקח אותו חופשי.

דוד אמסלם: תראה לו.

דוד אמסלם: שתף אותו.

<בני אלבז: חגי שותף לכל המהלך.

<בני אלבז: הוא יודע שמתי שהוא רוצה לבוא, הוא יכול להגיע.

<אילן שדה: מעניין אותנו הנושא, ואם זו אחת ויהיה ניסוי ומעקב וכל הדברים האלה, היינו שמחים - -

<בני אלבז: נשמח מאוד לשתף אותך.

<אילן שדה: - - שאיגוד ערים להגנת הסביבה, שיש לנו, שהוא אחראי על הנושא, המנכ"ל פה - - -

דוד אמסלם: רבותי, אני רוצה ברשותכם.

<אילן שדה: דבר נוסף, אני מסכים אתך, אמרתי את זה יותר מדי פעמים, וצר לי שאני צריך להגיד ליועצים המשפטיים של המשרדים.

<אילן שדה: אם הממשלה החליטה לעצור את זה, תפקידכם הוא לא לומר "לא".

<אילן שדה: אני תמיד שומע פה אתכם אומרים "לא".

<אילן שדה: תפקידכם לומר איך כן מפסיקים את הדברים האלה, את העברת הפחם לארץ או כל דבר אחר.

<אילן שדה: היועץ המשפטי שלי, קוראים לו "נחליאלי", הוא תמיד אתי.

<אילן שדה: הוא אומר לי איך כן לעשות את הדברים ולא עוצר אותי.

דוד אמסלם: כי אתה יכול להחליף אותם.

<אילן שדה: אני אומר לך: תעשה אתה את החוק אם הם לא יכולים, עם תומר, עם מי שצריך.

<אילן שדה: למה תמיד "לא", "לא", "לא"?

<אילן שדה: אנשי הלוא.

<אילן שדה: את המשפט הזה אני אומר תמיד.

<אילן שדה: אני אומר לך תודה על איך שאתה מוביל את זה, שאתה אתנו - - -

דוד אמסלם: נו, באמת.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: אין לי זמן, אני מאחר כבר שש דקות לוועדת הכנסת.

דוד אמסלם: אני לא הנושא.

דוד אמסלם: לא צריך.

<אילן שדה: - - - בהחלט בשם כולנו.

דוד אמסלם: חברת הכנסת פארן, באמת בקצרה.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם וללכת.

יעל כהן-פארן: אני אדלג על הברכות, אבל באמת אני מצטרפת.

יעל כהן-פארן: זו בשורה ענקית.

יעל כהן-פארן: אני באה מהאזור ואני מקבלת המון פניות, כולל בשבועות האחרונים.

יעל כהן-פארן: לפני הגשם האחרון עדיין היה ריח, היה עשן, היה נורא.

יעל כהן-פארן: השאלה היא בסופו של דבר אם זה באמת דבר כזה נפלא.

יעל כהן-פארן: גם אני אשמח לבוא לראות את זה וגם השאלה היא מי יפקח על זה בסופו של דבר, ולא שמעתי כאן את הגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: אתה אומר שהמנכ"ל היה נדהם, אבל יושב לידך הסמנכ"ל – לא שמעתי את חוות דעתם אם זה באמת אפס זיהום.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשמוע את חוות-דעתם.

<בני אלבז: הבהרנו חד וחלק.

יעל כהן-פארן: בסדר, אני רוצה לשמוע שהזיהום אפסי.

יעל כהן-פארן: זה דבר אחד.

יעל כהן-פארן: דבר שני, מי מפקח.

יעל כהן-פארן: הרי אין לנו סמכויות לפיקוח של המשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: לך יש, אבל המשרד להגנת הסביבה צריך לשלוח פקחים מקצועיים וכו'.

<בני אלבז: אני המשרד.

יעל כהן-פארן: לך יש את היכולת המקצועיות לפקח באותה רמה?

יעל כהן-פארן: אני שואלת.

יעל כהן-פארן: אני תוהה מי יפקח על זה יום-יום, שעה-שעה, אם יהיו שם תקלות.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים מפעל לא מזהם, עד שיש איזה תקלה, ואז הוא מתחיל לזהם.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להעלות פה עוד נושא של איגוד הערים, באמת נקודה אחרונה.

יעל כהן-פארן: איגוד ערים שאמון על ניטור זיהום האוויר בכל האזור של חדרה ומנשה וכו' לא מקבל היום כלים כדי לנטר את סוג הזיהום הזה של המפחמות.

יעל כהן-פארן: אם היו לו כלים, גם היינו יכולים לדעת מה אנשים נושמים.

יעל כהן-פארן: יש פה עניין של תקציב לא כל-כך גדול.

יעל כהן-פארן: למרות שהולכים לכיוונים החיוביים, ואני מברכת על זה, אני חושבת שהוא צריך לנטר בשביל אותה תקלה שאולי תהיה, שהוא ידע שיש תקלה, כי אתה לא תהיה שם אולי כדי לזהות אותה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה לחברת הכנסת.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם.

דוד אמסלם: אני מאחר כבר שמונה דקות.

דוד אמסלם: כולנו פחות או יותר מבינים את הכיוונים.

