הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 167, 2016-11-22 10:30

קארין אלהרר: אני מתכבדת לפתוח ישיבת ועדה לענייני ביקורת המדינה.

קארין אלהרר: היום ה-22 בנובמבר 2016, כ"א בחשוון התשע"ז.

קארין אלהרר: נושא הדיון: הפעלת מסגרות משלימות בשעות אחר הצהרים (צהרונים) – דו"ח המבקר על השלטון המקומי לשנת 2014.

קארין אלהרר: זוהי ישיבת מעקב.

קארין אלהרר: בוקר טוב לצוות מבקר המדינה, לראשי הערים, נציגי הרשויות, אורחים נכבדים.

קארין אלהרר: השלטון המקומי שראיתי שנמצא כאן.

קארין אלהרר: אני רוצה להגיד גם בוקר טוב לאיילת, התלמידה איילת מעכו ולתלמידה ציפי מיפו, שתי תלמידות שמבקרות כאן בכנסת במסגרת פרויקט חינוך לפסגות.

קארין אלהרר: הן באו לראות איך עובדים בכנסת ישראל ומה עושים בשבילן וזה נפל על יום ממש מתאים, כי היום אנחנו דנים בנושא שאולי לא לגיל שלהן, אבל צהרונים זה בהחלט נושא שאני חושבת שהוא מעניין.

קארין אלהרר: זה הדיון השני בוועדה ואני שמחה שהנושא לא יורד מסדר היום גם בוועדות כנסת אחרות ובוודאי בוועדה שלנו.

קארין אלהרר: אמרנו בדיון הקודם, כל הורה, מכל קצוות הארץ, מתמודד עם הצורך לשים את הילד בצהרון בשביל לפרנס את המשפחה, לסיים יום עבודה מלא.

קארין אלהרר: אבל דווקא המקום הזה שנקרא צהרון, שאמור להיות בעיני לא שונה מכל גן או כל מסגרת חינוכית, הוא לא באמת בפיקוח.

קארין אלהרר: אני שמחה לבשר, אתם בטח מכירים, שאתמול עברה הצעת החוק של חברת הכנסת רחל עזריה, לעניין הפיקוח על התזונה בצהרונים וזאת התקדמות, אבל עדיין חסר פיקוח מלא, במיוחד על התנאים, במיוחד על אנשי הצוות ואחד הדברים המשמעותיים, גם פיקוח על המחירים.

קארין אלהרר: אני מחזיקה בידי דו"ח עדכני של צוות המחקר של הכנסת, מרכז המידע והמחקר של הכנסת, שדיברנו עליו גם בפעם הקודמת.

קארין אלהרר: הדו"ח הזה מוכיח שהרבה ממסקנות דו"ח המבקר בשנת 2014 לא מומשו, שהכשלים עדיין קיימים, למרות שעברו שנתיים.

קארין אלהרר: אפשר להגיד היום בפה מלא, קיבלתי חלק מהתשובות וחלק לא ואני אבקש לדעת למה לא.

קארין אלהרר: אין היום פיקוח מסודר על הצהרונים.

קארין אלהרר: מאז הדיון האחרון גילינו מקרים שבעיני הם לא פחות ממזעזעים, של ילדה בת 16, שהיא הייתה אחראית על הצהרון ביחד עם סייעת.

קארין אלהרר: 20 ילדים מגיל 4 עד גיל 9, מחכים למצוא פיה של ילדה בת 16, דבר שהוא בהחלט לא תקין.

קארין אלהרר: הדו"ח של מרכז המידע והמחקר של הכנסת מעלה נתונים מדהימים.

קארין אלהרר: בין השאר, בין השנים 2000 ל-2104 עלות הצהרון זינקה פי שניים.

קארין אלהרר: פי שניים.

קארין אלהרר: כמות הילדים גדלה פי שלושה.

קארין אלהרר: ההוצאה של משקי הבית בעניין גדלה פי שישה.

קארין אלהרר: נתון מדהים.

קארין אלהרר: אמרנו גם בדיון הקודם, לא נוצלו כל התקציבים של המשרדים הממשלתיים שכן משתתפים.

קארין אלהרר: גם משרד הכלכלה, שעכשיו הוא משרד העבודה, וגם משרד החינוך, כל זה, בלי שאנחנו מדברים בכלל על הפער המטורף בין הרשויות.

קארין אלהרר: אני חושבת שדיברנו בהחלט בדיון הקודם על האפשרות, עלתה כאן אפשרות של צהרון ב-650 שקלים ואני ביקשתי לקבל מנציגי הרשויות המקומיות את התחשיב שלהם.

קארין אלהרר: תראו, אני מודעת לעובדה שאפשר תמיד לתת תוספות.

קארין אלהרר: רוצים עוד חוג ורוצים עוד שעה ורוצים מבשלת צמודה ותמיד יש מה להוסיף.

קארין אלהרר: אני מדברת על הסטנדרטי.

קארין אלהרר: אני מדברת על משהו שהוא לא יותר מדי, אבל שהוא הגון ושהוא לא פחות מדי, ממה שאנחנו היינו שמים את הילדים הפרטיים שלנו.

קארין אלהרר: ולכן אני באמת מבקשת שהדיון הזה יהיה דיון שגם נתקדם בו לאן שהוא.

קארין אלהרר: משרד מבקר המדינה ביקש להציג, בבקשה.

<מירי רזין: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

<מירי רזין: הצגנו בעצם הישיבה הקודמת, אז לא נחזור על הדברים.

<מירי רזין: רק נחזור על הסיכום של הדו"ח.

<מירי רזין: אז ועדת טרכטנברג עמדה על החשיבות של הפעלת מסגרות לימוד בשעות אחר הצהריים ועל תרומתן החינוכית והצביעה על הנטל הכספי הכבד המוטל על ההורים המבקשים לרשום את ילדיהם למסגרות אלה.

<מירי רזין: ברוב הרשויות המקומיות שבהן מופעלים הצהרונים בשעות אחר הצהריים, זה נעשה במבני חינוך של הרשויות.

<מירי רזין: בדרך כלל מופעלים הצהרונים באמצעות עמותות, המתנ"סים, תאגידים עירוניים או חברות פרטיות, ולעתים רחוקות אפילו הרשויות המקומיות מפעילות אותם בעצמם.

<מירי רזין: למרות שלשהות של הילדים בצהרונים יש היבטים חינוכיים, בטיחותיים, תזונתיים, לא קבעו המשרדים הממשלתיים מדיניות בנושא ולא פרסמו הנחיות שמחיבות את כל הצהרונים והרשויות המקומיות.

<מירי רזין: נמצא שמידת הפיקוח של הרשויות המקומיות על הצהרונים והדרישות שלהן מהמפעילים, הן אינן אחידות ובמרבית המקרים הפיקוח על איכות כוח האדם, הסדרי ההזנה והתכניות החינוכיות לוקות בחסר, והמסקנה העיקרית היא גם שחייבים להסדיר את הנושא ואנחנו רואים את משרדי הממשלה, אבל המשרד הראשי שאחראי זה משרד החינוך.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה כבוד יושבת הראש.

יוליה מלינובסקי: נבצר ממני לצערי להשתתף בדיון הקודם, כי זה היה בהתראה מאד קצרה ובזמן הפגרה, אבל הנושא הוא חשוב גם ברמה הציבורית וגם – מודה ומתוודה – ברמה הפרטית.

יוליה מלינובסקי: שני ילדים, צהרון, קייטנה.

יוליה מלינובסקי: בהתארגנות לקראת הקיץ צריך לחסוך כסף שנה ואחר כך בשנה הבאה עוד להתאושש מההוצאות האלה.

יוליה מלינובסקי: היום בחולון אני משלמת על צהרון לילדה בת 4 – 1,000 שקלים בחודש.

יוליה מלינובסקי: תשאלו למה?

