ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 433, 2016-08-01 11:15

משה גפני: שלום אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אני עובר להצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) (תיקון מס' 2), התשע"ו-2016.

משה גפני: אני מקדם בברכה את יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, שמשתתף אתנו כאן בעניין הזה, שהוא עניין מאוד מאוד חשוב.

משה גפני: בשנה שעברה אנחנו העלנו את העניין הזה של התגמולים לנפגעי פעולות איבה, שלא היו כלולים בתוך המערכת הזאת.

משה גפני: עוול שכולם הסכימו שצריך לתקן אותו.

משה גפני: אנחנו תיקנו אותו בהתחלה, ואז דובר על כך שמשרד האוצר יתקן אותו בהמשך בחקיקה נוספת, תוספת למה שאנחנו העברנו בחוק ההסדרים.

משה גפני: הוספנו את זה לחוק ההסדרים בהסכמת כולם.

משה גפני: ואכן האוצר מביא עכשיו את הצעת החוק הזאת, שמוסיפה את הכסף שעליו מדובר.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, הבמה לרשותך בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הוועדה, כל המוזמנים, ודאי נציגי האוצר, אני, כידוע, אני עושה מעשה קצת חריג.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבשתי הקדנציות שלי זאת פעם שנייה שאני מגיע לוועדה לדיון כלשהו, לא לאיזה טקס חילופי יושבי-ראש או משהו כזה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הסיבות הן מאוד ברורות.

יולי יואל אדלשטיין: כשבפעם הראשונה הסבירו לי נציגי הקבוצה, שחלק מהם נמצאים כאן, על העוול שנעשה במשך עשרות שנים ועל התיקונים החלקיים שנעשו ועל תיקונים שמוצעים, אני חשבתי שאני עם קשיי הבנה, או שאנשים מסבירים משהו לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: כשמדובר בנפגעים בפעולות איבה שאיבדו את שני ההורים, אז אתה חושב, מבחינת ההיגיון, שאחרי הטרגדיה הם יהיו באיזושהי עמדה של טיפול המדינה מעבר לכל נפגע אחר.

יולי יואל אדלשטיין: מסתבר שזה בדיוק להיפך, ושאני כן הבנתי נכון את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני כאן, על מנת לומר שבעיני זו דוגמה איך קבוצה יכולה להביא בצורה מכובדת את העניין הכול כך כואב, ו – אומנם בינתיים בצורה חלקית, ותיכף נתייחס לזה – להגיע גם לאיזשהו הישג.

יולי יואל אדלשטיין: ב', על מנת לשבח את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גפני, כי בנושאים האלה אני יכול לדחוף, להצהיר, לסייע ולשכנע, אבל האמרה הידועה אומרת שהשטן הוא בפרטים.

יולי יואל אדלשטיין: ומי שעסק בכל העבודה הזאת היא ועדת הכספים בראשותך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר לך שבין אלף ואחד עיסוקים נוספים הצלחת לעסוק בנושא הזה בצורה רצינית.

יולי יואל אדלשטיין: נקודה כמעט אחרונה, אני יודע שהאוצר עשה מאמצים.

יולי יואל אדלשטיין: הפערים בין ההצעות הראשוניות לבין מה שאנחנו מקבלים הם פערים עצומים.

יולי יואל אדלשטיין: אם ייעשו מאמצים נוספים, אני מאוד מאוד אעריך את זה, במסגרת ההכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, ומה שברור – איך היה אומר מנחם בגין?

יולי יואל אדלשטיין: גם המובן מאליו צריך לפעמים להיאמר – זה לא על מנת לפצות על האובדן, וזה גם לא על מנת לתת לפצעים של העוול המתמשך להגליד לגמרי.

יולי יואל אדלשטיין: זה משהו, איזשהו תיקון, איזושהי הבהרה מטעם כולנו – הכנסת, הממשלה והמדינה – שהבנו, טעינו, זה מה שיכולים כרגע להציע.

