ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 609, 2017-01-10 12:00

משה גפני: רבותיי, אני מחדש את הישיבה.

משה גפני: אנחנו עוברים לנושא על סדר-היום – דיון על תקציב עיריית ירושלים, כולל תקציב הפיתוח.

משה גפני: קודם כל אני מבקש לומר – הפיגוע שהיה בירושלים, פיגוע מחריד, נורא.

משה גפני: כתוצאה מכך גם עיריית ירושלים שינתה החלטות שהיא רצתה לקבל, בצדק.

משה גפני: המדינה כולה, האזרחים כולם, ואני מבקש בשם הוועדה לשלוח תנחומים למשפחות הנרצחים, לשלוח איחולי החלמה לפצועים.

משה גפני: אנחנו מתפללים שלא יהיה יותר שוד ושבר בגבולנו, וההחלטה של להמשיך את שגרת החיים בעיריית ירושלים, ולא לקיים דברים חריגים, היתה החלטה נכונה.

משה גפני: מטבע הדברים זה מה שהיה צריך לעשות.

משה גפני: אנחנו מצטערים – כל המדינה, ולפי דעתי כל העולם היהודי עמד מול האסון הגדול הזה.

משה גפני: כפי שאמרתי, אנחנו משתתפים בצער המשפחות ומאחלים איחולי החלמה לפצועים.

משה גפני: הנושא של הדיון על תקציב עיריית ירושלים – גם תקציב הפיתוח, בניית כיתות, וגם התקציב השוטף, עלה אצלי כבר מספר פעמים.

משה גפני: ראש העיר ניר ברקת דיבר אתי על הנושא הזה, על ויכוח קשה שמתנהל בין משרד האוצר לבין עיריית ירושלים לגבי התקציב.

משה גפני: ירושלים היא העיר הגדולה בארץ, עיר הבירה, היא עיר הקודש, היא עיר שכל העולם מסתכל על המקום הזה, וצריך דין שונה לעיריית ירושלים מאשר לכל המקומות האחרים בארץ, וגם בכל המקומות האחרים בארץ צריך לעשות את מה שצריך לעשות, ולא להשאיר עיריות במצב שבו הן אינן יכולות לתפקד, או שמקשה עליהן התפקוד, על אף שאני תמיד סבור שצריך לעשות התייעלות בכל העיריות, ולא כל הצעת תקציב של כל עירייה, גם לא של עיריית ירושלים, כזה ראה וקדש.

משה גפני: אמרו לי חברים בעירייה שהעירייה עושה כל מה שנדרש.

משה גפני: חבריי בעירייה, שדיברו אתי גם כן ודחפו אותי גם לעניין הזה של הישיבה הזאת, אבל אני לא אוהב לעשות ישיבה, שבסופו של דבר היא עלולה להיות פופוליסטית, ודיברתי גם עם אנשי האוצר, עם השר, עם המנכ"ל, עם החברים האחרים, ודיברתי גם עם ראש העיר, לנסות להגיע להסכמה לפני שזה מגיע לכאן לדיון, ולכן זה גם לא היה בזמן התקציב הדיון הזה, על אף שהיתה בקשה לעשות את זה בזמן התקציב.

משה גפני: גם אי-אפשר היה טכנית – זה גם היה נבלע בתוך מיסוי דירה שלישית, אז לא היתה סימפטיה כל כך לירושלים, כי אז הדיון היה לא כל כך נחמד.

משה גפני: אבל הוא מתקיים עכשיו, ואני מבקש שאדוני ראש העיר – בבקשה, עודד, כי אתה צריך לצאת - מיוזמי הדיון.

עודד פורר: הדיון הזה לא נולד מהפיגוע המצער שאירע השבוע.

עודד פורר: הוא נולד מהעניין שעיריית ירושלים מסתובבת כענייה בפתח בכל תקציב.

עודד פורר: מתחילים את המשא ומתן, ושוב ושוב, והסברים ומול האוצר, וכך היה גם בתקציב האחרון, אדוני, וחברי הוועדה – היה פה קונצנזוס בוועדה על העניין של פתרון לתקציב עיריית ירושלים.

עודד פורר: הסכמנו לדחות את זה מדיוני התקציב, והיתה מחויבת של מנכ"ל המשרד ושל הממונה על התקציבים בנפש חפצה עם ראש העיר ועם הנהלת העיר כדי להגיע לפתרון הסוגיה.

עודד פורר: לצערי, שבוע אחרי שעבר תקציב המדינה אנחנו שומעים שוב זעקות שוד ושבר.

ניר ברקת: חלה התקדמות.

עודד פורר: יהיה פה דיון, והם יציגו, ויגיד האוצר.

עודד פורר: העניין הזה צריך להיפסק.

עודד פורר: העניין הזה של עירייה שעומדת כענייה בפתח, צריך להיפסק, קל וחומר שמדובר בעיר הבירה.

עודד פורר: יש היום – ואני אומר לפקידי האוצר שיושבים פה, לחברים שלנו ממשרד האוצר – יש שתי הצעות חוק בקנה – אחת שחבר הכנסת סמוטריץ מקדם אתנו, ואחת שאני מקדם.

עודד פורר: כל אחת אומרת משהו אחר שפותר את הבעיה – אם זה שלי, שאומרת: תפטרו ממאצ'ינג בחינוך ורווחה, ובזה פתרתם את הבעיה לדורות, או הצעה שאומרת: שריינו להם את התקציב כתקציב משוריין.

עודד פורר: הפתרון שצריך להגיע אליו הוא פתרון לדורות, קבוע.

עודד פורר: ככל שלא יהיה כזה, נצטרך לקדם חקיקה.

עודד פורר: ירושלים זה לא עניין פוליטי.

בצלאל סמוטריץ': כמעט 60 ח"כים חתומים על זה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: ראש העיר ניר ברקת, בבקשה.

ניר ברקת: קודם כל, אני מודה לך על דבריך, אדוני היושב-ראש, ולכל חברי ועדת הכספים.

ניר ברקת: אתם מלווים אותנו בתהליך הזה בצורה חכמה, יעילה, מתווכת.

ניר ברקת: אני מודה אישית לכל אחד מכם.

ניר ברקת: זה לא עניין של מה בכך.

ניר ברקת: אני מכיר את הלחצים.

ניר ברקת: נאזרנו בהמון סבלנות, ואני מקווה ומאמין שהיא משתלמת.

ניר ברקת: כמוך, הרב גפני, אני רוצה להביע תנחומים בשם העיר ירושלים לכל המשפחות השכולות והחלמה מהירה לפצועים, ומכאן למקד את הדיון.

ניר ברקת: הדיון הוא לא על תקציב העיר ירושלים.

ניר ברקת: השאלה היא ירושלים לאן.

ניר ברקת: היכן היינו רוצים לראות את ירושלים שלנו בעוד עשור מהיום.

ניר ברקת: קיבלנו תזכורת השבוע, מה רוצים שונאי ישראל.

ניר ברקת: אנחנו יודעים בדיוק מה הם רוצים, ומדי פעם ירושלים מקבלת מנה גדושה של טרור ואלימות ושנאה שאתו אנחנו מתמודדים.

ניר ברקת: לפני שבועיים קיבלנו תזכורת, מה האו"ם היה רוצה לראות בירושלים, והאתגר הוא ללא ספק לא עירוני אלא לאומי ממדרגה ראשונה, שחברי הכנסת מכל הסיעות, ראוי ונכון שיסייעו לנו לחזק את ירושלים אל מול העולם.

ניר ברקת: אנחנו יודעים למה אנחנו נשבעים בחופה, ואנחנו יודעים היטב שכשירושלים חזקה, היא מקרינה על כל מדינת ישראל ועל כל העולם, והדיון הוא מה צריך לעשות כדי להביא את ירושלים להיות חזקה משנה לשנה.

ניר ברקת: זו השאלה הראשונה.

ניר ברקת: כי אם אנחנו רוצים שירושלים תהיה זנב השועלים, אין צורך לתקצב אותה.

ניר ברקת: ניתן לה לאט-לאט להידרדר, להיות זנב השועלים.

ניר ברקת: אבל אם רוצים שירושלים תהיה מהערים המובילות במדינה, מהאריות במדינה, צריך להסתכל בצורה יסודית, ולבחון היכן אנחנו יחסית להיכן שהיינו רוצים, היכן ראש הממשלה וממשלת ישראל ושר האוצר והאוצר היו רוצים שנהיה, נסתכל במבחנים – יש אפשרות להשוות היכן רצוי ומה המצוי, ולראות איך אנחנו מובילים את ירושלים יחד – הנהלת העיר, ראש העיר.

ניר ברקת: אבל אנחנו לא בוואקום.

ניר ברקת: אנחנו עושים את זה בשביל כל בעלי המניות של ירושלים, שזה עם ישראל כמכלול.

ניר ברקת: וכשאציג את התימה של לאן אני חושב שאנחנו צריכים להגיע, אני תקווה שכל הדברים ייגזרו משם, והדברים ייפלו במקומם, כי על זה אנחנו נלחמים – שירושלים תשדרג את מעמדה משנה לשנה למקום הראוי שאני משוכנע שאפשר לייצר עליו קונצנזוס מאוד-מאוד רחב.