יוליה מלינובסקי: ככה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו, יחד עם הצוות שלי, עוד לפני שאת הצגת את הנתונים, עשינו בדיקה ובדקנו כמה זה עולה.

יוליה מלינובסקי: צהרון פשוט, משתיים עד חמש, שני חוגים בשבוע, ארוחת צהריים חמה, כולל רווח תפעולי, כולל שכר עבודה של העובדים כמובן וכולל הכל, ועוד הגזמנו והגענו ל-650 שקלים.

יוליה מלינובסקי: אני חלקתי את המידע הזה עם חברת הכנסת רחל עזריה, כי היא גם כן מאד מאד מתעניינת בנושא.

יוליה מלינובסקי: לא ניסיתי להסתיר את זה, כי זו עובדה.

יוליה מלינובסקי: אני חייבת לספר לכם שלפני מספר חודשים, עוד לפני שכל הסערה הזאת התחילה, כשהנושא עלה לדיון, זיהיתי את הנושא והגשתי הצעת חוק – פיקוח על מחירי קייטנות, צהרונים, חוגים.

יוליה מלינובסקי: כל מה שנקרא חינוך בלתי פורמאלי.

יוליה מלינובסקי: כל מה שאנחנו משלמים על זה הרבה ולא בצדק.

יוליה מלינובסקי: השלטון המקומי צריך להיות מאוזן.

יוליה מלינובסקי: הוא צריך אפילו להרוויח על זה, אבל לא 40%.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת ההורים והילדים הם לא פרה חולבת של השלטון המקומי.

יוליה מלינובסקי: הצעת החוק עלתה ובדיוק מה שאתן מדברות – פיקוח, מה זה קייטנה, מה זה צהרון, מה זה חוקר עירוני, ממה זה כלול, מה התוכן של הדברים וכמה זה צריך לעלות.

יוליה מלינובסקי: ואפילו הוספתי שם סעיף שמבקש שלוועדת הפנים של הכנסת, במקרה חשבתי שזה קשור לנושא הפנים, תהיה סמכות לקבוע פעם בשנה מחירים, כי המציאות כן משתנה.

יוליה מלינובסקי: מה שאת קובעת נכון לעכשיו, אולי זה מתייקר, אולי זה להיפך, הופך להיות יותר זול בשנה הבאה.

יוליה מלינובסקי: בדומה לתשלומי ההורים שזה יהיה שקוף.

יוליה מלינובסקי: שיהיו קייטנה או צהרון אחידים בכל הארץ וזה המחיר המקסימאלי של אותו מוצר, כי זה בעצם מוצר.

יוליה מלינובסקי: ואם ראש רשות ירצה להוזיל, הוא יכול.

יוליה מלינובסקי: הוא לא יכול לקחת יותר כסף.

יוליה מלינובסקי: כי היום כל אחד עושה מה שבא לו.

יוליה מלינובסקי: התחלתי.

יוליה מלינובסקי: כמובן שהחוק – לא שהוא נפל, הוא לא עבר, כי כמובן היו לחצים מאד כבדים מכל הכיוונים וכמובן מהשלטון המקומי, והתחלתי לנהל איתם דיון, איך אנחנו מתקדמים.

יוליה מלינובסקי: כי הזעקה היום בשטח גדולה.

יוליה מלינובסקי: חברי כנסת רבים כולל רחל, כולל את, אני, שאשא ביטון, דודו אמסלם.

יוליה מלינובסקי: יש צורך אמיתי לטפל בזה.

יוליה מלינובסקי: ישבתי עם השלטון המקומי.

יוליה מלינובסקי: במקרה זה דיברנו על נושא הקייטנות, כי זה גם נושא מאד קריטי.

יוליה מלינובסקי: שניים-שלושה ילדים במשפחה, מגיע הקיץ, זה הון תועפות של כסף.

יוליה מלינובסקי: והמדינה מצד שני רוצה שאנחנו כהורים נעבוד.

יוליה מלינובסקי: אז אם אנחנו נעבוד – מישהו צריך לשבת לטפל בילדים שלנו.

יוליה מלינובסקי: אין פה משהו אחר.

קארין אלהרר: נא לסיים בבקשה.

יוליה מלינובסקי: כן, אני מסיימת.

יוליה מלינובסקי: הגענו למסקנה שאפשר היום להפעיל קייטנת קיץ במתכנות 850 שקלים בחודש, שזה כנראה המחיר.

יוליה מלינובסקי: והשלטון המקומי בהתחלה הסכים, אחר כך הוא אמר וואו, אנחנו לא מוכנים לשום פיקוח על המוצרים האלה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא מוכנים שהמדינה תגיד לנו מה לעשות ותפקח עלינו.

יוליה מלינובסקי: זה בעצם שורש הבעיה.

יוליה מלינובסקי: כי מצד אחד הם אומרים אנחנו השלטון המקומי למען האזרח, מצד שני הם לא מוכנים לשום התערבות בנושא.

יוליה מלינובסקי: יתרה מזאת, בשיחה שהייתה לי עם השלטון המקומי על נושא הצהרונים, כשהצגתי נתונים שטרכטנברג אמר בדו"ח שזה 500 שקלים ואני הגעתי ל-650 שקלים, ופחות או יותר זו האמת כנראה, עם הגורמים בשלטון המקומי, הם אומרים בפה מלא: כן, ראשי ערים מרוויחים על זה והכסף הולך לדברים אחרים.

יוליה מלינובסקי: אז אני פשוט מתחברת פה להצעת החוק של חברת הכנסת רחל עזריה.

יוליה מלינובסקי: כנראה שאין מנוס.

יוליה מלינובסקי: אנחנו צריכים לעשות את זה משק סגור, אבל מצד שני, גם בשלטון המקומי צריכים להבין שהם לא משרתים את עצמם, הם משרתים את התושבים והחינוך הבלתי פורמאלי זה חלק משירות.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

קארין אלהרר: רחל, את רוצה עכשיו?

רחל עזריה: כן, אני אגיד כמה מילים.

רחל עזריה: קודם כל אני מברכת אותך על הדיון הזה ואני חושבת שיש פה גם הרחבה של נושא הצהרונים.

רחל עזריה: ככל שאנחנו מתקדמים ואנחנו מתקדמות, אנחנו מגלים שיש עוד המון עבודה ובכלל זה רק קצה הקרחון.

רחל עזריה: אני התחלתי לעסוק בזה כשהגעתי לכנסת.

רחל עזריה: הבאתי את מה שהתחלתי לעבוד עליו בירושלים, שזה האוכל הבריא, שהבנתי שדיברת על זה בתחילת הישיבה.

רחל עזריה: תודה, הגעתי מוועדת כספים.

רחל עזריה: אתמול עבר החוק בקריאה שנייה ושלישית וזו בעצם הפעם הראשונה שמישהו בכלל מתייחס לנושא הצהרונים.

רחל עזריה: זאת אומרת עד עכשיו כל עירייה פשוט נתנה מענה כי היה צורך במענה לתושבים, אבל שום דבר לא הוגדר – כמה זמן צריך להיות צהרון, מה אמור להיות בצהרון.

רחל עזריה: והתחלתי עם האוכל ובאמת גילינו שצריך לשתף פעולה הרבה מאד משרדי ממשלה, בגלל שאין אף אחד שאחראי על הצהרונים.

רחל עזריה: אין גוף.

רחל עזריה: אין מישהו.

רחל עזריה: אין הגדרה.

רחל עזריה: זה כאילו לא קיים.

קארין אלהרר: חור שחור.

רחל עזריה: זה ממש חור שחור.

רחל עזריה: ונושא אחר שגם עלה לאחרונה, זה מספר הילדים בצהרון.