יולי יואל אדלשטיין: אז כפי שאמרתי, אם ייעשה מאמץ נוסף בנושא הזה, כולנו, אני חושב, רק נברך, כי בסך הכול בגרסאות האחרונות לא מדובר בסכומים שיערערו את תקציב המדינה, או משהו מן הסוג הזה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני רוצה לחזק את ידי יושב-ראש הוועדה וחברי הוועדה, וגם את אנשי האוצר על כך שהיו קשובים ועמדו בהסכמים.

יולי יואל אדלשטיין: ולומר לחברים שנמצאים כאן, וגם כאלה שלא נמצאים כאן, שאני מצטער על השנים הארוכות שעברו ועל התחושות הקשות שהצטברו, אבל לפחות חלקית שמח שניתן איזשהו מענה על הדרישות הצודקות שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה מאוד שבעוד דקות מספר אנחנו נסיים את ההכנה וגם נספיק להצביע על החוק במליאה.

משה גפני: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

משה גפני: א', אני מודה לך על התמיכה שיש לך באופן אישי בעניין הזה, שזה דבר נדיר.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך שקיימים בספר החוקים – אנחנו נתקלנו כמה פעמים בעוולות שנבעו כתוצאה מהעניין לא של צדק, אלא מכיוון שאמרו שחסר כסף.

משה גפני: מכיוון שחסר כסף, היו אנשים שלא קיבלו את המגיע להם.

משה גפני: אנחנו תיקנו פה חקיקה שלא נוגעת לעניין הזה, אלא נוגעת לביטוח לאומי, שמי שהיה בשנה מסוימת, ובטרם הגיע לשנה הזאת, הוא לא זכאי לקבל.

משה גפני: אין שום היגיון בעניין הזה.

משה גפני: תיקנו את זה.

משה גפני: גם במקרה שלפנינו – יש כמה מקרים כאלה, זה לא המקרה היחיד, אבל זה מקרה בולט, מקרה שהתאריך הפך להיות חלק מהעניין.

משה גפני: אין בזה צדק, אין בזה יושר, אין בזה מוסר, אין בזה שום דבר.

משה גפני: פשוט בא האוצר ואמר אין לי כסף.

משה גפני: אני לא מעביר ביקורת על מי שחוקק את החוק, מכיוון שכדי לתקן חלקית, תיקנו את זה באופן הזה, ועכשיו אנחנו באים לתקן את העניין.

משה גפני: אני מבקש מנציג האוצר, אם הוא יוכל לומר מה אתם מציעים בחוק הזה.

<יוגב גרדוס: שלום.

<יוגב גרדוס: יוגב גרדוס, רכז ביטוח לאומי במשרד הרווחה.

<יוגב גרדוס: אני מעדיף שאסנת מביטוח לאומי תתייחס, כי היא מצויה בפרטים.

<אסנת כהן: אני חושבת שאני אתן את רשות הדיבור ליועץ המשפטי שלנו.

משה גפני: אם אתם לא מסתדרים מי יגיד, אני מוכן להגיד, אבל זה יהיה סכום גבוה יותר.

<אסנת כהן: אין שום בעיה.

<אסנת כהן: אנחנו מסכימים, אבל אני חושבת ש- - -

משה גפני: לא חשוב, אבל תגידו מי אומר.

<שלמה מור: עורך דין שלומי מור, המוסד לביטוח לאומי.

<שלמה מור: כפי שאדוני ציין, כיוון שכל השנים הביטוח הלאומי נסמך על משרד הביטחון לעניין הזכויות שניתנות ליתומי איבה, או למשפחות נפגעות איבה כפי שניתנות לחיילי צה"ל, נוצר פער, כי בצה"ל כמעט ואין יתומים משני הוריהם.

<שלמה מור: כמעט ואין, לא קורה מקרה שכזה.

<שלמה מור: לכן אותה לקונה, אותו חוסר, לצערנו הרבה, במשך עשרות שנים השפיע גם על יתומי איבה.

<שלמה מור: בערך בתחילת שנת 2000 הדבר תוקן, כפי שצוין, והתגמולים וההטבות הלכו והתרחבו וגדלו, עד שהגענו הנה.

<שלמה מור: בחוק ההסדרים הקודם ניתן מענק אחד.