ניר ברקת: יש לנו כמה צירים.

ניר ברקת: בשביל שירושלים תצליח, אנחנו צריכים לדאוג לפיתוח כלכלי בתוכה, להניח תשתיות בתוכה, וכמובן להפוך את איכות החיים בתוכה לתחרותיים, לשירותיות.

ניר ברקת: כשתושב מקבל שירות בירושלים, הוא צריך לומר: טוב, אין שום סיבה שהשירותים שיקבלו בעיר ירושלים נופל מכל עיר אחרת מובילה בישראל.

ניר ברקת: שלושת האלמנטים הללו, לשמחתי הרבה – אני חייב לציין פה לטובה את משרד האוצר, בתשתיות, בכבישים, ברכבות, בתחבורה ציבורית.

ניר ברקת: יש לנו הבנות טובות עם משרד האוצר ומשרד התחבורה, שיתוף פעולה טוב, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות.

ניר ברקת: דעו, חברי הכנסת, שזה מתקדם לנו טוב.

ניר ברקת: הדבר הנוסף הוא פיתוח כלכלי.

ניר ברקת: אושרה ביום ירושלים האחרון, תוכנית ירושלים 2020.

ניר ברקת: גם היא מקדמת תעסוקה בתחום התיירות והתרבות ובתחום ההיטק.

ניר ברקת: התקדמו מאוד יפה, וגם על כך צריך לברך.

ניר ברקת: הפער הגדול שיש לנו הוא בשני תחומים – התקציב השוטף, שהוא נותן שירותיות לתושבים, וסגירת פערי כיתות לימוד בתקציב הפיתוח, שמייד נרחיב בהמשך.

ניר ברקת: ברשותכם, אני רוצה להציג מצגת קצרה מאוד – יש לכם אותה מודפסת.

ניר ברקת: תודה לאל, קורים דברים טובים בירושלים, שמעלים אותנו.

ניר ברקת: העובדה שירושלים מרכז רוחני, יהודי וכלל עולמי, שעוברת פריחה תרבותית לכלל המגזרים, שאיכות החיים בעיר משתפרת בשנים האחרונות, שההיטק צומח, כפי שהזכרתי – מרים אותנו למעלה.

ניר ברקת: קיבלנו תזכורת, מה יכול להוריד אותנו למטה – מצב ביטחוני מורכב מקשה על ירושלים, וכך גם 700 מילוני שקלים פטורים שממשלת ישראל, ולעתים הגוף הזה מחוקק ללא שום שיפוי לעיר ירושלים.

ניר ברקת: יש לנו, תודה לאל, 287,000 תלמידים בכל המגזרים.

ניר ברקת: זה מחייב משאבים בלתי-נקלטים, וקצב הצמיחה של תלמידי ירושלים הוא 150% - 50% יותר מקצב הצמיחה של ערים נורמליות אחרות בישראל, ועדיין לצערנו 57% מילדי ירושלים נולדים למשפחה ענייה – מה שמחייב אותנו למערכת רווחה מאוד גדולה ומשמעותית.

ניר ברקת: המשאבים - העירייה עם המענקים עם המדינה – הכול ביחד, ההשקעה בתושב בירושלים היא מאוד רחוקה מממוצע פורום 15 הערים החזקות במדינה, ושנות דור מתל-אביב, העיר, אחותנו הקטנה.

ניר ברקת: אי-אפשר להיות תחרותי בשירותים עם משאבים שכאלו.

ניר ברקת: אל תתפלאו שבסוף ניקיון, חינוך, רווחה - כל התהליכים הללו שאנחנו נזקקים לתת לכל תושבי העיר, שהשירותים ברמה יחסית נמוכה.

ניר ברקת: ומי שטוען - בחרתי להראות לכם שלושה גרפים מעניינים – בירושלים, אם אתה לוקח, תוריד הוראה ורווחה - מה התקינה של עובדי העיר ירושלים יחסית לממוצע פורום ה-15 ולעיר תל-אביב – אנחנו בתת-תקינה קשה של עובדי עירייה.

ניר ברקת: אומרים לנו להתייעל, ואני אומר: נהדר, אבל אנחנו בתת-תקינה, אז מה יש להתייעל?

ניר ברקת: עובדים סוציאליים זו עוד דוגמה יפה, שאם בוחנים לא כמה עובדים סוציאליים יש לנו, אלא כמה עובדים סוציאליים לכל אלף עניים שדורשים סיוע - קטסטרופה.

ניר ברקת: מבייש המשפר שיש לנו כאן, ולך תסביר למדינה שלהוציא אנשים מעוני, אם עובד סוציאלי מטפל באלף גמלאים, הוא לא מסוגל לתת את השירותיות שאנחנו צריכים כדי לסייע לתושבי ירושלים.

ניר ברקת: אותו דבר בנושא של תברואה.

ניר ברקת: שואלים אותנו מה התקציב שלנו בהשוואה לערים אחרות.

ניר ברקת: גם היא בתת-תקינה, התברואה שלנו.

ניר ברקת: מה הוויכוח שיש לנו כל שנה, שהחברים פה דיברו עליו?

ניר ברקת: כשגדיש ז"ל כתב את מענקי האיזון, טען שירושלים מחייבת הסדר מיוחד, כי היא לא נכללת בנוסחת גדיש.

ניר ברקת: השלטון המקומי מנהל פעם אחת משא ומתן עם משרד האוצר כל שנה.

ניר ברקת: הוא לא מנהל משא ומתן בשם העיר ירושלים, כי היא לא נכללת בנוסחה.

ניר ברקת: אבל מאז כתב את הדוח, והוא כתב במפורש שירושלים מחייבת מענק איזון מיוחד בהתאם לצרכיה המיוחדים, וזאת מלבד מענק הבירה, לעולם לא נוסחה נוסחה שכזו.

ניר ברקת: לכן הקונפליקט הבלתי-נפסק שיש לנו עם משרד האוצר, שלשמחתי כנראה אנחנו מגיעים לסופו.

ניר ברקת: לכן כל שנה אנחנו מבקשים – חברים, בואו נחשב את מענק האיזון, ששומר לנו את רמת השירות של שנה קודמת, ובנוסף, בואו נפתח את העיר, נתחיל לצמצם פערים, נתחיל להתמודד עם תת-התקינה, נתחיל לשדרג את האיכות של השירותיות שאנחנו נותנים לתושבי העיר בכלל המגזרים.

ניר ברקת: בשבוע האחרון יש לנו פריצת דרך בשיח שלנו עם האוצר.

ניר ברקת: שוחחתי עם שי באב"ד מספר פעמים בימים האחרונים ובסוף השבוע שעבר.

ניר ברקת: הגענו להסכמה עקרונית, שלשנת 17 מענק הבירה, שהיה 499 מיליון שקלים בספרים של המדינה, בפועל ניתן 583, ולטובת העניין, לעניין הזה אנחנו מסכימים, נקבל תוספת ונגיע ל-800 מיליון שקל במענק הבירה.

ניר ברקת: המענק הזה יאפשר לנו להתגבר גם על הטייס האוטומטי, על האיזון, וייתן לנו תקציב תוספתי, ולאחר שיאושרר, נשב בהנהלת העיר, ונגיע להסכמות פנימיות, כיצד להשקיע את המשאבים הללו.

ניר ברקת: האמינו לנו - כל שקל בקונצנזוס רחב בעזרת ה'.

ניר ברקת: זה נושא ראשון משמעותי.

ניר ברקת: חשוב להדגיש שהוא דורש גיוס של 300 מיליון שקל מהממשלה.

ניר ברקת: הנושא הזה עלה ביום ראשון, כמדומני, לדיון של ראשי המפלגות, ואיך שעלה הדיון, לצערנו הרב, היה הפיגוע, והדיון הזה לא מומש, כי כולנו עברנו למוד של חירום.

משה גפני: הדיון הזה היה אחרי הפיגוע, רק הוא היה קצר בגלל הפיגוע.

משה גפני: היתה הסכמה שם לפתור את הבעיה.

איתן ברושי: הדיון הוא על המקורות.

ניר ברקת: כן.

ניר ברקת: בעניין הזה באב"ד בשם השר, ואני רוצה להודות לו על כך.

ניר ברקת: זה צעד משמעותי מבחינת משרד האוצר, והוא חשוב לנו בעירייה.

ניר ברקת: הדבר השני שסוכם, שעד יום ירושלים הקרוב נבוא עם המלצה לנוסחה, שתכיל גם את מענקי האיזון, מענק הבירה, ולחליפין אתגרים נוספים כפי שיש לנו.

ניר ברקת: האתגר הבא הוא נושא ההלוואה לכיתות לימוד.

משה גפני: עוד ארבעה, חמישה חודשים?

משה גפני: יום ירושלים?

איתן ברושי: כן.

איתן ברושי: עד אז לבוא עם נוסחה ל-18, והלאה.

איתן ברושי: עם הרצון הטוב שנוצר עם האוצר אני תקווה שנוכל להגיע לנוסחה מוסכמת, ולא – תמיד אנחנו בשקיפות נציג את זה כאן.