רחל עזריה: בגנים יש כללים, שאסור יותר מ-35 ילדים בגן, אבל בירושלים היה מהלך שפתאום איחדו צהרונים ל-39 ילדים בצהרון.

<קריאה: היה - - -

קארין אלהרר: סליחה, לי הערות ביניים.

רחל עזריה: בסדר, היה מהלך.

רחל עזריה: היה מהלך של 39.

רחל עזריה: אם אתה רוצה לפתוח למה עשו את המהלך הזה.

רחל עזריה: לא?

קארין אלהרר: רחל, אל תעני.

רחל עזריה: אז לא ניכנס.

רחל עזריה: 39 ילדים בצהרון ובאמת להורים לא היה מה לעשות, כי אין כללים.

רחל עזריה: אין הגדרות.

רחל עזריה: מותר.

רחל עזריה: לכאורה אפשר לשים 100 ילדים בצהרון, עם אשת צוות אחת ופשוט שלא יבואו הילדים.

רחל עזריה: זאת אומרת אף אחד לא מגן על ההורים או על הילדים, או מגדיר כללים שבעצם מאפשרים ניהול של התהליך הזה.

רחל עזריה: אז אני שמחה ואני חושבת שאנחנו צריכים באמת להתקדם גם בפועל לפרקטיקה של איך צריך להיות מנוהל הצהרון ואני יודעת שעל זה הדיון.

רחל עזריה: רק עניין אחד על הנושא של המחיר.

רחל עזריה: אני הגשתי הצעת חוק ואנחנו מתקדמים עם העניין הזה, שבאמת יהיה משק סגור.

רחל עזריה: הבנו שאי אפשר, הפיקוח על מחירי הצהרון זה מורכב, כי העלות של כוח האדם במקומות שונים בארץ היא שונה.

רחל עזריה: יש מקומות שצריך להסיע את העובדים, יש מקומות שבהם האוכלוסייה מזדקנת - - -

קארין אלהרר: לא, אבל בעניין הזה אני כן רוצה לומר.

קארין אלהרר: תראו, מה זה פיקוח?

קארין אלהרר: בסופו של דבר מה שאנחנו לא רוצים שיקרה, זה מה ששמענו כאן בדיון הקודם, שאומרים לחברה המפעילה בואי קחי עוד כמה מאות שקלים, כי אנחנו צריכים את זה לספרייה ציבורית.

רחל עזריה: נכון, בדיוק.

קארין אלהרר: זה הדבר שמנסים למנוע.

רחל עזריה: נכון.

רחל עזריה: להגדיר מחירים.

קארין אלהרר: אנחנו לא רוצים להגדיר מחירים.

רחל עזריה: לא, זה באמת קשה.

רחל עזריה: זה באמת שונה ממקום למקום.

קארין אלהרר: אז אני אומרת, זה שונה ממקום למקום.

קארין אלהרר: יחד עם זאת אני כן חושבת, וזה גם מהות הדיון, חלק מהדיון היום, שלא יעלה על הדעת מצב שבו אנחנו נראה עלות שהיא פי שניים בין רשות לרשות.

רחל עזריה: נכון, נכון.

קארין אלהרר: אם יש פי שניים, כנראה שמישהו לוקח יותר וסתם.

קארין אלהרר: אז זה מה שאנחנו רוצים לבדוק היום.

<קריאה: לא, לא, ממש לא.

קארין אלהרר: לא, לא, אני לא ביקשתי מאף אחד לדבר כרגע.

רחל עזריה: ולכן העניין של משק סגור זה פשוט לומר – כל ההכנסות הולכות רק לצהרון.

רחל עזריה: ככה לדעתי זה צריך להיות.

רחל עזריה: בעיני זו הדרך שאנחנו נוכל להתקדם ויש לנו פה הרבה עבודה, אבל אני מרגישה שאנחנו לפחות בנתיב הנכון.

קארין אלהרר: הוועדה פנתה לכל ראשי המועצות ולכל החברות המפעילות או העמותות המפעילות, להעביר לוועדה תחשיב.

קארין אלהרר: אני אבקש לפתוח את הדיון בנציגי הרשויות שיציגו את עצמם, מאיזה רשות.

קארין אלהרר: נתחיל לפי סדר.

קארין אלהרר: נציגי הרשויות בבקשה.

קארין אלהרר: (הצגת נוכחים)

קארין אלהרר: קרית-ים, אתם הנציגים של ראש הרשות?

<אפרים בריגר: כן.

<יעקב חרל"פ: וגם הרצלייה.

קארין אלהרר: נציג ראש הראשות?

<יעקב חרל"פ: אני נציג של עיריית הרצלייה.

קארין אלהרר: מה זה אומר?

<יעקב חרל"פ: אני מנהל את החברה למרכזים קהילתיים.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: אני רק שואלת אם זה על דעת ראש הרשות.

<יעקב חרל"פ: כן.

קארין אלהרר: כי יש נציגים שהם חברי מועצה מהאופוזיציה ואחרי זה ראש המועצה יגיד לי זה לא אני.

קארין אלהרר: תראו, הורים ממטה מאבק ההורים שלחו לרשויות הבאות מכתבים והוועדה ליוותה את זה במכתב נוסף וביקשנו להעביר את התחשיב.

קארין אלהרר: עיריית בת ים שלחה הבוקר – אני מקווה שלא הייתה ציפייה להתייחסות מעכשיו לעכשיו.

קארין אלהרר: קריית אונו – לא קיבלנו שום תשובה.

קארין אלהרר: הוד השרון – לא קיבלנו שום תשובה, אבל אני מבינה שיש כאן נציג.

<חיים שאבי: כן.

קארין אלהרר: אז יש לך כאן את התחשיב להעביר לוועדה?

<חיים שאבי: כן.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: עיריית חיפה?

קארין אלהרר: לא הגיעו.

קארין אלהרר: למה?

<קריאה: של - - - עיריית חיפה והתחשיב הועבר לוועדה בחיפה ואחר כך לא הועבר אליכם.

קארין אלהרר: ועדה בחיפה?

קארין אלהרר: אני לא נמצאת בוועדה בחיפה.

<קריאה: בסדר, הם יעבירו אלייך.

קארין אלהרר: מתי?

<קריאה: השבוע הזה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: קריית אתא?

קארין אלהרר: יש כאן נציג של קריית אתא?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: הם ענו תשובה בלי תמחור.

קארין אלהרר: ביקשנו נתונים.

קארין אלהרר: באר שבע – העבירו מכתב.

קארין אלהרר: יש תחשיב מלא?

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל אותו.

קארין אלהרר: הרצלייה?

<יעקב חרל"פ: העבירו.

קארין אלהרר: העבירו, אבל העברתם מכתב בלי נתונים וביקשנו נתונים.

<יעקב חרל"פ: יש בדף האחרון.

קארין אלהרר: ביקשנו הבהרות ולא קיבלנו.

<יעקב חרל"פ: אז פשוט תכניסי.

<יעקב חרל"פ: מחיר הצהרון והכל מפורט באחוזים.

קארין אלהרר: גני תקווה - גברתי ראשת המועצה, בדיון הקודם עלה שהעלות לצהרונים שם היא 1,235 שקלים.

קארין אלהרר: נשלחה בקשת חופש מידע לגבי התמחור.

קארין אלהרר: יש?

<ליזי דלריצ'ה: נשלחו לעוזרת שלך אתמול כל הנתונים.

<ליזי דלריצ'ה: היא אישרה שהיא קיבלה את הכל.

<ליזי דלריצ'ה: המחיר שהוצג על ידי מי מהאנשים שהוצג לא היה נכון.

<ליזי דלריצ'ה: הצגנו את הכל עם דו"חות כספיים וכל הנתונים הרלבנטיים הנכונים.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: אור יהודה?

קארין אלהרר: קיבלנו תחשיב?

<ליאת שוחט: כן.

<ליאת שוחט: העברנו אתמול.