<שלמה מור: לפני כן ניתן עוד מענק יותר משמעותי ליתומים שהתייתמו לפני אוקטובר 2000, כיוון שזאת הייתה אוכלוסיית היתומים שבמשך שנים רבות לא קיבלה דבר.

<שלמה מור: ועתה הגענו לעניין מענק נוסף.

<שלמה מור: היום אנחנו מדברים על מענק נוסף בשיעור של 200,000 שקלים, ואוכלוסיית היתומים שאנחנו מדברים עליה היא אוכלוסיית היתומים משני הוריהם שהתייתמו לפני אוקטובר 2000.

<שלמה מור: ומדוע אוקטובר 2000?

<שלמה מור: כפי שציינו, לפני אוקטובר 2000 דובר על אוכלוסייה גדולה שהחוק לא התייחס אליה כמעט לחלוטין, ולכן הפגיעה בה הייתה הגדולה ביותר.

<שלמה מור: לאחר אוקטובר 2000 נעשו כל מיני הטבות נוספות שמעט שיפרו את המצב, והחל משנת 2011 ואילך בכלל תוקן החוק, כפי שאדוני ציין.

<שלמה מור: ההטבות של יתומי איבה משני הוריהם הושוו להטבות הגבוהות ביותר שניתנות לאלמנת צה"ל עם קצבה משמעותית יותר לאורך כל החיים.

<שלמה מור: אנחנו מדברים על 39 יתומים שאמורים להיות זכאים למענק הזה, ואם, בעזרת ה', הוא יעבור עוד במושב הזה, אנחנו נשלם אותו בתוך זמן קצר ביותר.

<אסנת כהן: אני יכולה להתחייב שאני אעשה את זה בתוך חודש-חודש וחצי.

<דן בושקניץ: שלום, אני דני בושקניץ.

<דן בושקניץ: אני ואיילה נעים נציגי המשפחות של 40 היתומים המדוברים.

<דן בושקניץ: אני רוצה להתחיל את הדברים שלי ולהגיד קודם כל תודה רבה, עמוקה, מהלב של כולנו, ליו"ר הכנסת, יולי אדלשטיין, ולרב גפני, שלאורך כל התהליך עזרו ודאגו, ובאמת היו קשובים לעניין הזה שלנו.

<דן בושקניץ: לפני שאנחנו נדבר על העניין של הסכום, אני רוצה להגיד שהחקיקה הראשונה שנחקקה ב-2001 הפלתה את היתומים מלפני 2001 ועד קום המדינה.

<דן בושקניץ: הדבר הזה נמשך כעשר שנים עד 2011, כאשר הצלחנו לשנות את החוק ולתת קצבאות כמו של אלמן / אלמנה.

<דן בושקניץ: להשוות את המצב של יתומים כאלה למצב של אלמן / אלמנה, מתוך היגיון שיתומים שנשארים לבד ואין מי שיטפל בהם צריכים לקבל את הדבר הזה.

<דן בושקניץ: הייתה – עדיין – קיימת אפליה לגבי שאר היתומים לפני 2001 ועד קום המדינה, כי החוק חל מיום התחילה ולא מיום הפיגוע.

<דן בושקניץ: אני רוצה להגיד דבר כזה: היתומים האלה שאתם רואים, שיושבים פה, הם אנשים מבוגרים כבר.

<דן בושקניץ: אלו משפחת פוגל ומשפחת הנקין, רק מפעם.

<דן בושקניץ: היום משפחת פוגל, משפחת הנקין וכל המשפחות החדשות מקבלות, בזכות המאבק שלנו, את הטיפול ההולם למשפחות האלה.

<דן בושקניץ: אני רוצה להגיד עוד דבר.

<דן בושקניץ: החקיקה שנעשתה בחוק ההסדרים השנה – נעשתה פה אפליה עוד יותר גדולה, ועוד יותר חמורה.

<דן בושקניץ: נכון שזה נעשה מרצון לעזור.

<דן בושקניץ: כשהשר חיים כץ קיבל את משרד הרווחה, הייתה לנו הבטחה מ-2011 מהשר ומעוד כמה אנשים שהעניין שלנו יטופל.