איתן ברושי: מה האתגר שיש לנו בכיתות לימוד.

איתן ברושי: תוכל גם לומר איך זה מתחלק בין יהודים וערבים?

משה גפני: תן לו להשלים קודם את ההצגה.

משה גפני: שאלה טובה, אבל שלא נתפזר.

משה גפני: שלא יתחילו תתי-דיונים עכשיו.

יעקב אשר: הוא ראש העיר של כולם.

ניר ברקת: נכון.

ניר ברקת: חד-משמעית.

ניר ברקת: בשביל הכיתות אני רוצה שני שקפים.

ניר ברקת: ראשית, עשינו עבודת מטה.

ניר ברקת: יש לנו נכון להיום פער של כ-3,800 כיתות לימוד, שמתחת לתקן של המדינה.

ניר ברקת: 3,800 לא נולדו ביום אחד.

ניר ברקת: זו הזנחה של עשרות שנים.

ניר ברקת: רק לשם השוואה – בתחילת כהונתי, הקדנציות הראשונה והשנייה, קיבלנו בעיריית ירושלים סדר גודל של פחות מ-100 כיתות תקן מהמדינה, כשהגידול הטבעי בירושלים הוא 185 כיתות.

ניר ברקת: אמנם המדינה קיבלה עכשיו 17,000 כיתות לימוד לדיון בין משרד האוצר למשרד החינוך, איך מקצים אותו, לחומש.

ניר ברקת: הרמז שאנחנו קיבלנו, שעיריית ירושלים מתוכננת לקבל סדר גודל של 200 כיתות בשנה.

ניר ברקת: רוצה לומר בממוצע, אולי מכסה לנו את הגידול הטבעי.

ניר ברקת: אבל מה עם כל הכיתות שילדי ירושלים במגזר הערבי, המגזר החרדי, במגזר הכללי?

ניר ברקת: מה עם כל הכיתות הללו שעשרות בשנים יושבים במקומות לא תקינים, בדירות שכורות שהעירייה שוכרת 1,500 כיתות על חשבונה, על חשבון משלם המסים הירושלמי?

ניר ברקת: אנחנו משלמים על 1,500 כיתות במגזר החרדי והערבי, ומה עם ה-600 מבנים ניידים שפרוסים לנו ברחבי העיר, כ-600 במספר, שהעירייה מממנת מימון ביניים עד שיהיה לנו בינוי ראוי?

ניר ברקת: ומה עם החרפה שאנחנו נכנסים לכיתות הלימוד הללו, ומתביישים, שאנחנו הולכים הביתה?

ניר ברקת: לכן יצרנו בשנתיים האחרונות יכולות ביצוע בעירייה.

ניר ברקת: הנחיתי את חברת מוריה – חברת הביצוע של העירייה, ויחד עם משכ"ל אנחנו היום יודעים לבנות אלף כיתות לימוד בשנת הלימודים הקרובה, להביא 250 חדשות בתשע"ח, ו-800 כיתות חדשות בתשע"ט.

ניר ברקת: חד-משמעית רוב הנהנים מהתהליך הזה זה המגזר הערבי והמגזר החרדי.

ניר ברקת: שם הפערים הגדולים.

ניר ברקת: האמינו לנו - אנחנו בעירייה מאוד הוגנים.

משה גפני: הם הסובלים.

ניר ברקת: כמובן.

ניר ברקת: התכוונתי, כשיקבלו כיתה חדשה, הם ייהנו ממנה.

ניר ברקת: אז היתה שאלה, איך אנחנו מתמודדים עם העניין.

ניר ברקת: פעלנו מול הבנקים.

ניר ברקת: יש לנו הצעה, ללא ערבות מדינה, לאשר במשרד הפנים, החשכ"לית שדיברתי אתה ביום ששי, מאשרת שאין מניעה לקבל את ההלוואה, ואנחנו חייבים – אין לו חלופה – שיאשרו לנו לממש את ההלוואה הזאת, קודם כל - לפני התחשבנות עם המדינה.

ניר ברקת: קודם כל לבנות אלף כיתות השנה, ולאחר מכן, לקראת מאי, נדבר על מי מממן את זה.

ניר ברקת: הדיפולט, אם אין לנו אישור, עיריית ירושלים תממן.

ניר ברקת: אם זה מה שיחליט המחוקק, זה מה שנעשה, אבל קודם כל אנחנו חייבים לדרך.

ניר ברקת: יום אחד אסור לנו להתעכב יותר בבניית כיתות הלימוד שאנחנו מדברים.

ניר ברקת: 250 ו-800 בהתאמה.

ניר ברקת: כל הרשאה שנקבל מהמדינה - נצטרך לגייס פחות כסף מהבנקים, אבל היעד שאני הנחיתי את חברת מוריה זה לא להתעכב דקה על הרשאה ממשרד החינוך.

ניר ברקת: אם קיבלנו הרשאה – מצוין.

ניר ברקת: לא קיבלנו הרשאה – נמשוך הלוואה, ואנחנו באטרף לטפל ולסגור את הפערים הללו.

ניר ברקת: לכן מה שאנו זקוקים כדי לרוץ קדימה ב-2017, זה שאכן ממשלת ישראל תאשרר את ה-800, כפי שאנחנו ומשרד האוצר מבקשים, להגיע לסיכום עד יום ירושלים על מתווה רב-שנתי ולאשר את ההלוואה, ולאחר מכן להתווכח האם מדינת ישראל צריכה לממן את זה או עיריית ירושלים תממן את זה, אבל קודם כל לצאת לדרך ולדון במעלה הדרך.

יעקב אשר: מי צריך לאשר את ההלוואה?

ניר ברקת: לטובת העניין שר הפנים על דעת משרד האוצר, כי לכאורה אף אחד לא עשה דבר כזה.

איתן ברושי: סלח לי, ראש העיר – אתן לך עצה.

איתן ברושי: עשיתי את זה בממדים קטנים אמנם.

איתן ברושי: יש היגיון במה שאתה אומר, כי אחרת התקציב, אפילו שייתן משרד החינוך, יפרוס את הפנייה על פני שנים רבות.

איתן ברושי: אם מכירים בצורך, אתה תקבל הלוואה, ויכירו בדיעבד שמשרד החינוך יקצה לך את הכיתות כל שנה.

איתן ברושי: זה יפרע את ההלוואה.

איתן ברושי: אל תהיה פראייר ואל תיקח סיכון.

ניר ברקת: נראה לך שאני פראייר?

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: אל תיקח סיכון.

איתן ברושי: עשיתי את זה.

איתן ברושי: זה אפשרי.

איתן ברושי: איזה דרג של משרד האוצר שלחו לישיבה?

משה גפני: תודה.

משה גפני: משרד הפנים ומשרד האוצר, בהתייחסות הספציפית לגבי ההלוואה – תכף נדבר כללית לגבי התקציב.

משה גפני: אריאל יוצר, משרד האוצר.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: רק לגבי העניין הזה.

<אריאל יוצר: אריאל יוצר, רכז פנים ושלטון מקומי במשרד האוצר, אגף תקציבים.

<אריאל יוצר: ההלוואה עוד לא הגיעה לשולחננו, לכן עוד לא ניהלנו דיון קונקרטי עליה.

<אריאל יוצר: באופן עקרוני, כפי שאמר ראש העיר, משרד החינוך מכיר בצורך, ולכן מתקצב את כיתות הלימוד לפי חלוקה כלל ארצית, כאשר הוא מבצע תעדוף על פני הארץ כולה.

<אריאל יוצר: לכן לכשתגיע בקשה להלוואה, נדון בשאלה האם נכון להעמיס על תקציב העירייה סכום של כמיליארד שקל לטובת בניית כיתות לימוד, או אכן תקציב משרד החינוך נותן מענה ראוי מתוך 17,000 כיתות ב- - - הקרוב, כדי לאפשר לעירייה לעמוד בצרכים התקציביים.

איתן ברושי: מה פתאום?

איתן ברושי: חוק חינוך חובה זה אחריות המדינה.

איתן ברושי: מה זה הדבר הזה?

משה גפני: תן לי לנהל את הישיבה.

משה גפני: אני רוצה לומר לך משהו בארבע עיניים.

משה גפני: הצרכים של עיריית ירושלים הם כפי שהציג אותם ראש העיר.

משה גפני: אין פה אחד שלא מכיר את המצב.

משה גפני: גם משרד האוצר מכיר, כולל משרד החינוך.

משה גפני: בא ראש העיר – ואני מבין גם את הסיפור ההיסטורי של העניין – עיריית ירושלים נחשבת עיר חזקה.

משה גפני: היא גדולה.

משה גפני: יש לה משאבים.

משה גפני: ומעדיף משרד החינוך לתת לה 200 כיתות.

משה גפני: נותן את זה למקומות רחוקים או למקומות פריפריאליים.

משה גפני: יכול להיות שבצדק מבחינתנו.

משה גפני: עיריית ירושלים הזניחה את העניין הזה משך עשרות שנים.

משה גפני: הנה התוצאה, ובצדק – משרד החינוך לא הקצה לה, אין לה יותר מאשר הגידול הטבעי בשנים האחרונות בקושי.