<ליאת שוחט: הדובר שלי העביר.

<ליאת שוחט: אני אבדוק שאישרו קבלה.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: מי שהעביר הבוקר, דרך אגב, לא בגלל עצלנות יתרה, פשוט לא הספקנו לראות דברים שמגיעים בבוקר.

קארין אלהרר: זיכרון יעקב?

<זיו דשא: העברנו אתמול.

קארין אלהרר: ראשון לציון?

קארין אלהרר: אין נציג מראשון לציון?

קארין אלהרר: לא ראיתי אותו.

<קריאה: למה זה מפליא?

<קריאה: אנחנו רודפים אחריהם חודשים.

קארין אלהרר: כתושבת ראשון לציון, אני מתנצלת.

קארין אלהרר: סתם, הייתי מצפה.

קארין אלהרר: חברת אופוזיציה לא מייצגת.

קארין אלהרר: חדרה, יש נתונים?

<יעקב זיגדון: העברנו.

<יעקב זיגדון: אם לא, יש לי פה תחשיבים.

<קריאה: אני הבנתי שהם העבירו.

<קריאה: אלינו למטה המאבק זה לא הגיע.

קארין אלהרר: גבעתיים נמצאים פה?

קארין אלהרר: ראש העיר?

<קריאה: לנו זה לא הגיע.

<קריאה: נפגשנו רק ביום ראשון.

קארין אלהרר: לא, אלי.

<רן קוניק: את רוצה את התגובה שלי?

קארין אלהרר: אני רוצה את התגובה רק שלך.

<רן קוניק: אוקיי, כי מתחילים לענות בשמי.

קארין אלהרר: אני לא אתן.

<רן קוניק: אז א', ככל הידוע לי עבר אתמול.

<רן קוניק: בכל מקרה, יש לי את זה גם פה ואני גם אשמח להציג את זה.

קארין אלהרר: מעולה.

<רן קוניק: ובלי קשר, ישבנו לפני מספר ימים עם ועד ההורים והכל - - -

<קריאה: ואיתנו, מטה המאבק.

<קריאה: קשה לו להגיד את זה, אבל - - -

קארין אלהרר: אני מבקשת לא להיכנס לאנשים באמצע הדברים.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: תל אביב?

קארין אלהרר: גם תל אביב לא הגיעו?

קארין אלהרר: אני מזהה כאן תכונה בערים הגדולות.

קארין אלהרר: רמת גן?

<משה בודאגה: קיבלתם.

<משה בודאגה: העברנו.

קארין אלהרר: מתי העברתם?

<משה בודאגה: אתמול.

<משה בודאגה: כפי שביקשתם.

קארין אלהרר: אני לא יודע.

קארין אלהרר: כי כשאומרים עד לדיון הבא זה יכול להיות גם באמצע, שתדעו.

<משה בודאגה: נקבע תאריך והעברנו בתאריך.

קארין אלהרר: חברים, זה לא נושא להתרגש ממנו.

קארין אלהרר: בת ים?

<קריאה: רמת גן לא קיבלנו.

<משה בודאגה: לא ביקשתם מאיתנו.

<קריאה: בת ים העבירו אתמול, בהתאם למה שביקשו.

קארין אלהרר: בת ים העבירו אתמול.

קארין אלהרר: תראו, אני תיכף אתן לנציגי הרשויות לומר את דבריהם.

קארין אלהרר: אני ביקשתי מהשלטון המקומי, בפגישה שהייתה לנו, מיכל מיד תדבר, אבל להבנתי השלטון המקומי הוא לא גורם שמפקח על, אבל הוא בהחלט גורם שיכול לתת איזו שהיא המלצה למה הסטנדרט ועל זה אפשר להוסיף – כאוות נפשם של ההורים ושל הרשויות – אני לא אפריע.

קארין אלהרר: אני מבטיחה.

קארין אלהרר: מיכל, את רוצה להציג את הדברים?

<מיכל מנקס: כן, אבל ברשותך, אני רוצה בראש ובראשונה לפתוח ולומר: אני אציג את הדברים שמגובשים במרכז וחשוב לי שקולם של ראשי הרשויות שהגיעו לכאן יישמע.

קארין אלהרר: בוודאי.

<מיכל מנקס: חשוב לי גם לומר שאני מתחילת הישיבה מרגישה שהשלטון המקומי הוא שק חבטות ויש תחושה לא נוחה - - -

קארין אלהרר: אין לנו כוונה כזאת.

<מיכל מנקס: מכמה דברים שנאמרו כאן לפני כן.

<מיכל מנקס: אז בראש ובראשונה אני רוצה לומר לפרוטוקול: אני קראתי את הדיון הקודם בקפידה.

<מיכל מנקס: אני מצדיעה לכם על דיון ארוך שסוכם ביותר עמודים מאשר הביקורת שערכה המדינה.

<מיכל מנקס: אין ספק שהנושא הוא חשוב.

<מיכל מנקס: אני רוצה להזכיר לפרוטוקול, בלפחות שלושה חוקים או החלטות ממשלה, קבעה המדינה שצריך למצוא מסגרות לימודיות – ואני מצטטת – לימודיות.

<מיכל מנקס: לימודי – הן הכוונה לבייבי סיטר והן הכוונה לפתרון לילדים להורים עובדים, אבל ללא ספק קבעה המדינה שבכדי לחזק את הכלכלה ובכדי לחזק את הנשים שיכולות לצאת לעבוד, וחבר הכנסת מקלב שדן גם ביכולתם של הגברים לצאת ולעבוד, ומשפחה שתוכל לכלכל את עצמה בכבוד ובה בשעה להיות רגועה שילדיה גם אוכלים ארוחה חמה, אגב זה משולי דו"ח העוני והמלצות טרכטנברג.

<מיכל מנקס: אני מזכירה את כל אלה גם בכדי להזכיר שאך לפני חודש, אם לא פחות, הצביעה המדינה שוב על דחייתו של יום חינוך ארוך - - -

קארין אלהרר: בקריאה ראשונה.

<מיכל מנקס: החוק שאמור היה כבר להיות מיושם במרבית היישובים.

<מיכל מנקס: ואני שמעתי את הסבר האוצר וקראתי אותו והסיכום של 3 מיליארדי שקלים עלות החוק, כמדומני, כפי שהציג האוצר, שאין ביכולתו לממן ועל כל הגיעו להסדרה איתנו, שדוחים אותו רק בשלוש שנים.

קארין אלהרר: מיכל, רק שנייה.

קארין אלהרר: סליחה שאני עוצרת אותך.

<מיכל מנקס: אני אגיע לנקודה.

קארין אלהרר: לא, אני מתנצלת שוב.

קארין אלהרר: אני רק אומרת, זה ש-20 שנים תמימות ממשלות ישראל לדורותיהן עוצרות את חוק יום לימודים ארוך, זה בושה וכלימה, בסדר?

קארין אלהרר: עברנו את זה.

קארין אלהרר: אנחנו נמצאים במקום שבו יש צהרונים כצורך השעה וזה צורך חשוב מאין כמוהו.

קארין אלהרר: בואו ננסה להיות ממוקדים בנושא היום.

קארין אלהרר: אני מבטיחה לך שזה לא מייתר את מאבקנו כאן בכנסת, להחיל את חוק יום לימודים ארוך, כי הוא חוק חשוב מאין כמוהו.

קארין אלהרר: רחל, רצית להעיר?

רחל עזריה: חשוב לי לומר, אנחנו יודעים את העלויות של חוק יום לימודים ארוך, גם אני במפלגה של שר האוצר וגם קארין הייתה במפלגה של שר האוצר הקודם, אנחנו מכירים את זה.

רחל עזריה: נעשה ניסיון משמעותי לייצר סבסוד עבור הצהרונים בכמה וכמה ערים.