<דן בושקניץ: כשחיים הפך לשר, אנחנו ניגשנו אליו, והתחלנו את המהלך.

<דן בושקניץ: בזכות המהלך הזה בחוק ההסדרים, בעזרת הרב גפני, עברו 16 מיליון, אבל הם עברו לכל היתומים של נפגעי פעולות איבה.

<דן בושקניץ: זאת אומרת שיתומים שנפגעו אחרי שנת 2001 ועד שנת 2011 קיבלו פה קצבת יתר.

<דן בושקניץ: אם התייתמתי מהוריי ב-2009, אני קיבלתי מתנה ממדינת ישראל 200,000.

<דן בושקניץ: פה יושבים אנשים שנזנחו 40 שנה, ואכלו "בונזו" – אני לא צוחק אתכם – וחיו חיים של כלב 40 שנה.

<דן בושקניץ: ויש פה אפשרות פעם אחת ולתמיד לעשות צדק אמתי, ולהגיד, כמו שיו"ר הכנסת הנכבד אמר: אני מבקש סליחה מהיתומים.

<דן בושקניץ: אז אני לא רוצה שמדינת ישראל תתנצל בפני ותיתן 22 מיליון דולר לתשעה רוצחים בתורכיה, כי אם אני עושה את החשבון של תורכיה, לפי כל ראש, זה 11.5 מיליון שקל לאדם.

<דן בושקניץ: זה יוצא 23 מיליון שקל לכל אחד מהיתומים.

<דן בושקניץ: זה מגיע לסכום של 960 מיליארד שקל.

משה גפני: מה אתה מציע?

<דן בושקניץ: אני אומר, שמונה מיליון שקלים שהאוצר בא אתם, אני לא יודע מאיפה הם הביאו את המספר הזה.

<דן בושקניץ: אני לא יודע איזה היגיון יש בדבר הזה.

<דן בושקניץ: אני גם לא רוצה להיכנס לעניין של מספרים בכלל.

<דן בושקניץ: אני אומר שצריך להיות הבדל בחיים של האנשים האלה שיושבים פה.

<דן בושקניץ: ההבדל הזה לא יכול להיות הבדל של 200,000 או 400,000 שקל, כבוד הרב.

<דן בושקניץ: החיים האלה שלנו היו חיים של הזנחה, חיים של סבל, וצריך שיהיה הבדל בין מה שהיה עד היום הזה של הוועדה ומהיום הזה של הוועדה.

<דן בושקניץ: לעשות הבדל.

<דן בושקניץ: אנחנו דיברנו על בין חצי ממה שביקשנו לבין שליש שאנחנו מוכנים להתפשר – אני לא נכנס פה למספרים.

<דן בושקניץ: אני סמוך ובטוח שכבוד הרב יחליט מה שהוא יחליט במסגרת ההסכמות עם האוצר, אבל צריך לעשות פה הבדל.

<דן בושקניץ: ואני רוצה להגיד שאנחנו מאוד מעריכים את משרד האוצר ואת סגן שר האוצר, יצחק כהן, ואת שר האוצר, ואת כולם, שהם ערים לתקלה הזאת.

<דן בושקניץ: אבל חברים, יש פה מקום לתקן עוול של שנים, ולעשות הבדל פעם אחת ולתמיד בחיים של האנשים שיושבים פה.

<דן בושקניץ: אבל באמת הבדל.

<ערן בושקניץ: אם תרצו אותנו, אם נצא מפה עם חיוך, אז נגמר הסיפור, זה פשוט.

<ערן בושקניץ: אני לא צריך לספר לכם איך להתנהג עם יתומים, אתם יודעים.

<ערן בושקניץ: עשיתם עוול, אתם צריכים לתקן אותו.

<ערן בושקניץ: המספרים פה הם מספרים.