דוד אמסלם: הבשורה מבחינתי בדיון הזה זה הדיווח של ראש המינהל האזרחי, תא"ל בן חור, באמת שימחת אותי, גם אתה וגם בני.

דוד אמסלם: בסך-הכול בני באמת נמצא פה בכל הדיונים, היה בתחילת הדרך.

דוד אמסלם: בני זה קמ"ט איכות סביבה במינהל האזרחי.

דוד אמסלם: לקחתם פה אחריות, יכולתם להגיד שזה לא יושב אצלכם ואתם צבא.

דוד אמסלם: זה בסדר, אף אחד לא ציפה שהצבא יתחיל לפתח מתקני פחמים וניסויים במפחמות, אבל כל הכבוד ושאפו לכם, בגלל שככה עובדת מערכת שבדרך כלל לוקחת אחריות ואמורה לתת פתרונות, לא רק לספר למה זה לא אצלה.

דוד אמסלם: אני מאוכזב עמוקות וקשות ממשרד הכלכלה ומשרד המשפטים.

דוד אמסלם: ציפיתי לבוא ולשמוע פה כבר כיוון של פתרון, להציע פה איזה הצעת חוק ממשלתית, כשיש להם כיוון או תזכיר, ולקדם את זה, אבל עדיין הם עסוקים מתחילת הדרך, כבר שנה, לספר לנו למה זה לא אצלם והם גם כועסים.

דוד אמסלם: מבחינתי זה על גבול החוצפה אפילו.

דוד אמסלם: אין לי מושג מה הם עושים, אם כך, בבוקר.

דוד אמסלם: הם מסתכלים כשתושבי מדינת ישראל נאנקים תחת הקושי, הם רואים את התושבים שמגיעים כבר שנה שלמה לפה, ומספרים: זה לא אני, זה ההוא, זה לא אני, זה ההוא.

דוד אמסלם: משרד המשפטים בכלל רוצה כמעט שאני אביא את ראש הממשלה לכאן לדיון, כדי שהוא יחתוך איזה משרד יטפל בנושא של הפחמים.

דוד אמסלם: הזוי.

דוד אמסלם: אמרתי שאתמול היו פה תלמידים בכיתה י'.

דוד אמסלם: תאמין לי, אם הם היו שומעים את הדיון הזה, הם היו תולשים את השערות, הם לא היו מאמינים, הם לא היו מאמינים שהם נמצאים בכנסת, וגם הם היו פותרים.

דוד אמסלם: הייתי נותן להם חצי שנה, הם היו פותרים את זה.

דוד אמסלם: מה שנשאר לי פתוח כרגע זה הנושא של הצעת החוק.

דוד אמסלם: אני אתייעץ עם היועץ המשפטי שלי, יש מצב שאני אנסח אותה בגלל אוזלת היד של פקידי הממשלה.

דוד אמסלם: אני גם לא רואה שלושה שרים מתכנסים בינם לבין עצמם סתם.

דוד אמסלם: את מצפה שהפקיד ישכנע את השר שייפגש עם השר השני והשלישי, יש פה שלושה שרים, איכותה סביבה, חקלאות, כלכלה וגם משפטים - -

<תהילה רוט: זה לא רלוונטי.

דוד אמסלם: - - גם חייבים להיות, אולי גם יועץ משפטי לממשלה, שישבו שלושה שרים ויועץ משפטי לממשלה ויתעסקו - - -

<תהילה רוט: למה היועץ המשפטי לממשלה?

דוד אמסלם: אני מניח שגם הם יריבו, אז נביא יועץ משפטי לממשלה, ואני מקווה שבתוך חודש, אם הם לא יצאו מהחדר, אולי הם יסכימו לייצר תהליך שפותר את בעיית הפחמים.

דוד אמסלם: לא מדברים על המכשול בעזה לגבי המנהרות – פחמים.

דוד אמסלם: תשמעו מה שאתם אומרים לי.

דוד אמסלם: אני כל פעם מסתכל על הצד השמאלי של השולחן, אני מתבייש, אני נבוך.

דוד אמסלם: אני אחכה שבוע לקבל מכם איזה איתות שאתם בכיוון.

דוד אמסלם: משרד הכלכלה, ככה אני רואה, זה חונה אצלכם.

דוד אמסלם: אני בא מזווית הסחורות, מזווית המוצרים.

דוד אמסלם: אם אתם לא תתנו לנו איתות, אני כבר אשב עם היועץ המשפטי, ואני מניח שנגיש הצעת חוק פרטית וננסה לקדם אותה.

דוד אמסלם: אחרי זה אני אראה מה אני עושה בהיבט שלכם.

דוד אמסלם: נראה מה נעשה.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

<אילן שדה: ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: בוודאי.

יעל כהן-פארן: תעשה ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: אנחנו נעשה ישיבת מעקב בכל מקרה בעוד כחודש וחצי, כדי לתפור את כל הנושא הזה.

<בני אלבז: אנחנו ניקח אותך לשם, הבטחה אישית.

דוד אמסלם: עד אז, בני, אני מבקש ממך, קח את אילן לשם וגם את החבר'ה.

<בני אלבז: יבוצע.

דוד אמסלם: תודה רבה, רבותי.