משה גפני: בא ראש העיר ואומר: אני רוצה לפתור את הבעיה.

משה גפני: אי-אפשר להמשיך עם הביזיון הזה.

משה גפני: באמת אי-אפשר להמשיך.

משה גפני: הוא אומר: אני לוקח על עצמי.

משה גפני: אני הולך לבניית אלף כיתות, אני מבקש בתור הלוואה – אחרי זה אתחשבן עם משרד האוצר, משרד החינוך, וזה יגיע לשולחנכם.

משה גפני: לכן תצטרכו לאשר את זה.

<אריאל יוצר: נצטרך לדון בזה.

משה גפני: לדון ולאשר.

משה גפני: כי יש לו היום גיבוי של ועדת הכספים.

משה גפני: אתה מבין את המשמעות של העניין, בארבע עיניים?

משה גפני: משרד הפנים, בבקשה.

<ששי דקל: ששי דקל, מנהל אגף בקרה ותקצוב, משרד הפנים.

<ששי דקל: הבקשה הגיעה אצלנו.

<ששי דקל: התחלנו לדון בדרגים המקצועיים.

<ששי דקל: מתכוונים לקיים דיון אצל המנכ"ל.

משה גפני: מה ההתלבטות אצלכם שתהיה?

<ששי דקל: מדובר בהלוואה בהיקף מאוד-מאוד משמעותי, מיליארד שקל.

<ששי דקל: צריך לבחון את השלכות ההלוואה על תקציב העירייה והנטל.

משה גפני: כמה זמן זה ייקח אצלכם הדיון?

איתן ברושי: מה בוער להם?

<ששי דקל: אני לא חושב שהתחלנו לטפל בבקשה ברצינות ולא עיכבנו אותה.

<ששי דקל: זה מתקדם.

<ששי דקל: לא יודע להתחייב על זמנים.

משה גפני: יום, יומיים, שבוע, שבועיים, כמה?

<ששי דקל: אני לא רוצה להתחייב.

<ששי דקל: זה לא ייקח זמן- - -

משה גפני: כמה זמן עד שזה ייקח לאריאל יוצר?

<ששי דקל: אני מניח שמספר שבועות.

משה גפני: אריאל, כמה זמן אצלכם יהיה דיון?

<אריאל יוצר: תלוי איך תגיע הבקשה – אם יבוא עם הסבר או בלי.

משה גפני: אמר בדיוק ראש העיר – אני רוצה לקחת הלוואה.

<אריאל יוצר: לא.

<אריאל יוצר: מי שמעביר לנו את הבקשה זה משרד הפנים עם המלצה מסודרת.

איתן ברושי: גפני, הערה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אתה מומחה, ראש העיר – זה שתי הלוואות שונות.

איתן ברושי: אם זה כושר החזר של העירייה, או אם זה כיתות תקניות של משרד החינוך.

איתן ברושי: אל תערבבו את העניין.

איתן ברושי: אתה תגיד דבר אחד: אתה תאשר מימון בדיעבד.

איתן ברושי: אם אתה מאשר את זה, כל הבעיה נפתרת.

משה גפני: טוב.

משה גפני: יש לך פה בקשה לדיבור, איתן.

משה גפני: עכשיו לא בארבע עיניים.

משה גפני: עכשיו ברצינות, וגם למשרד הפנים.

משה גפני: אנחנו יודעים כמה זמן צריך לדיון כזה, אם לא סוחבים אותו.

משה גפני: כל אחד מאתנו.

משה גפני: אנחנו יודעים בערך כמה זמן, אם רוצים לקיים דיון, כי הנושא הוא קריטי.

משה גפני: אנחנו העברנו בשלושה ימים 4 מיליארד שקל, כפוף לשום נוהל - עשיתי נוהל מקוצר, כשהיה חירום.

משה גפני: הצבענו על זה.

משה גפני: תעשו מה שוועדת הכספים עושה – אנחנו מצדיעים לכם.

משה גפני: רק את הגופים הביטחוניים הביאו ביום ששי.

משה גפני: זה בסדר.

משה גפני: מה שאני מתכוון לומר לכם – מתי שראש העיר יגיד לו – הוא יעביר את זה למשרד הפנים, אשמע מתי זה עובר למשרד האוצר.

משה גפני: אני מציע שנתכנס פה, לדעת את ההחלטה שלכם, ונקיים דיון על ההחלטה.

משה גפני: אם היא תהיה חיובית, אני מתחייב בלי נדר להביא לכם פרחים, לא בתוך הישיבה.

משה גפני: אם התשובה תהיה שלילית, נקיים דיון.

משה גפני: יעקב אשר, בצלאל סמוטריץ, איתן ברושי, בבקשה.

משה גפני: אחרים לא נרשמו.

מיקי לוי: אנחנו מסכימים כולם.

מיקי לוי: העיקר תביאו את הכסף כבר.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, קודם כל מגיע לך יישר כוח על כל הפעילות של השבועות האחרונים, שהביאה גם את ההסכמות שבדרך, וגם תביא את הישועה הזאת בנושא החינוך.

יעקב אשר: אני חושב שצריך להתמקד בעניין הזה.

יעקב אשר: יש לדעת דבר אחד: בעיריית ירושלים החוסר – גם בציבור הערבי וגם בציבור החרדי – לא צריך הרבה בדיקות כדי לדעת שמשרד החינוך לא מתקצב ולא מסוגל לתקצב גם את מה שמגיע.

יעקב אשר: יש עוד דבר: מדינת ישראל בזמנו, בעקבות בג"ץ שהיה, לקחה על עצמה התחייבות, בעקבות החלטת הבג"ץ, בסבסוד הכיתות במגזר הערבי, וגם מעבר לכך, שמוריד את זה מתוך תקציב הכיתות של רכישת הקרקע וכו', יש עכשיו בג"ץ שמחייב את העירייה לבנות מספר כיתות מסוים במזרח ירושלים.

יעקב אשר: כל הדברים האלה, אם המצוקה קיימת, בלתי-אפשרי שזה ייסגר בתוך ה-200 כיתות בשנה של משרד החינוך.

יעקב אשר: באה העירייה ועושה מעשה שעשו אותו גם ברשויות אחרות, שהן איתנות יותר כלכלית, אבל עירייה בסדר גודל של ירושלים עדיין יכולה לקחת את הסיכון הקטן, לפחות את התיווך של הזמן הזה כדי להתקדם עד שהמדינה תבין שהיא צריכה לתקצב את זה יותר.

יעקב אשר: העירייה בנתה מודל.

יעקב אשר: הוא מוכר, ראיתי אותו גם בשיבות כבר לפני חצי שנה, שלא מפיל את העירייה, גם אם כל מדינת ישראל תפנה לה עורף בעניין החזר חודשי.

יעקב אשר: הרי משרד הפנים בודק את הדברים הללו, אם העירייה יכולה לעמוד בהחזרים החודשיים של ההלוואות הללו וכו'.

יעקב אשר: ודאי שהמדינה צריכה לקחת בשתי ידיים את ההצעה הזאת, ולתת את כל הגיבוי, ובמהלכו גם לנסות להגיע להסכמה על מספר כיתות יותר גדול.

יעקב אשר: אין דרך אחרת.

יעקב אשר: אני אומר לך כראש עיר של עיר שהיו בה יותר קרוואנים ופחות אנשים, שרק בזמנו עשה שר האוצר מרידור, שהיה בסיור עם הרב רביץ, שהיה נדמה לי יושב-ראש ועדת כספים אז, שטיפלו נקודתית לא רק בבני ברק, והקצו את הדברים והביאו את זה לידי דבר נורמלי, שמפה והלאה אפשר את הפרמטרים של משרד החינוך בחומש.

יעקב אשר: אבל חייבים פה לבוא יצירתי.

יעקב אשר: העירייה באה יצירתית, ואפילו עם תעוזה מסוימת.

יעקב אשר: אתם צריכים להיות מספיק אינטליגנטיים וגברים לצורך העניין הזה.

יעקב אשר: אני אומר ליוצר, כי זו הדרך היחידה להוציא אלפי ילדים מקרוואנים ומדירות שכורות, שאגב, אוכלות את התקציב השוטף של העירייה, הדירות השכורות הללו.

משה גפני: תודה.

משה גפני: בצלאל סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחרי כל הברכות אני רק רוצה לומר שבעיניי הדבר החשוב ביותר הוא קביעת הנוסחה הקבועה של הדבר הזה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא יכולים עם הביזיון הזה שבו עיריית ירושלים צריכה כל שנה לריב.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מכבד - לא את העירייה, לא אותנו, לא את משרד האוצר.

בצלאל סמוטריץ': לכן בעיניי האירוע היותר חשוב יהיה האירוע השני.

בצלאל סמוטריץ': הכסף עכשיו - אתה תיתן פרחים, אני אוכל להוסיף פרח אחד משלי.

משה גפני: לא אמרתי.