<דן בושקניץ: אפשר להגיד כל מספר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, ברשותך, הדברים מדברים בעד עצמם, אין לי הרבה מה להוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אם ייעשה מאמץ נוסף, נעריך את זה, אם לא, נמשיך לפעול על מנת להמשיך ולתקן.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שכולם פה יצאו עם אמירות והתחייבויות, אז ודאי, אם תצליחו, בעזרת ה', לסיים את זה עכשיו – עוד פעם, בעזרת ה', בלי נדר – ביומיים הקרובים זה יעלה למליאה, ואז הכדור לביטוח הלאומי, וכפי ששמענו, בתוך חודש אפשר יהיה להתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל, אני צריך להכין את הנשיאות על מנת שנוכל לעשות את הדבר הזה.

משה גפני: אני רק רוצה לומר לך, אדוני יושב-ראש הכנסת.

משה גפני: דיבר איתי בשבוע שעבר איציק כהן, סגן שר האוצר.

משה גפני: אנחנו נשמע מהאוצר.

משה גפני: אני אשמח לתיקון בחוק הזה.

משה גפני: אז נצטרך לקבל החלטה – אם האוצר יעמוד על דעתו שזה החוק, בפנינו תעמוד ברירה – להעביר את החוק הזה כדי שנעביר אותו לפני סיום המושב, ובמקביל, להניח הצעת חוק, שהצעת החוק תפתור את הבעיה מיסודה.

משה גפני: אם אנחנו ננהל את המשא ומתן הזה עד שהחוק יעלה למליאה ונוכל להגיע לזה, הנה מה טוב.

משה גפני: אני לא רואה מהאוצר כרגע את הנכונות לדבר הזה.

משה גפני: יש להם את הנכונות הזאת.

משה גפני: אני הצעתי להם גם כשהיה חוק ההסדרים.

משה גפני: זה לא היה פתרון יסודי, אבל זה היה פתרון שבכל זאת נתן משהו.

יולי יואל אדלשטיין: לא יסודי, אבל מידי.

משה גפני: מידי.

משה גפני: והחוק הזה נותן כסף באופן מידי.

משה גפני: במקביל, אני אבקש מהייעוץ המשפטי כאן להניח הצעת חוק, נחתים את כל חברי ועדת הכספים לתקן את החוק באופן יסודי.

משה גפני: יסודי – הכוונה שלא יהיה הבדל בתאריכים, ושיצטרכו לשלם – בקיצור, נצטרך להיכנס לעניין הזה.

משה גפני: אבל זה תלוי בכם, ואתם תצטרכו לקבל החלטה.

משה גפני: אני רוצה לשאול את נציג משרד האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: ברשותך.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכם.

<קריאות: תודה רבה.

משה גפני: אני רוצה לשאול את נציג האוצר – אני רוצה לתקן את החוק הזה, חוק ממשלתי.

משה גפני: במקום לקבוע סכום, אני רוצה להגיד שאנחנו מבטלים את התאריכים.

משה גפני: כמובן, לוקחים בחשבון את מה ששולם עד היום, אבל שכולם יהיו שווים.

משה גפני: אתם תלכו על חוק כזה?

<יוגב גרדוס: אתה מעמיד אותי במצב לא נעים.

<יוגב גרדוס: אני חדש בתפקיד, אז אני מתנצל שאני לא בקי בהיסטוריה בצורה מלאה, אבל כמו שאני מבין, הגיעו לסיכום עם סגן השר, איציק כהן, תוקצב הסכום הזה בתקציב שיבוא לפתחיכם בקרוב.

<יוגב גרדוס: ועכשיו להתחיל לפתוח את זה כשאנחנו יומיים-שלושה לפני סוף המושב, לפי דעתי, זה יעכב את כל התהליך.

<יוגב גרדוס: אני מציע שנעביר את החוק כמו שסוכם.

<יוגב גרדוס: אתם יודעים, במדינת ישראל הדברים הם דינמיים.

<יוגב גרדוס: אנחנו היינו שמחים שזה יהיה סוף הסיפור, אבל הוועדה פה היא סוברנית לעשות מה שהיא רוצה.

משה גפני: זה שזה לא יהיה סוף הסיפור, אני מודיע, מבחינתי – אמרתי את זה לא רק על החוק הזה, אמרתי את זה גם על חוקים אחרים.

משה גפני: לא יכול להיות סוף סיפור כשיש אי-צדק משווע.