רחל עזריה: ומה שאנחנו גילינו, שעדיין הרשויות המקומיות לא מצליחות לא לקחת אחוז מסוים מהכסף, גם כשהוא מגיע מהמדינה.

רחל עזריה: אז יש לנו פה בעיה.

<מיכל מנקס: אני לא יודעת על מה את מדברת.

רחל עזריה: אז כל המבנה של הצהרון וכל הפתרון הגדול של יום לימודים ארוך זה ייקח זמן.

רחל עזריה: אנחנו עכשיו נמצאים בתכנית הזאת וכל ניסיון להוסיף כסף, גם על ידי המדינה, עדיין בסופו של דבר לא מוזיל את העלויות, בגלל שהמתנ"סים, הרשויות המקומיות, לוקחים את הכסף בגלל הסכמים אחרים.

רחל עזריה: ולכן העניין הזה של המשק הסגור הוא קריטי.

<מיכל מנקס: לא, זו כבר האשמה.

<מיכל מנקס: אז תנו לי לסיים.

רחל עזריה: אבל בדיון הקודם זה דברים שנאמרו.

רחל עזריה: אנחנו חייבים ללכת על המשק הסגור כדי שגם נוכל להביא בסופו של דבר יום אחד כסף גם מהמדינה, כי היום אין טעם להביא כסף, אם בסוף הוא לא מגיע להורים.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: הבנו את הנקודה הזאת.

קארין אלהרר: מיכל.

<מיכל מנקס: אז אני רוצה להגיע לנקודה ולכן היה חשוב לי לבוא ולומר: המדינה בחרה לקחת צעד אחורה, לא רק לא להמשיך ולכבד את ההחלטות והחוקים, אלא השאירה ואקום.

<מיכל מנקס: הרשויות המקומיות, שראו את עצמן ונכנסו לואקום הזה מרצון, לעתים לא מרצון, לקחו את מקומה של המדינה ונכנסו בנעליה - ללא הסדרה, ללא תקינה, ללא חקיקה.

<מיכל מנקס: ובאמת, חברת הכנסת עזריה, אנחנו מברכים על החקיקה שאת הובלת ואנחנו איתך בעניין הזה.

<מיכל מנקס: לאט לאט מנסים להסדיר.

<מיכל מנקס: אני רוצה לחזור למסגרת המומלצת או להרכב מומלץ.

<מיכל מנקס: הדגש שלנו הוא דגש שראשית יש לבנות סטנדרטיזציה של איכות ההוראה.

<מיכל מנקס: יש לנו מודל שאנחנו בונים אותו ובשל העובדה שאנחנו רוצים להיות מדויקים ולוודא שסכומים שאנחנו קובעים לכל רכיב נכונים למטולה, לגדרה ולחדרה גם כן, אנחנו עדיין עובדים על המודל.

<מיכל מנקס: אבל המודל שאנחנו מדברים עליו הוא מודל שהאיכות בו היא ברורה.

<מיכל מנקס: אנחנו לא נתפשר.

<מיכל מנקס: היה ומדובר על מסגרות לימודיות, אנחנו חייבים את מעורבות משרד החינוך בעזרה שלו בפיקוח, בעזרה שלו כמובן בקבלת תכניות.

<מיכל מנקס: אנחנו צריכים לזכור שמדובר בשימוש בבתי ספר קיימים במודל המוצע.

<מיכל מנקס: המבנים והבלאי שלהם, ההוצאות שמשרד החינוך לא יכיר גם בהן, שנופלות כולן על כתפיה של הרשות המקומית, האחריות הרבה שיש בכל האספקטים.

<מיכל מנקס: אני רוצה להדגיש ולומר יש לנו מודל.

<מיכל מנקס: המודל מתבסס גם על תמחור של משרד החינוך על פי מודל בתי הספר של החופש הגדול ובהתאמה.

<מיכל מנקס: המודל לוקח בחשבון אח וזים של הורים שלא ישלמו, לא כי אין ידם משגת, כי אנחנו מכירים את זה מתופעת הסרבנים העקרוניים.

<מיכל מנקס: אנחנו לא נוציא ילד ממסגרת.

<מיכל מנקס: אנחנו מתבססים על מתן מלגות למשפחות שאין ידן משגת והדגש, אנחנו לא נלך לשם לבד.

<מיכל מנקס: מדינת ישראל תיתן את חלקה בכסף, בין אם לנצרך ובסיוע קביעה של תכנון.

קארין אלהרר: מיכל, אני מקבלת את מה שאת אומרת, אבל מה הסטנדרט שאתם מציעים?

<מיכל מנקס: אנחנו מגבשים מודל.

<מיכל מנקס: תקלי אותו לידייך.

קארין אלהרר: מתי?

<קריאה: אבל זה עולה לנו כסף בינתיים.

קארין אלהרר: היי, סליחה.

קארין אלהרר: הרשיתי לדבר?

קארין אלהרר: לא.

<קריאה: מצטערת.

<קריאה: את צודקת.

קארין אלהרר: בבקשה, מיכל.

<מיכל מנקס: אני מניחה שבימים הקרובים.

קארין אלהרר: ימים קרובים?

קארין אלהרר: בתוך שבוע הוועדה תקבל?

<מיכל מנקס: תקבל.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: אני מבקשת עכשיו לשמוע את נציגי הרשויות.

קארין אלהרר: נתחיל מזיכרון יעקב ונעבור לפי הסדר.

<זיו דשא: בוקר טוב ותודה על הדיון, גם לכל הפעילים, להורים שמעורבים בנושא.

<זיו דשא: אין בינינו מחלוקת שצהרונים צריכים להיות מוצר שהוא לא יקר.

<זיו דשא: אנחנו יושבים פה ואני רק רוצה לציין שאני בתפקיד ארבעה חודשים ותקצוב הצהרונים נקבע טרום תקופתי, אבל זה לא משנה לגבי האחריות שלי.

<זיו דשא: אני רוצה לומר שעם כניסתי לתפקיד, ממש לפני כחודשיים, כשעלה נושא הרישום זה ירד מ-150 ל-40 ב-33%, מתוך הבנה שבאמת צריך לטפל בנושא הזה.

<זיו דשא: לגבי הצהרונים עצמם, יש לנו כאן תחשיב שנעשה.

<זיו דשא: הוא מעיד על העלות שאנחנו רואים ועדיין אני גורס שאפשר לבדוק מה עוד ניתן להוזיל.

קארין אלהרר: כמה חוגים יש בצהרון הזה?

<זיו דשא: זהו, יש לנו צהרונים שיש היום פחות מ-14 ילדים ויותר, עד 26 בממוצע.

<זיו דשא: הממוצע הוא 19 ילדים בצהרון.

<זיו דשא: אנחנו נותנים חוג אחד מתחת ל-14 ילדים או שני חוגים מעל 14 ילדים, בשבוע.

<זיו דשא: יש לנו למשל עניין של כוח אדם.

<זיו דשא: אנחנו מקפידים, משתדלים, אבל לא תמיד מצליחים לגייס.

<זיו דשא: לפחות שיש - - - מובילה בצהרונים, יש לנו 9 כאלה, שזה גננות לשעבר, סטודנטיות מתקדמות לתארים, עובדות סוציאליות, מתוך ראייה שבאמת המוצר הזה, השירות לציבור, שירות חשוב, יהיה איכותי.

<זיו דשא: ואין ספק, אני אומר עוד פעם, שגם כשאני עובר על הדו"חות ואנחנו יושבים עליהם, יש עוד מקומות לראות מה עוד אפשר.

<זיו דשא: לדוגמא השכירות.

<זיו דשא: זה משהו שנקבע בעבר.

<זיו דשא: אני לא מבין למה צריך לשלם שכירות.

<זיו דשא: יש פה דברים שאנחנו עדיין יכולים לצמצם.