בצלאל סמוטריץ': אתה תיתן הלוואה, אני אתן בלי נדר על ה-800, אבל האירוע החשוב ביותר - יתכנס לקראת נוסחה קבועה בכל שנה, שבה עיריית ירושלים משופה בגין אותם מאפיינים ייחודיים שלה.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שהתפקיד המרכזי שלנו בוועדה יהיה לעקוב אחרי העניין הזה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש העיר והאנשים שלו, באמת מוזר הדיון הזה, בטח זמן קצר אחרי האירוע שכולנו חווינו, ומשתתפים בצער המשפחות, ומאחלים החלמה לפצועים, אבל ראש העיר הוא מנהיג של עיר הבירה של ישראל, עיר גדולה ומורכבת ומגוונת, שנוסף למורכבות היום-יומית חווה גם אירועים ביטחוניים.

איתן ברושי: אין הרבה ערים כאלה בארץ ובעולם כולו, שיש בהם האתגרים, כפי שאנחנו יודעים.

איתן ברושי: אבל מה הבעיה, אדוני יושב-ראש הוועדה - מסתבר שהאוצר הטעה את הוועדה בעת אישור תקציב המדינה.

איתן ברושי: בעצם מה אומרת הישיבה הזאת?

איתן ברושי: ואני בא לפני זמן קצר מדיון בוועדה על צדק חלוקתי, שאני חבר בה, על בית חולים סורוקה.

איתן ברושי: כלומר כמעט לא מקובל בעולם, שגוף שיש לו אחריות, גומר לדון בתקציב דו-שנתי, ויום אחרי זה מציע שני דברים, שר האוצר - אחד, להוריד מסים, כאילו הכול בסדר, והדבר השני – המדינה אומרת שאין לה תשובות - לבירה, לבריאות.

איתן ברושי: איך יכול להיות, שהיו פה דיונים ולא בלחץ, והיתה ממשלה שישבה על התקציב בלי גבול, ופקידי האוצר מוכנים שנה מראש כי התיקים מוכנים – רק הסדר משתנה.

איתן ברושי: והנה אנחנו עומדים לפני שעה קלה בדיון קורע לה, ראש העיר באר שבע וראש העיר ירוחם דיברו שם מדם לבם.

איתן ברושי: האולם היה מלא באזרחים שאין להם בריאות, והממשלה מפרסמת דוח, שאומרת שבפריפריה מקבלים פחות ומתים יותר.

איתן ברושי: על זה חתום שר האוצר ופקידיו.

איתן ברושי: לכן שאלתי מי בא לכאן.

איתן ברושי: זה דיון של שר ומנכ"ל.

איתן ברושי: כל הכבוד לכל הפקידים.

איתן ברושי: עכשיו בא ראש העיר – בירת ישראל אחת יש לנו, ואומר שהוא לא יכול לנהל את העיר, וגם מה שהוא מקבל, זה לא מספיק.

איתן ברושי: אז איזו מדינה זו שאין לה בריאות בנגב ובגליל, שאין לה יכולת לנהל את הבירה שלה – אז מה כן אנחנו מנהלים?

איתן ברושי: ועכשיו בא ראש המערכת, שר האוצר - אחרי שלא ביקש ממך אישור, אגב.

איתן ברושי: כשהוא צריך משהו, הוא בא הנה.

איתן ברושי: יוצא בכותרת שהוא מוריד מסים.

איתן ברושי: למה, הכול פה מסודר?

איתן ברושי: לכן התפקיד של הישיבה היום, אדוני היושב-ראש, הוא לא למרוח את הדיון ולא לגלגל אותו אלא לתת החלטות שהן פעם אחת ודי.

איתן ברושי: אני מבקש ממך שההחלטות תהיינה של טווח ארוך; לא רק לצאת ידי חובה.

איתן ברושי: ואני מאחל לראש העיר ולצוות שלו יכולת להתמודד עם כל האתגרים.

איתן ברושי: התפקיד שלנו לעזור להם ולא להפריע להם.

איתן ברושי: ומשפט אחרון להלוואה.

איתן ברושי: אני מזהיר אותך, ראש העיר – מותר לי כחבר, ואני יודע שיש לך תוכניות לצאת מבית העירייה יום אחד.

איתן ברושי: שיהיה לך הצלחה.

איתן ברושי: אבל אל תשאיר ירושה למי שיבוא אחריך את ההסדר הזה.

איתן ברושי: זה הסדר לא ראוי.

איתן ברושי: אתה לא בונה כיתות.

איתן ברושי: לדעתי, אדוני גפני, אין דבר כזה בחינוך חובה שעירייה תבנה כיתות.

איתן ברושי: לא ייתכן שהמדינה תגיד את זה.

איתן ברושי: אני מציע למנוע את זה, ודרך אחת – קודם כל לתת את הכיתות לילדים.

איתן ברושי: שתיים, להגיע להסדר עם הממשלה.

איתן ברושי: הפירעון יהיה בקצב הכיתות שזכו להכרה.

איתן ברושי: ביום שתיתנו לו כיתה, הוא יוריד את ההלוואה, ותפסיקו לסבך את העניינים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חבר הכנסת מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: קודם כל אני רואה לומר יישר כוח לראש העיר ולמנכ"ל ולצוות שלו.

מיכאל מלכיאלי: כל מי שנמצא בירושלים יודע שראש העיר קיבל ירושה מאוד קשה, כל מי שמסתובב בשכונות ירושלים, ואני מדבר על האזורים החרדיים, ולא רק.

מיכאל מלכיאלי: אין כיתות לימוד.

מיכאל מלכיאלי: הילדים שלומדים בקרוואנים על קרוואנים – פשוט מסוכן לראות את זה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שגם הדיון הזה הוא דיון מאוד חשוב.

מיכאל מלכיאלי: ראש העיר הציג לנו את המצגת.

מיכאל מלכיאלי: גם הנושא של ההלוואה, שהשר דרעי – זה נמצא בפתחו, אנחנו שומעים שזה יבוא לתועלת העירייה.

מיכאל מלכיאלי: אני בטוח שנאשר את זה כאן בוועדת כספים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: תודה, אדוני היושב-ראש.

מכלוף מיקי זוהר: אני מתנצל על האיחור לדיון.

מכלוף מיקי זוהר: הייתי בדיון על סורוקה - לכן איחרתי, כי ניהלתי את הדיון.

מכלוף מיקי זוהר: היה חשוב לי להיות פה, כי אני חלק מיוזמי הדיון.

מכלוף מיקי זוהר: לאור מצב מאוד-מאוד לא סביר ובלתי-מתקבל על הדעת, שהעיר ירושלים, בירתנו הקדושה והמיוחדת כל כך, לא מקבלת את המענה המינימלי שאנחנו חייבים לתת לה כמדינה.

מכלוף מיקי זוהר: ראש העיר ניר ברקת הוא חבר אישי, ואני מוקיר את עבודתו למען העיר ירושלים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו רואים מה קורה בעיר בשנים האחרונות.

מכלוף מיקי זוהר: אבל אי-אפשר לתת לקברניט לשוט בספינה עם חורים כל כך רבים בה, בלי לתקן את החורים שקיימים בה, לא משום סיבה אחרת - רק בגלל מצב סוציו אקונומי מאוד נמוך, שעומד על 3, אוכלוסייה רבה שקשה לה לשלם את הארנונה, כי אין מה לעשות – לא כולם נולדו במדינת ישראל ויש להם הכסף, ואנחנו כמי שנלחמים על שוויון חברתי וצדק חלוקתי, סבורים שהעיר ירושלים צריכה לקבל את המענה לא רק כי היא בירת ישראל; גם כי היא עיר עם קושי לא קטן בהתמודדות היום-יומית שלה- על אחת כמה וכמה לאור האירועים הביטחוניים הבלתי-נגמרים בעיר הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: אני מאוד מבקש מאדוני היושב-ראש, שבסוף הדיון מסקנות הדיון יהיו ברורות, שקובעות נחרצות שהעיר ירושלים חייבת לקבל תוספת של 300 מיליון שקלים לתקנה, כפי שדיברנו, ואלף כיתות לימוד לפחות – אחרת העיר ירושלים לא תוכל להשיג את המטרות שהציבה לעצמה, כי יש לה פוטנציאל אדיר, אבל היא צריכה מאתנו את הכלים.

מכלוף מיקי זוהר: לגבי המימוש, אני סומך על ראש הרשות ועל קברניטי העיר, שיעשו את הפעולות הרלוונטיות כדי שזה יתממש.

מכלוף מיקי זוהר: ויוצר – שייגמר פה הדיון, בסוף לא הבאנו בשורה לעיר ירושלים.

מכלוף מיקי זוהר: זו תהיה בכייה לדורות של כולם.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מנכ"ל העירייה, אמנון מרחב, לגבי ההלוואה.

<אמנון מרחב: אל"ף, תודה לך, אדוני היושב-ראש, על קיום הישיבה ולכל החברים שעוזרים לנו.

<אמנון מרחב: דיברנו על הישיבה הזאת רבות, וכולכם מכירים את הבעיות של העיר.

<אמנון מרחב: רק אומר לגבי ההלוואה, כפי שביקשת - אנחנו הצגנו לבנקים את התוכנית שלנו.

<אמנון מרחב: היא נבחנה.

<אמנון מרחב: שני בנקים הביעו נכונות, להקצות את הסכום של מיליארד שקל, אחרי שבדקו את התוכנית הכלכלית שהצגנו, ובחנו את יכולות העירייה.