משה גפני: לא יכול להיות.

משה גפני: גם לא צריך להגיד את זה.

משה גפני: מיותר, הרי אני המחוקק, אתם נותנים את הכסף.

משה גפני: אתם אומרים את זה אנחנו יכולים לתת.

משה גפני: אני הולך לחקיקה.

משה גפני: אי-הצדק הזה חייב להסתיים.

משה גפני: אז היום, מחר, בסדר.

משה גפני: אתם צריכים לקבל החלטה ולהגיד לי מה לעשות, אני אעשה מה שאתם אומרים.

משה גפני: אני מציע להעביר את החוק הזה כמות שהוא, ועל החוק הזה אני אגיש רביזיה.

משה גפני: אני אלך לאוצר, אני אלך לסגן השר ואני אלך לשר.

משה גפני: אני אשאל אותם אם יש נכונות להתקדם יותר מאשר יש כאן, ללכת להסדר כולל.

משה גפני: אם לא, אני מציע להעביר את זה, כמו שהצעתי לכם בחוק ההסדרים, אני מציע גם עכשיו.

משה גפני: להעביר את החוק הזה כדי שישלמו מיד את הכסף, ובמקביל, אני אניח הצעת חוק.

משה גפני: אני אבקש מהלשכה המשפטית להכין הצעת חוק שמבטל את התאריכים וקובע שמאז קום המדינה, נפגעי פעולות איבה ששני ההורים נהרגו - - -

<ליאת שי: נרצחו.

משה גפני: הכוונה נרצחו.

<ליאת שי: זה לא אותו הדבר.

<ליאת שי: זה ההבדל.

משה גפני: לא חשוב.

<ליאת שי: זה חשוב מאוד.

משה גפני: זה חשוב לכל אחד בפני עצמו, הבעיה, האסון, והטרגדיה.

משה גפני: לכל אחד זה משנה.

משה גפני: אנחנו כאן בוועדה עוסקים בכסף.

משה גפני: ובכסף, נפגעי פעולות איבה – זה לא רלוונטי אם הם נרצחו או נהרגו.

משה גפני: הרלוונטי הוא ששני ההורים לא קיימים.

<קריאה: הנורמה כבר נקבעה.

<קריאה: החוק כבר נקבע.

<דן בושקניץ: אני פשוט רוצה להבין, כשאתה מדבר על ביטול התאריכים, אתה מדבר על תשלום דיפרנציאלי לכל יתום מיום הפיגוע.

<ערן בושקניץ: מה שביקשת.

משה גפני: לא, רגע.

משה גפני: זה לא קרה.

משה גפני: שלא תהיה אי-הבנה – זה המצב שאני רוצה שיהיה, ועל זה אני הולך להכין חוק.

<דן בושקניץ: מהמם.

משה גפני: זה לא מהמם.

משה גפני: בגלל שעד שיהיה מהמם, אתה צריך לעבור 600 מכשולים.

משה גפני: בשביל לתקן חוק כזה, שעולה כסף – אני לא רוצה להגיד שבעה מדורי גיהינום, בגלל שאלו לא מדורי גיהינום.

<ערן בושקניץ: זו זכות למדינה לעשות תיקון לעוול של שנים.

<דן בושקניץ: כבוד הרב, לאיזו מלחמה שאתה תשלח אותי אליה, אני אלך.

<דן בושקניץ: אני סומך את ידי עליך.

משה גפני: לא, רגע.

משה גפני: אל תסמוך את ידיך עלי, כולנו בשר ודם, ושאני לא אעשה טעות.

משה גפני: מונחת בפנינו הצעת חוק.

משה גפני: הצעת החוק הזאת נותנת סכום מסוים, שהוא סכום מוגבל.

משה גפני: הוא לא סכום שפותר את הבעיה, הוא סכום שמוסיף כסף, מה שהוספנו בחוק ההסדרים.

משה גפני: הוא מוסיף שוב כסף.

משה גפני: הוא בעצם מועתק מהחוק ההוא, פחות או יותר.

משה גפני: זה לשון החוק הזה, שמונח לפנינו.