קארין אלהרר: שכירות כי הצהרונים לא מתקיימים בפסיליטיז.

<זיו דשא: לא, בדיוק בגלל שהם בתוך הגנים ובתוך זה, אבל זה משהו שנקבע, אני אומר - - -

<קריאה: זה המשך טבעי של הגן.

<זיו דשא: חברים, שנייה, אני מדבר על משהו שנקבע בסוף 2015.

<זיו דשא: אני ביולי 2016 - - -

קארין אלהרר: הבנתי, לא בתקופתך.

<זיו דשא: לא, לא קשור לתקופתי.

<זיו דשא: אני אומר שאני לוקח על עצמי את כל מה שנקבע, מתוך רצון לשפר.

<זיו דשא: דבר נוסף שאנחנו מדברים עליו ובאמת דיברה כאן נציגת השלטון המקומי, ושוב, אני עם ההורים, כי גם אני הורה לילדים קטנים.

<זיו דשא: מעמיסים על השלטון המקומי הרבה מאד דברים, אבל זה אף פעם לא בא עם איזה שהוא גמול כספי.

<זיו דשא: אנחנו סוציו 8, זיכרון, לא מקבלים שום תקצוב.

<זיו דשא: אני לא אכנס למצבנו הכספי, כי זה לא הדיון כרגע וזה גם לא צריך לעניין את הוועדה, אבל לא מקבלים תקצוב להרבה מאד דברים.

<זיו דשא: אני לא יודע אם בקריטריונים שייקבעו אנחנו ניכנס לתוך הקריטריונים האלה.

<זיו דשא: אין ספק מבחינת סדר הדברים ולמה הרבה הורים פונים ושואלים - - -

יוליה מלינובסקי: כמה זה עולה?

קארין אלהרר: רגע, רגע, יוליה.

<זיו דשא: היום משלמים 1,050 שקלים.

<זיו דשא: בשנה שעברה שילמו 1,000 שקלים.

<זיו דשא: יש פה את התחשיבים.

<זיו דשא: אני אומר שוב, אנחנו עושים על זה עוד עבודה כדי לראות מה ניתן להוזיל.

<זיו דשא: אפשר לחלוק עלי.

<זיו דשא: אפשר לא לחלוק עלי, זה בסדר.

קארין אלהרר: כמה סייעות יש?

<זיו דשא: יש שתי - - -

רחל עזריה: נשות צוות.

<זיו דשא: יש מובילה וסייעת או שתי סייעות.

קארין אלהרר: אוקיי.

<קריאה: מדובר על הגנים?

<זיו דשא: זה המשך של הגנים.

קארין אלהרר: מה השכר של סייעת

<זיו דשא: תלוי.

<זיו דשא: יש פה פירוט.

<זיו דשא: תלוי אם זו סייעת מובילה או לא.

<זיו דשא: יש ב-30 שקלים, יש גם ב-50 שקלים.

<זיו דשא: יש לנו עוד בעיה מאד קשה בגיוס כוח אדם.

<זיו דשא: אנחנו לצערי לא תמיד מצליחים לגייס כוח אדם.

<זיו דשא: אני אתן לך דוגמא, אנחנו למשל משלמים לפעמים באותו יום לארבע סייעות למרות שרק שתיים עובדות, כי אחת חולה, אז אנחנו משלמים גם עבור תקופת המחלה וגם מגייסים עוד סייעת.

<זיו דשא: כל הדברים האלה נלקחים בתחשיב.

<זיו דשא: שוב, אני אומר, יש עוד מקומות שאנחנו רוצים לבחון איפה להוזיל עדיין את הדברים.

קארין אלהרר: אדוני, אני רק רוצה לסכם.

קארין אלהרר: בעצם מדובר בצהרון שעלותו 1,050 שקלים.

<זיו דשא: לשנה הזאת.

<זיו דשא: בשנה שעברה זה היה 1,000 שקלים.

קארין אלהרר: אנחנו מדברים על שתי נשות צוות.

קארין אלהרר: אנחנו מדבר על בין חוג אחד לשני חוגים בשבוע.

<זיו דשא: תלוי בכמות הילדים בכל מסגרת.

קארין אלהרר: תלוי בכמות הילדים בכל מסגרת ואנחנו מדברים על ארוחה חמה?

<זיו דשא: כן.

קארין אלהרר: אוקיי.

<זיו דשא: ברשותך אני אומר עוד שני דברים.

<זיו דשא: אחד, אנחנו מתחילים בעצם לעבוד וכוח האדם מגיע ברבע לשתיים לגן, כי זה הסיום הפורמאלי של גני הילדים ונשאר למעשה עד חמש וחצי, מכיוון שלוקחים בחשבון שיש איחורים.

<זיו דשא: אין מצב שבחמש אנחנו נועלים את הגן.

<זיו דשא: דבר נוסף - - -

יוליה מלינובסקי: אחת נשארת תמיד.

קארין אלהרר: רגע, יוליה, רגע.

יוליה מלינובסקי: זה בסדר, אני יודעת על מה מדובר.

יוליה מלינובסקי: זה הכל כסף.

<זיו דשא: דבר נוסף שאני רוצה לומר לגבי דברים של הכשרות עובדים, דברים שאנחנו עושים.

<זיו דשא: שוב, לנו יש קושי לגייס כוח אדם באזור שלנו.

<זיו דשא: זאת אומרת זה מבנה שונה.

<זיו דשא: אין ספק שוב, העול הזה על ההורים, בסך הכל זה חתך גילאים - - - מבוגר, גם יש ילדים קטנים ואנחנו בפירוש, בסדר הדברים שלנו, - - - יש לנו הנהלה.

<זיו דשא: זה מנוהל על ידי עמותת המתנ"ס - - -.

<זיו דשא: סדר הגודל הוא כזה, אני יכול להחליט אבל אני מאמין שיש מינהל שצריך לעבוד מול הנהלה, לשמוע פרטים, לראות.

<זיו דשא: יש עוד אנשים שיביעו את דעתם, מתוך כוונה לראות כמה ואיך תהיה הוזלה אבל מה יהיה גובה ההוזלה, זה - - -

קארין אלהרר: יש כוונה להוזיל?

<זיו דשא: חד משמעית.

קארין אלהרר: חד משמעית.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: עיריית חדרה.

<יעקב זיגדון: בחדרה כרגע אנחנו מבצעים עבודה שמוביל אותה ראש העיר, להתארגן גם עם אנשים.

<יעקב זיגדון: מצד אחד להוזיל את העלויות של הצהרונים.

קארין אלהרר: מה העלות היום?

<יעקב זיגדון: 950 שקלים.

קארין אלהרר: מה זה כולל?

<יעקב זיגדון: אנחנו מפעילים 25 מסגרות.

<יעקב זיגדון: מי שמפעיל אותם זה גם חברה עירונית וגם החברה למתנ"סים, ובכמה מקרים בתי הספר גם עמותות פרטים.

<יעקב זיגדון: פחות או יותר המחיר הוא אחיד אצל כולם.

<יעקב זיגדון: זה כולל את הסטנדרט.

קארין אלהרר: מה זה סטנדרט?

<יעקב זיגדון: התשלום הוא קבוע לאורך כל השנה.

קארין אלהרר: חברים, אם אני לא שומעת, הפרוטוקוליסט גם לא שומע.

קארין אלהרר: חבל.

קארין אלהרר: הוא אומר דברים חשובים.

<יעקב זיגדון: התשלום הוא קבוע לאורך כל השנה, מהשעה אחת עד חמש וכולל ארוחה חמה ובארבע גם עוד איזה פרוסה, כיבוד קל כזה.

קארין אלהרר: כמה חוגים יש?

<יעקב זיגדון: בין אחד לשניים, כאשר זה כולל, כשאני אומר מחיר אחיד, יש 18 ימים בשנה שזה ימים מלאים בזמן החופשות וגם אז לא משלמים יותר.