<אמנון מרחב: הבנקים מכירים אותנו, ויודעים שהעירייה יכולה לעמוד בכך.

<אמנון מרחב: מכאן הגשנו את הבקשה למשרד הפנים.

<אמנון מרחב: צריך לומר ששר הפנים מהיום הראשון התייצב לימין העירייה בעניין הזה, והבין את הבעיה.

<אמנון מרחב: בדרג המקצועי גם מנכ"ל המשרד הנוכחי, גם הגב' בילי פיינטוך, שהיא הממונה – אמרו לנו לד-משמעית שמבחינת הרגולציה של משרד הפנים, אין בעיה לעירייה לקחת את ההלוואה הזו.

<אמנון מרחב: זה הרבה מתחת לתקרת עומס המלוות שהעירייה יכולה עדיין לגייס וללוות.

<אמנון מרחב: לכן גם מבחינת משרד הפנים אני לא רואה בעיה, ויכול להיות שהחבר ממשרד הפנים יעדכן ה את העניין.

<אמנון מרחב: מכל פנים, מנכ"ל הפנים אמר לנו שעקרונית, הם מוכנים לאשר את ההלוואה הזאת.

<אמנון מרחב: מה שכן, המשרד רוצה לשמוע ממשרד החינוך, למה הוא לא מעמיד את הסכום הנדרש.

<אמנון מרחב: כאן אני אומר לכולם – כפי שביקש ראש העיר – אנחנו מבקשים – תנו לנו לבנות, ניקח את המיליארד שקל הלוואה, כי אנחנו מוכנים.

<אמנון מרחב: עשינו עבודת נמלים.

<אמנון מרחב: יש לנו אלף כיתות מוכנות לבנייה כבר עכשיו.

<אמנון מרחב: את כל הדיונים אחר כך – מי מממן, מתקציב החומש, מדינה תוספתית וכו', יעשו בהמשך הדרך, כי את הפיאסקו הזה שלילדים אין איפה ללמוד, הם לומדים בקרוואנים דולפים, שלושה ילדים יושבים על שולחן – לא ייאמן, בואו לראות, מדינת ישראל 2017 - שלושה ילדים יושבים על שולחן ולומדים.

<אמנון מרחב: אני מזכיר – יש בג"ץ, אבו לבדה, שחייב את המדינה עד סוף 2016 לגמור את הבנייה של כל כיתות הלימוד שחסרות במזרח ירושלים.

<אמנון מרחב: ארגון ההורים הגיש בג"ץ מטעמו, שיידון בימים הקרובים.

<אמנון מרחב: בג"ץ קבע שאם כל הכיתות לא ייבנו, המדינה תצטרך לממן להורים את שכר הלימוד שמשלמים במוסדות פרטיים.

איתן ברושי: כדאי שתזדרז, לפני שישרפו את כל יהודה ושומרון.

<אמנון מרחב: שלא שייכים למדינת ישראל.

<אמנון מרחב: המשמעות האסטרטגית צריכה להיות גם היא על השולחן פה.

<אמנון מרחב: לכן חייבים לסיים את העניין הזה, ולאשר לנו אור ירוק לצאת לדרך.

משה גפני: תודה.

משה גפני: יצחק פינדרוס, ממלא מקום ראש העיר.

יצחק פינדרוס: כבוד היושב-ראש, שני דברים.

יצחק פינדרוס: אל"ף, בדיוק זה מה שקרה לירושלים משך כל השנים, איך שהתחלת.

יצחק פינדרוס: אמרת שאתה דורש מרשויות להתייעל.

יצחק פינדרוס: אז זה מה שעשתה ירושלים – לא בנתה כיתות, לא טיפלה בכיתות, לא שכרה עובדים, לא שכרה עובדים סוציאליים, לא שכרה עובדי ניקיון, ורמת השירותים בירושלים, שהיא על ראש שמחתנו, נשארה ברמה של ראש שמחתנו כפי ששוברים כוס בחופה - היה זכר לירושלים ובזה נשארה השמחה של ירושלים.

יצחק פינדרוס: רק לסבר את האוזן – כאדם חרדי שגם גר באזרח ירושלים, אני יכול לומר לך שהתוצאה של אי-בניית הכיתות זה ש-62,000 ילדים חרדים, וכמעט אותו מספר ילדים ערבים, במזרח ירושלים, אין להם כיתות.

יצחק פינדרוס: המספר 62,000 חרדים או 62,000 ערבים זה מאה אחוז מילדי תל-אביב, כלומר המספר שחסר כיתות בירושלים זה פי שניים מכל ילדי תל-אביב יחד.

יצחק פינדרוס: זה מזכיר לי סיפור – ב-1994 עבדתי בעירייה שרצתה לקבל כיתות ממשרד החינוך עבור המגזר החרדי.

יצחק פינדרוס: הרמתי טלפון ליהודי שקראו לו הרב אברהם רביץ אחרי ישיבה של סיעת יהדות התורה עם שר האוצר דאז, שחילקו כיתות, ואמרתי לו: גם העירייה שאני עובד בה רוצה כיתות למגזר החרדי.

יצחק פינדרוס: אמר לי: אתה מטורף?

יצחק פינדרוס: אתה עירייה.

יצחק פינדרוס: זה בדיוק הבעיה של ירושלים.

יצחק פינדרוס: כשירושלים הגיעה לדיון במשרד החינוך, ומשרד החינוך נותנת 100 כיתות לרשות מקומית, וזה הממוצע שהיא נותנת לרשות מקומית, היא נותנת למודיעין עלית 100 כיתות, לבית שמש 100 כיתות, לביתר עלית 100 כיתות, ולירושלים 100 כיתות, אבל בירושלים יש היום, כפי שאמר ראש העיר, כמעט מספר תלמידים כמספר תושבי תל-אביב.

יצחק פינדרוס: אם לא תהיה התערבות, והתערבות חזקה – לא רק דיון עקרוני – אנחנו נעמוד בבעיה גם בנושא של התקציב השוטף וגם בנושא הכיתות.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אליעזר ראוכברגר.

<אליעזר ראוכברגר: תודה, אדוני היושב-ראש.

<אליעזר ראוכברגר: אני מודה לך על קיום הדיון.

משה גפני: לחצת עליי.

משה גפני: אבל אני לא נרתע מלחצים.

<אליעזר ראוכברגר: קודם כל אני מברך שבנושא התקציב יש פתרון, הסכמה, אם צריך לתפור עוד את ההסכמה עם הממשלה ומאיפה מביאים את ה-300 מיליון, אני סומך גם על האוצר, גם עליך וגם על ראש העיר, שאת זה יעשו.

<אליעזר ראוכברגר: הנושא המרכזי שצריך לצאת מפה עם בשורה – כיתות לימוד.

משה גפני: גם הנושא של התקציב – לא הגענו למנוחה ולנחלה.

<אליעזר ראוכברגר: לא אמרתי מנוחה ונחלה.

<אליעזר ראוכברגר: לתפור את הקצוות הנכונים.

<אליעזר ראוכברגר: אני סומך על כל הגורמים שיעשו את זה.

<אליעזר ראוכברגר: אבל הנושא של כיתות לימוד- - -

יצחק פינדרוס: אנחנו רגועים בגללך.

<אליעזר ראוכברגר: למה בגללו?

<אליעזר ראוכברגר: גם בגלל יוצר ואמנון, ויושב פה גזבר העירייה וראש אגף התקציבים בעירייה.

<אליעזר ראוכברגר: בסוף זה יקרה.

<אליעזר ראוכברגר: אדוני היושב-ראש, בנושא של כיתות לימוד, המצוקה הוצגה פה.

<אליעזר ראוכברגר: אין צורך לחזור עליה.

<אליעזר ראוכברגר: אני פונה גם אליך, גם ליתר חברי הוועדה.

<אליעזר ראוכברגר: שימו בנושא הזה את כל כובד משקלכם.

<אליעזר ראוכברגר: הנושא הזה של כיתות לימוד חייב לקבל פתרון.

<אליעזר ראוכברגר: הנושא של מיליארד שקל על כתפי עיריית ירושלים אחרי כל מה שצוין פה וכל המחסור, עוד להביא את עיריית ירושלים להחזר של 100 מיליון שקל בשנה בשביל כיתות לימוד – אין בזה שום היגיון, אין בזה שום שכל.

<אליעזר ראוכברגר: מדינת ישראל אחראית על הילדים.

<אליעזר ראוכברגר: אמר פה חבר הכנסת איתן ברושי – יש חוק חינוך חובה.

<אליעזר ראוכברגר: נכון.

<אליעזר ראוכברגר: אנחנו לא מדברים פה על כיתות לימוד אוניברסיטה, לא מדברים על על-יסודי אלא על יסודי – כיתות א', ב', ג', יושבים בגני ילדים, יושבים בכיתות שנוטפים שם מים.

<אליעזר ראוכברגר: אני מזמין אותך לבוא לגבעת שאול, לבוא לרמות, לבוא לבית וגן.

<אליעזר ראוכברגר: זה סיור מאוד ארוך – ייקח לך שבוע ימים לעשות את זה.