משה גפני: אם לא נאשר אותו, בסופו של דבר אנחנו יכולים לחכות עד אחרי החגים.

<קריאה: ויותר.

משה גפני: ויותר, נכון.

משה גפני: עד אחרי שהכנסת מתכנסת, ואז יהיה תקציב, אז אולי עוד פעם ניפול לתוך חוק ההסדרים.

משה גפני: האנשים והמשפחות יפסידו כסף.

משה גפני: זו תמונת המצב.

משה גפני: יש היום נכונות מצד משרד האוצר – ואני משבח אותם על כך – לשלם את הסכום הזה, ואת הסכום הזה אנחנו יכולים להעביר בחקיקה.

מיקי לוי: זה הסכום שאישרנו.

משה גפני: כן.

משה גפני: זה אותו דבר כמו שהיה בפעם הקודמת, האוצר מוסיף עכשיו.

משה גפני: אמרתי שאני אאשר את זה.

משה גפני: אני אבקש מהוועדה לאשר את זה כך.

משה גפני: אני אגיש רביזיה, אני אדבר עם שר האוצר, עם סגן שר האוצר, אם אפשר ביומיים האלה לשנות.

משה גפני: אם אפשר ביומיים האלה לשנות, אני אחזיר את זה לוועדה ונשנה.

משה גפני: אני לא חושב שזה הולך לקרות.

משה גפני: הם יגידו לי זה מה שהקצבנו לעניין, תשאיר את זה, נדבר אחר-כך.

מיקי לוי: במקרה הטוב.

משה גפני: במקרה הטוב.

משה גפני: לזה אני לא צריך הסכמה.

משה גפני: אני אניח.

משה גפני: אני אבקש מהלשכה המשפטית של ועדת הכספים להכין חוק שאומר שמבטלים את התאריכים ומשלמים באופן דיפרנציאלי.

משה גפני: האסון קרה בתאריך מסוים, מאז צריך לשלם לפי מה שמשלמים היום.

משה גפני: זה סכום גדול, זה לא סכום קטן, אבל זה צדק.

<דן בושקניץ: נכון.

<קריאה: לא.

<קריאה: לפרופורציה?

<דן בושקניץ: כן, כן, אנחנו אתך.

<דן בושקניץ: זה הצדק.

משה גפני: למה זה לא נעשה עד היום?

משה גפני: בגלל שלא היה כסף.

משה גפני: נתקלתי בזה בהרבה חוקים.

<ערן בושקניץ: אנחנו לא פה בשביל הכסף, אנחנו פה בשביל הצדק.

<דן בושקניץ: בשביל להפסיק להרגיש זנוחים, כבוד הרב.

<דן בושקניץ: בסדר, אנחנו אתך.

משה גפני: אני מבקש להקריא את החוק.

משה גפני: בסדר, מיקי?

מיקי לוי: כן, אני אתך.

<אייל לב-ארי: "הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) (תיקון מס' 2), התשע״ו-2016 – תיקון סעיף 4 – 1.

<אייל לב-ארי: בחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30), התשע״א-2011 (להלן - החוק העיקרי), בסעיף 4, אחרי סעיף קטן (די) יבוא: ״(ד2) יתום משני הוריו שנפטרו כתוצאה מפגיעת איבה" - - -

<דן בושקניץ: אפשר להחליף את "נפטרו" ב"נרצחו".

משה גפני: אני לא יודע מבחינה משפטית.

משה גפני: יש פה מישהו - - -

<מאיה שור: זו לא תאונת דרכים, הם נרצחו.

<דן בושקניץ: זו לא תאונת דרכים, כבוד הרב.

<מאיה שור: הם לא נפטרו, הם לא נפטרו ממחלה או משהו.

משה גפני: אנחנו לא משנים.

משה גפני: אנחנו לא משנים.

<מאיה שור: אבל המילה חזקה משמעותית.

משה גפני: אבל יכול להיות שבגלל המילה הזאת לא יהיה כסף.

משה גפני: אני לא למדתי משפטים בחיים שלי, אבל למדתי שהמדע של המשפט הוא מאוד גמיש.