<יעקב זיגדון: שומרים על אותה רמת מחיר.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: כמה צוות?

<יעקב זיגדון: בעניין הצוות, זאת הבדיקה, אמרתי לך.

<יעקב זיגדון: המגמה שראש העיר מוביל זה כן להוזיל את העלויות, תוך שמירה על מסגרת האיכות.

<יעקב זיגדון: אנחנו לא מתכוונים להתפשר על איכות.

קארין אלהרר: ברור.

קארין אלהרר: כמה אנשי צוות יש?

<יעקב זיגדון: על כל 15 תלמידים צריכה להיות מטפלת אחת.

<יעקב זיגדון: סייעת, מטפלת וכו'.

<יעקב זיגדון: כאשר ראש שהעיר גם לא רואה כלגיטימי – ואני מודיע פה גם בשמו – לייצר רווחים על חשבון הצהרונים, והסיבה מאד פשוטה.

<יעקב זיגדון: רוב הקהל של הצהרונים זה קהל שבוי ולכן אנחנו לא מתכוונים לייצר על הגב שלהם שום רווחים, ואם אנחנו רוצים לממן פעילות אחרת, אנחנו נמצא את המקורות.

<יעקב זיגדון: ההוזלה השנייה, וזה גם הבטחנו לוועד ההורים העירוני, כל העלויות הישירות והעירוניות שאנחנו צריכים לספוג אותן – חשמל ומים, ובטח לא ניקח שכירות, שום דבר.

<יעקב זיגדון: אנחנו מביאים באמת לעלות האמיתית.

<יעקב זיגדון: ובהמשך לרעיון לדעתי הנכון של חברת הכנסת עזריה, על משק סגור, בא לי רעיון מאד נכון, באמת שכל משק סגור יכלכל את עצמו ויקבל את רמת השירות שלמעשה ההורים מימנו, מבלי שהעירייה תרוויח מזה ולו גם שקל אחד.

קארין אלהרר: יישר כוח.

<זיו דשא: אני חייב להוסיף שגם אנחנו בחופשות נותנים יום מלא.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

קארין אלהרר: כל הצהרונים לדעתי אותו דבר.

קארין אלהרר: הנציג הבא, בבקשה.

<יעקב חרל"פ: הרצלייה.

<יעקב חרל"פ: גם העירייה וגם החברה למרכזים קהילתיים לא מרוויחים שקל מהצהרונים.

<יעקב חרל"פ: לא רק זה, העירייה מסבסדת את הצהרונים בשני מיליון שקלים.

<יעקב חרל"פ: אלה דברים שאפשר לבדוק אותם בצורה - - -

קארין אלהרר: אז מה זה עולה, אפס לתושב?

קארין אלהרר: לא הבנתי.

<יעקב חרל"פ: אני מוכן לתת דוגמאות.

<יעקב חרל"פ: אנחנו - - -

קארין אלהרר: אדוני, אני אשמח באותו נוהל, כפי שעשו הנציגים הקודמים.

<יעקב חרל"פ: העברנו את הכל.

קארין אלהרר: בסדר, אבל לוועדה: עלות צהרון.

<יעקב חרל"פ: 1,014 שקלים.

קארין אלהרר: כמה אנשי צוות, נשות צוות?

<יעקב חרל"פ: בכל צהרון, יש לנו צהרונים מ-8 ילדים ועד 35 ילדים, שזה המקסימום.

<יעקב חרל"פ: הממוצע הוא 24 ילדים.

קארין אלהרר: רגע, ובצהרון של 8 ילדים - - -

<יעקב חרל"פ: חייבים לשים שתי עובדות.

קארין אלהרר: רגע, שנייה, שנייה.

קארין אלהרר: צהרון של שמונה ילדים וצהרון של 35 ילדים ההורים משלמים אותו דבר?

<יעקב חרל"פ: כן.

קארין אלהרר: איך זה קורה?

<יעקב חרל"פ: כי ההורים לוחצים וראש העיר אין לו ברירה, רוצה לתת פתרון לתושבים, גם כשיש במקום מסוים גן בודד, שאי אפשר להרכיב משני גנים סמוכים.

<יעקב חרל"פ: ולא רק זה - - -

קארין אלהרר: לא, ה-8 נראה לי אחלה, אבל למה 35?

<יעקב חרל"פ: עם 35 יש שלוש עובדות.

<יעקב חרל"פ: לא רק זה, אנחנו מעסיקים ב-30% מהצהרונים שלנו סייעת צמודה לילדים שיש להם אלרגיה או שהם ילדים משולבים מהחינוך המיוחד.

<יעקב חרל"פ: ההורה משלם אפס.

<יעקב חרל"פ: העירייה והמתנ"ס מסבסדים את זה – חצי חצי.

<יעקב חרל"פ: ההורה לא משתתף בכלום.

<יעקב חרל"פ: האם לא נקבל ילדים שיש להם אלרגיה?

<יעקב חרל"פ: האם נדרוש מההורה - - -

קארין אלהרר: בוודאי שכן.

<יעקב חרל"פ: שגם ככה יש לו בעיה עם ילד אלרגני, האם נגיד לו - - -

קארין אלהרר: אתם מממנים מכיסכם את הסייעת באופן מלא?

<יעקב חרל"פ: חצי העירייה, חצי המתנ"ס.

<יעקב חרל"פ: ההורה לא משלם שקל, כי יש לו ברירה.

<יעקב חרל"פ: משרד החינוך מממן סייעת צמודה לילד אלרגני עד השעה 14:00.

<יעקב חרל"פ: משעה 14:00 עד 17:00 - - -

קארין אלהרר: ב-14:00 הוא מבריא, אתה לא יודע?

<יעקב חרל"פ: משעה 14:00 עד 17:00, או שנקבל אותו לצהרון או שנשלח אותו הביתה, ואז ההורה יצטרך.

<יעקב חרל"פ: במקביל לזה, לאור השינוי המדהים שהיום חוק חינוך חובה הוא מגיל 3, אנחנו מפעילים צהרונים מגיל שנתיים ושמונה חודשים וזה אסור להשוות צהרון לילדים בגין שנתיים ושמונה חודשים לילדים בכיתה ג'.

<יעקב חרל"פ: כי החל מהילד ה-25 אנחנו מוסיפים על חשבוננו סייעת שלישית.

<יעקב חרל"פ: ואם זה גן עם 30 ילדים גם סייעת רביעית.

<יעקב חרל"פ: ולכן, כשאתם עורכים השוואות, אתם חייבים לבדוק את זה בצורה יחידנית, כי כמו שאמרתי - - -

קארין אלהרר: כמה צהרונים עם 4 סייעות יש לכם?

<יעקב חרל"פ: יש לנו כ-20 כאלה.

קארין אלהרר: 20 מתוך?

<יעקב חרל"פ: מתוך 100.

<יעקב חרל"פ: וכמו שאמרתי, יש לי 29 סייעות רפואיות בלבד.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: שאלה נוספת, איזו הצגות, חוגים, מה זה כולל?

<יעקב חרל"פ: כמו כולם, שני חוגים בשבוע.

<יעקב חרל"פ: ימים ארוכים שנותנים פתרון משבע וחצי עד שעה חמש, כולל שעות נוספות לעובדות ועל פי לוח החופשות של משרד הכלכלה.

<יעקב חרל"פ: וצריך לזכור שבאזור המרכז אני משלם לגננת שכר התחלתי של 50 שקלים לשעה ברוטו.

קארין אלהרר: יש גם גננת וגם סייעות?

<יעקב חרל"פ: גם גננת וגם סייעת.

<יעקב חרל"פ: ועם כל זה שאני משלם שכר פי שניים מערים אחרות, שנותנות לכם דוגמאות צהרון ב-500 שקלים, אני מכיר מקומות שמשלמים 26 שקלים.