<אליעזר ראוכברגר: קחו את זה על עצמכם, ותנו לנו פתרון.

מיקי לוי: תגיד בית הכרם, יפה נוף.

<אליעזר ראוכברגר: שם אין מצוקה.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: משפט אחד - אני מבקש מהממונים על הגבייה, כמה אחוז ארנונה אתם, אדוני ראש העיר, גובים, וכמה פטורים יש?

מיקי לוי: אני לא רוצה לקלקל את החגיגה הזאת, כי אני בעד ירושלים כידוע.

ניר ברקת: בעשור האחרון עלינו מ-75% גבייה ל-86% גבייה בממוצע.

ניר ברקת: אנחנו הולכים על מהלך דרמטי של רישום כל הפערים שיש במזרח העיר למה שלא היה רשום במערכת, והפטורים ללא שיפוי מדינה - 700 מיליון שקל.

משה גפני: תודה.

איתן ברושי: במערב העיר זה יותר.

ניר ברקת: כן, בממוצע.

ניר ברקת: 76, 78 במגזר הערבי, ו-90% ביהודי.

משה גפני: פז כהן, יו"ר ועד ההורים.

<פז כהן: אני חושב שהזעקה כאן נשמעה.

<פז כהן: רק חשוב לי להדגיש שני דברים – אחד, בנושא מחסור כיתות לימוד.

<פז כהן: הגשנו באמת בג"ץ בנושא הזה.

<פז כהן: המחסור הזה הוא נמצא בפתחו של משרד האוצר.

<פז כהן: כל הזמן בתשובות שקיבלנו – משך שנים זרקו אותנו למישהו אחר שאחראי.

<פז כהן: פעם זה החינוך, פעם זה האוצר, פעם זה הפנים, פעם זה העירייה.

<פז כהן: העירייה שמה על השולחן.

<פז כהן: הגשנו בג"ץ.

<פז כהן: היא גם נתנה תשובה.

<פז כהן: אמרה: יש לנו תוכנית - אנחנו צריכים כסף.

<פז כהן: שוב כנראה הכסף הזה ייצא מכיס התושבים, כי ההלוואה הזאת בינתיים ממומנת.

<פז כהן: אבל מי שצריך לתת פה מענה זה משרד האוצר, שלא נמצא פה עכשיו.

משה גפני: נמצא.

משה גפני: הוא עושה לובינג לעמדה שלו עכשיו.

<פז כהן: בסוף זה כסף שיוצא מהכיס שלנו.

<פז כהן: ובקשה נוספת בתקציב ירושלים, שחשובה לנו מאוד – נושא ציל"ה – מירקו, אבל הוא מקרו מבחינתנו.

<פז כהן: בסוף אמא ואבא מרגישים את זה הכי חזק.

<פז כהן: זה משהו שירושלים קיבלה.

<פז כהן: זה לא נסגר בתקציב הזה.

<פז כהן: אנחנו מבקשים – ראש העיר לימד אותי להסתכל בשקלים ואל תסתכל באגורות.

<פז כהן: גם אם זה אגורות, אני מבקש, אדוני ראש העיר וכולם – תסגרו גם את נושא ציל"ה בתקציב הזה.

<פז כהן: אל תשאירו את זה פתוח, להוצאה מכיסם של תושבים.

ניר ברקת: לא יישאר פתוח.

ניר ברקת: לא נשאיר את זה פתוח.

ניר ברקת: קצת סבלנות.

משה גפני: דיברו אתי כמה על העניין.

ניר ברקת: עדיין פתוח אבל לא יישאר פתוח.

משה גפני: יעקב הלפרין, חבר מועצת העיר.

<יעקב הלפרין: קצר ביותר, כי אני לא רוצה לטחון את מה שכבר נאמר כאן.

<יעקב הלפרין: קודם כל, יישר כוח לך כיושב-ראש הוועדה, שהסכמת ועשית את מה שעשית.

<יעקב הלפרין: אני חושב שזו פעולה חשובה ביותר.

<יעקב הלפרין: תעמולה אינה חוזרת ריקם, אז בטוח שיהיו לזה תוצאות חיוביות.

<יעקב הלפרין: מילה טובה צריך לומר לראש העיר שלנו בירושלים.

משה גפני: אגב, אני לא עושה פה תעמולה.

משה גפני: אני עושה עבודה.

<יעקב הלפרין: תעמולה זה עבודה.

<יעקב הלפרין: צריך לחזק את ראש העיר, כי הוא עושה עבודה קשה, יסודית מאוד.

<יעקב הלפרין: בכל הכמה עשורים אחרונים לא ראיתי עבודה כזאת, ומוצלחת.

<יעקב הלפרין: אני חושב שרק צריך לתת לו כתף ויד, עזרה, כדי שיתממשו ויתיישמו כל הדברים שעכשיו דיברנו עליהם, ונראה את ירושלים בבניינה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: עופר ברקוביץ, סגן ראש העיר.

<עופר ברקוביץ: גם אני חושב שהדברים נאמרו בצורה הבהירה ביותר, גם תודות לך.

<עופר ברקוביץ: גם ראש העיר שהציג את הדברים, והנתונים מדברים בעד עצמם.

<עופר ברקוביץ: יש פה נתונים שקשה מאוד להתווכח אתם – השקעה פר תושב, נושא בינוי הכיתות, כמות העובדים בעירייה.

<עופר ברקוביץ: על זה צריך להסתכל.

<עופר ברקוביץ: אנחנו מנהלים פה דיון ענייני.

<עופר ברקוביץ: שתי נקודות: אחת, יש פה חזית רחבה ביותר של כלל המגזרים וכלל הקבוצות והסיעות.

<עופר ברקוביץ: ניכר שגם בתוך חברי הכנסת אין פה קואליציה ואופוזיציה.

<עופר ברקוביץ: אז אם יש כל כך הרבה אנשים שמסכימים, איך זה ששוב ושוב – זה בדיוק מה שאני מנסה להבין – איך אנחנו שוב ושוב מגיעים לפה?

<עופר ברקוביץ: כל סבב כזה, כל שהנ כזאת, זה פוגע בתכנון ובביצוע.

<עופר ברקוביץ: שלושה חודשים לפני, שלושה חודשים אחרי.

<עופר ברקוביץ: גם ככה יש סחבת ויש בירוקרטיה, ובתוך זה אנחנו מנהלים דיונים שאמורים להיסגר פעם אחת ולתמיד.

<עופר ברקוביץ: לכן הנוסחה הזאת והמתווה הזה לשנים ארוכות הוא קריטי.

<עופר ברקוביץ: אני אומר לכל האנשים הנכבדים, ואני משוכנע שגם במשרד האוצר האנשים הם רציניים ביותר וגם בוועדה הזאת – שימו לזה סוף.

<עופר ברקוביץ: לא יכול להיות שנחזור לפה כל שנה ושנה.

<עופר ברקוביץ: ומילה אחרונה - ההלוואה מחויבת.

<עופר ברקוביץ: ההלוואה שהעירייה תיקח עכשיו, ושראש העיר מוביל את הצעד האמיץ הזה - אין ברירה.

<עופר ברקוביץ: יותר מדי שנים חיכו אותם ילדים לפעילות של משרד החינוך מול משרד האוצר.

<עופר ברקוביץ: זה זורק על זה, זה זורק על זה.

<עופר ברקוביץ: אנחנו צועדים קדימה.

<עופר ברקוביץ: עכשיו השאלה, אם אתם תעשו את מה שצריך לעשות.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חגית משה, סגנית ראש העיר.

<חגית משה: אני מצטרפת לתודה ענקית.

<חגית משה: כולכם עושים לכבודה של ירושלים, חברי הכנסת, ואני אומרת- - -

משה גפני: לא היתה פה התנגדות של אחד מחברי הוועדה על הדיון הזה.

משה גפני: לפעמים הדיונים פה שנויים במחלוקת.

משה גפני: יש פה קונצנזוס לגבי ירושלים.

<חגית משה: אנחנו מודים על הקונצנזוס הזה ועל חשיבות הדיון והמעורבות שלכם גם בשיח עם האוצר.

<חגית משה: אני רוצה לומר גם תודה למנכ"ל עיריית ירושלים אמנון.

<חגית משה: כמחזיקת תיק הכספים בעיריית ירושלים, אני עדה לדיונים ליליים ארוכים מאוד וגם בשעות מאוד מוקדמות בבוקר, במחויבות של ניר ראש העיר כלפי המהלך הזה.

<חגית משה: זה מאוד בעייתי, כי בעיריית ירושלים עוד אין לנו תקציב.

<חגית משה: עוד לא אישרנו את התקציב של 2017.

<חגית משה: המשמעות, שבעצם אגפי העירייה, גם אם יש דיונים ותוכניות – אנחנו עוד לא אישרנו תקציב.

<חגית משה: כל עיכוב הוא מאוד משמעותי בתוכניות העבודה, בפרקטיקה של הדברים.

<חגית משה: בנושא של הלוואה, אנחנו משלמים 100 מיליון שקלים כל שנה – שכירויות כיתות לימוד.