משה גפני: עלול לבוא איזה יועץ משפטי באיזשהו מקום, ויגיד אין ירצחו בחוק, יש נהרגו.

משה גפני: מכיוון שכתוב נרצחו, לא משלמים כסף.

מיקי לוי: גם בפיגוע אומרים נהרגו.

משה גפני: זו הלשון בחוק.

<מאיה שור: הוא קרא נפטרו.

<אייל לב-ארי: נכון, כי זו המילה שבה החוק משתמש.

משה גפני: אומר היועץ המשפטי, זאת ועדה שצריכה שבסוף יגיע הכסף.

משה גפני: ולעשות צדק, זה שיגיע כסף.

משה גפני: זה לא מספיק כדי לעשות צדק, אבל זה מספיק כדי שלא נעשה תקלה.

מיקי לוי: ההמשך נותן לכם פתרון.

מיקי לוי: יתום משני הוריו שנפטרו כתוצאה מפגיעת איבה.

מיקי לוי: זה נותן לכם כיסוי מאוד יפה.

משה גפני: זה מראה שזו לא תאונת דרכים.

מיקי לוי: מי שכתב את זה, נתן לבו לעניין הזה.

משה גפני: מי שכתב את זה – אנחנו, כשהיה חוק ההסדרים.

<מאיה שור: זו הרגישות האישית שלי, מתנצלת.

משה גפני: את לא צריכה להתנצל, זה בסדר גמור.

משה גפני: הלאה.

<אייל לב-ארי: - - ""שנפטרו כתוצאה מפגיעת איבה ושמתקיים בו האמור בסעיפים קטנים (ג) או (ד)" – מי שהתייתמו מהוריהם לפני 1 באוקטובר, וגם לגבי מי שהתייתמו בתקופה שמקום המדינה ועד 4 ביוני 67', ובמועד שבו הוא התייתם משני הוריו טרם מלאו לו 37 שנים – "יהיה זכאי, נוסף על המענקים שקיבל לפי סעיפים קטנים (ג) ו-(ד1)" – שזה אותו מענק מיוחד שניתן בעת חקיקתו של תיקון 30 בשנת 2011, ו-(ד1) זה התיקון שנעשה בחוק ההסדרים – "למענק בסכום של 200,000 שקלים חדשים״.

<אייל לב-ארי: מועד תשלום המענק" - - -

משה גפני: כל אחד מקבל את זה.

<אייל לב-ארי: כל אחד שעונה על ההגדרות.

<אייל לב-ארי: מי שקיבל לפי סעיף מס' 30, יקבל גם את המענק הזה.

<אייל לב-ארי: "2.

<אייל לב-ארי: מענק לפי סעיף 4(ד2) לחוק העיקרי, כנוסחו בסעיף 1 לחוק זה, ישולם בתוך 60 ימים מיום תחילתו של חוק זה".

משה גפני: מתי אפשר לשלם?

<אסנת כהן: אני אמרתי שאני מתחייבת לשלם את זה בתוך חודש וחצי אפילו.

<אסנת כהן: מרגע שאני אקבל את תיקון החקיקה, מרגע שיש פרסום ברשומות, אני מושיבה באותו יום כמה עובדים לבצע את המהלך.

<אסנת כהן: ב-1 בחודש הקרוב, אחרי תיקון החוק, אני מתחייבת לשלם.

משה גפני: מי בעד הצעת החוק – ירים את ידו.

משה גפני: בעד – 2

משה גפני: נמנעים – אין

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: אין.

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: אין.

משה גפני: החוק אושר.

משה גפני: אני לא מגיש רביזיה, אבל אני הולך לדבר עם שר האוצר, לא יניחו את זה.

<דן בושקניץ: היום זה יקרה.

משה גפני: היום אני הולך לדבר אתו.

משה גפני: יש לנו פה יום ארוך.

<דן בושקניץ: אנחנו פה.

<דן בושקניץ: יש מצב שזה עולה לשנייה-שלישית היום?

משה גפני: יש מצב.

<דן בושקניץ: אנחנו פה.

משה גפני: תודה רבה לכם.