<חגית משה: לסיום, זה לא רק תעוזה של ראש העיר ולא רק לעשות פה מעשה יצירתי; יש פה עניין של אחריות.

<חגית משה: ניר ראש העיר לקח פה אחריות מעבר לתעוזה.

<חגית משה: תעוזה זה דבר טוב לאריות, אבל יש פה עניין של אחריות שראש שהעיר אומר: משרד החינוך לא יודע לקחת אחריות על- - -

משה גפני: הוא לא אמר ככה.

משה גפני: אסור לו לריב עם משרד החינוך.

<חגית משה: אנחנו לא רבים עם אף אחד, אבל אנחנו שמים את הדברים על השולחן.

בצלאל סמוטריץ': בתוכנית החומש הנוכחית כן יש מענה ללפחות מכאן והלאה.

בצלאל סמוטריץ': אין מענה אחורה.

ניר ברקת: אין מענה.

ניר ברקת: יודעים שהם לא יודעים כרגע לתת מענה לירושלים.

<קריאות: אין על זה ויכוח- - -

משה גפני: תודה.

משה גפני: בבקשה, אריאל יוצר.

<אריאל יוצר: אשתדל לעשות את זה בקצרה.

<אריאל יוצר: אחת, עד שנת 2013 מענק הבירה עמד על 215 מיליון שקל.

<אריאל יוצר: בשנת 2016 סיכמנו עם העירייה על מענק של 499 מיליון שקלים – גידול של מעל פי שניים.

<אריאל יוצר: לצורך השוואה, העירייה שמקבלת מענק בשוטף - אני שם בצד כספי חינוך ורווחה אלא רק מענק לתקציב השוטף – העירייה שמקבלת את המענק השני בגודלו אחרי ירושלים – עיריית בני ברק שעומדת על 66 מיליון שקל בשנה – רק כדי לתת סדר גודל של תעדוף של העיר ירושלים.

<חגית משה: בני ברק- - -

משה גפני: לא.

<אריאל יוצר: גם אם נעשה את המכפלות, ועשיתי - עיריית בני ברק עומדת על 170,000 איש.

<אריאל יוצר: עיריית ירושלים פי ששה- - -

משה גפני: מה יש לך עם בני ברק?

משה גפני: אנחנו מדברים על ירושלים.

<אריאל יוצר: מסכים עם ראש העיר שהדיון הוא דיון השוואתי.

<אריאל יוצר: לכן אני מבקש לשים את הדברים בסדר גודל.

<אריאל יוצר: שתיים, לגבי כספי פיתוח – אני לא רוצה להרחיב, כי אין מחלוקת בינינו לבין העירייה, אבל בעשור האחרון הושקע מעל מיליארד שקל רק בפיתוח כלכלי, וקיימת התחייבות לעוד מיליארד שקל.

<אריאל יוצר: לכן שם אנחנו מבצעים השקעה מאוד משמעותית כדי להגדיל את ההכנסות העצמיות של העיר.

<אריאל יוצר: לגבי עמדת האוצר, כפי שאני מכיר אותה.

<אריאל יוצר: מה שיש בתקציב שאושר לא מכבר הוא 320 מיליון שקל.

<אריאל יוצר: העמדה המקצועית שלנו היא שמענק ראוי אמור להגיע ל-525.

<אריאל יוצר: זה 499 ועוד גידול של 5%.

<אריאל יוצר: כדי להגיע לשם נדרש לגייס מקורות תקציביים בעזרת משרדי הממשלה, כדי להשלים את החוסר.

איתן ברושי: מה עם הכיתות?

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אין דיון.

משה גפני: ניר, רוצה לומר משפט?

משה גפני: כי אני רוצה לסכם את הדיון.

ניר ברקת: מה שכתוב פה על סטטוס דיונים עם האוצר זה ההבנות שלי עם באב"ד המנכ"ל, וכשהוא אמר לי שזה על דעת ובברכת השר.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני מבקש לסכם את הדיון כדלהלן.

משה גפני: רבותיי, אני מכיר את הדיונים של ועדת הכספים.

משה גפני: אני לא חושב שהיה דיון כזה, בשנים שאני מכיר, דיון נקודתי על עיריית ירושלים, על כל המשמעויות שלה.

משה גפני: גם הנושא של תקציב הפיתוח, גם הנושא של התקציב השוטף, גם הנושא של מה שאמר חבר הכנסת סמוטריץ, שאני מסכים אתו, שצריך להגיע להחלטה.

משה גפני: פעם ראשונה שמציפים גם את בעיית הפיתוח ואת בעיית הכיתות.

משה גפני: אף פעם לא דיברו על זה.

משה גפני: תמיד הייתי מקבל טלפון, ואותו דבר החברים האחרים בוועדה – יש בעיה, אין כיתות, בשכונה הזאת ובשכונה הזאת, היינו מתקשרים למשרד החינוך ומנסים להשיג עוד שתי כיתות.

משה גפני: פעם ראשונה שהנושא הזה מוצף.

משה גפני: אני כיושב-ראש ועדת הכספים – כל עוד אני כאן, הנושא הזה לא יירד מסדר-היום.

משה גפני: אתה יכול להתווכח.

משה גפני: אני יודע גם כמה דברים שעוד לא הגיעו להחלטה, אבל יגיעו להחלטה.

משה גפני: אי-אפשר יהיה להשאיר את זה כך.

משה גפני: אבל הנושא של פיתוח הכיתות, של הסבל של ילדים בכל המגזרים, מה שקורה בירושלים, אין לו אח ורע.

משה גפני: יש למצוא לעניין פתרון.

משה גפני: ראש העיר אומר: אני מתחיל עם הלוואה.

משה גפני: זה בסדר.

<אריאל יוצר: לא הבעתי דעה על זה- - -

משה גפני: אני לא נגדך.

משה גפני: אני בעדך.

משה גפני: הרי עוד מעט תקבל הוראה שזה יהיה 800 מיליון - אני מעדיף להיות אתך.

משה גפני: ..

משה גפני: ואז הוועדה תעקוב אחרי מה שקורה עם העניין.

משה גפני: ברגע שתהיה התפתחות שראויה להמשך הדיון – אני לא מסיים את הדיון הזה; אני אמשיך אותו גם לגבי נושא התקציב השוטף וגם לגבי הפיתוח.

משה גפני: נקיים את הדיון הזה.

משה גפני: אריאל, אני מבקש כמו תמיד – תעדכן אותי.

עודד פורר: גם נמשיך לקדם במקביל את החקיקה.

איתן ברושי: גפני, אני מבקש להסתייג.

איתן ברושי: אני מעריך אותך.

איתן ברושי: בכל זאת, הדיון הזה לא יכול להימשך, ומה שנאמר פה זה מספיק.

איתן ברושי: אני מבקש להצביע, שוועדת הכספים קובעת – לא מבקשת; אנחנו מנחים אותם.

איתן ברושי: אנחנו מעליהם, עם כל הכבוד.

איתן ברושי: אנחנו מנחים אותם שהפתרון לבניית הכיתות תהיה בדרך הבאה - שהעירייה תבנה כיתות רק לפי מה שמוכר כצורך משרד החינוך.

איתן ברושי: הבנייה תבוצע בשנים 18-17.

איתן ברושי: החזר ההלוואה יהיה על בסיס התחייבות משרד החינוך לממן את הכיתות בקצב של עד 15 שנה.

איתן ברושי: בקצב הזה תיפרע ההלוואה.

איתן ברושי: אני מזהיר אתכם מלתת לגיטימציה.

איתן ברושי: זה יהיה פריצת דרך של חוק חינוך חובה.

איתן ברושי: מה שיש פה זה פרס למי שדפק את ירושלים.

איתן ברושי: אני מבקש להצביע על ההצעה שלי.

משה גפני: רגע.

משה גפני: קודם כל, אני מסכים אתך.

איתן ברושי: אז בוא נצביע על זה.

משה גפני: רגע.

משה גפני: איתן, אני מכבד אותך מאד.

משה גפני: צריך לדעת מה הכוח שלנו, מה אנחנו צריכים לעשות.

משה גפני: עקרונית אני מסכים אתך.

משה גפני: הוועדה החליטה.

משה גפני: אני לא יכול להצביע על זה כי יש לך סמכויות בחוק, על מה אתה יכול להצביע ועל מה לא.

איתן ברושי: אפשר להמליץ על זה?

משה גפני: אנחנו ממליצים, אני יודע את הבעיות, וגם אתה יודע אותן.

משה גפני: צריך לעבור את המסע הזה – נרצה או לא נרצה.

משה גפני: גם אי-אפשר להתנהל אחרת - כי אז הכול יכול ליפול.

משה גפני: אני מבקש להזדרז בהחלטות.

משה גפני: אני מבקש לקבל את ההחלטות האלה.

משה גפני: אנחנו נמשיך את הדיון.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני ראש העיר, ולחברים שלי בעיריית ירושלים שדחפו אותי לעניין.

משה גפני: זה היה דיון מאוד מעניין ותקדימי.

משה גפני: אני מציע לך – אל תנטוש אותי, אז אני אעזור לך...

ניר ברקת: תודה רבה בשם תושבי ירושלים.

משה גפני: תודה רבה, הישיבה נעולה.