<יעקב חרל"פ: אני משלם לגננת מוסמכת - - -

קארין אלהרר: 26 שקלים לגננת?

<יעקב חרל"פ: בחלק מהערים, כשאתם מחשבים צהרון ב-450 שקלים, אז צהרון ב-450 שקלים למי שנותן 3 שעות צהרון, אי אפשר להגיע לסכום כזה, אלא אם כן אתם משלמים שכר מינימום לגננת.

רחל עזריה: לא, אף אחד לא מדבר על 450 שקלים.

<קריאה: 650 שקלים.

קארין אלהרר: לא, לא, אין דיבור על 400 שקלים.

קארין אלהרר: אני לא שמעתי את המספר הזה.

רחל עזריה: אף אחד לא מדבר על סכומים כאלה.

<יעקב חרל"פ: גם 600 שקלים.

<יעקב חרל"פ: רק דבר אחרון, אם אני משלם לגננת מוסמכת 55 שקלים לשעה ואני מעסיק אותה שלוש שעות ביום ואני מעסיק אותה ימים ארוכים ואני גם מתמודד עם 15% מילוי מקום, כי מה לעשות, חסר לי היום בתקן של העובדות 15 עובדות.

<יעקב חרל"פ: 9 גננות – למרות שאני משל 55 שקלים, כמו שאמרתי ועוד סייעות וכל יום עובדות חולות, חופשה ואני צריך לתת פיתרון.

<יעקב חרל"פ: אני לא יכול להשאיר גן, כמו שסיפרת על מקרה מזעזע ששמים נערה.

<יעקב חרל"פ: ולכן אני מעסיק 15% עובדות מחליפות כל יום.

קארין אלהרר: שהן מה, בסטנד ביי כל הזמן?

<יעקב חרל"פ: הן לא בסטנד ביי, הן כל הזמן מחליפות.

<יעקב חרל"פ: אין יום שכל העובדות מגיעות.

<יעקב חרל"פ: היה לי יום אחד ש-30 עובדות היו חסרות - - -

קארין אלהרר: טוב, בסדר, אז מה הן עושות כשהן לא מגיעות?

<יעקב חרל"פ: כל הצוות של המשרד יצא מהמתנ"ס, הלך לעשות מילוי מקום בגנים.

<יעקב חרל"פ: כי זה מקצוע שעד שלא יסדירו אותו, שהגננות מהבוקר יעבדו עד השעה חמש, יעבדו רק שלושה ימים בשבוע ובשלושה ימים האחרים יעבדו עובדות אחרות, אז אנחנו נמצא במקצוע שאי אפשר למצוא לו כוח אדם איכותי.

<יעקב חרל"פ: כי אף אחד לא אוהב לעבוד רק משתיים עד חמש.

<יעקב חרל"פ: ומצד שני תזכרו שהדרישה מצד ההורים – ולגיטימית היא – למצוא פתרון לכל יום חופש, כולל חול המועד, הלוואי עד השעה שבע בערב, כולל יולי-אוגוסט.

קארין אלהרר: לא, אני לא רואה את הילד שלי בצהרון עד - - -

<יעקב חרל"פ: גם אני לא רוצה, אבל זו דרישה של הורים ואני אומר – העובדות הן לא עבדים.

<יעקב חרל"פ: לא מגיע להן יום חופשה אחד לפני פסח?

קארין אלהרר: מגיע גם מגיע.

<יעקב חרל"פ: לא מגיע להם יום חופש אחד בחנוכה?

קארין אלהרר: אדוני, אני רוצה לשאול אותך שאלה שאני אשמח להתייחסות גם מהנציגים הבאים.

קארין אלהרר: איך אדוני מסביר את העלייה פי שניים משנת 2011 לשנת 2014.

קארין אלהרר: תסבירו לי מה קרה.

קארין אלהרר: הייתה איזו נקודת שבר.

<יעקב חרל"פ: שלוש סיבות.

<יעקב חרל"פ: תסלח לי חברת הכנסת עזריה, זה לא שהארגונים פתאום גילו שיש כסף להורים.

<יעקב חרל"פ: שלושה דברים השתנו: הדבר הראשון, חוק החינוך חינם מגיל 3 גרם לזה שגני הילדים והצהרונים התחילו לתת פתרונות ילדים מגיל שנתיים ושמונה חודשים.

<יעקב חרל"פ: כל כוח האדם נעלם.

<יעקב חרל"פ: כל העובדות שלנו, למרות שאני משלם 50% יותר מהעירייה, חיפשו עבודה בבוקר, כי פתאום העירייה הייתה צריכה לקלוט עשרות סייעות.

<יעקב חרל"פ: עובדת מעדיפה לקבל שכר מינימום, אבל בעירייה, וללכת הביתה בשעה שתיים.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: היא עובדת קבלן, מה זה משנה לה?

<יעקב חרל"פ: לא, לא, לא, היא עובדת עירייה.

רחל עזריה: לא, היא הופכת להיות עובדת עירייה כי היא עובדת בוקר.

<יעקב חרל"פ: עד השעה שתיים.

<יעקב חרל"פ: נכון שהעירייה משלמת לה עד שלוש וחצי, אבל משעה שתיים עד שלוש וחצי היא לא עושה שום דבר.

<קריאה: היא הולכת הביתה.

<יעקב חרל"פ: לא, היא לא הולכת הביתה.

<יעקב חרל"פ: היא צריכה להדפיס שעון.

<יעקב חרל"פ: היא יושבת ולא עוזרת.

<יעקב חרל"פ: הזכיר פה החבר בישיבה הקודמת, שהגיע הזמן שהסייעות האלה, שמקבלות שכר עד השעה שלוש וחצי, יעבדו עד שלוש וחצי.

<יעקב חרל"פ: ואני לא אומר לריב עם ההסתדרות על עובדות שהתחילו לפני 30 שנה.

<יעקב חרל"פ: מה עם העובדות שמתחילות מחר?

<יעקב חרל"פ: תגידו להן – את עובדת עד השעה שלוש וחצי, את עובדת בצהרון עוד שעה וחצי.

קארין אלהרר: אוקיי, זו הסיבה הראשונה.

<יעקב חרל"פ: זו הסיבה הראשונה.

<יעקב חרל"פ: הסיבה השנייה, כולנו רוצים אוכל בריא ובצדק.

<יעקב חרל"פ: עלות האוכל הבריא יקרה יותר מאשר - - -

קארין אלהרר: בכמה אתה מתמחר את האוכל הבריא?

<יעקב חרל"פ: 12 שקלים למנה ויש גם 13 שקלים.

<יעקב חרל"פ: זה ממוצע.

<יעקב חרל"פ: זה תלוי.

<יעקב חרל"פ: זה ממוצע.

<יעקב חרל"פ: בוא נגיד אם אתה משלם אוכל בריא איכותי, זה בין 12 שקלים ל-13 שקלים ולא כמו שבעבר היו מקומות שנתנו אוכל - - -

רחל עזריה: האוכל הבריא הגיע בשנת 2013?

רחל עזריה: נו, באמת.

רחל עזריה: 2013?

רחל עזריה: הוא לא הגיע בשנת 2013.

רחל עזריה: העלייה משנת 2012 ו-2013 להוצאה של משפחה בעשירונים 7-8 – מ-647 ל-970 שקלים.

רחל עזריה: אי אפשר להסביר את זה, עם כל הכבוד לאוכל.

רחל עזריה: בוא נעבור לנושא השלישי.

רחל עזריה: כאילו, קשה להסביר את זה.

<יעקב חרל"פ: אם אתם תסתכלו בגרף שאני חילקתי לכם - - -

רחל עזריה: גם היית בירושלים אז בכלל.

<יעקב חרל"פ: נכון, הייתי בירושלים.

קארין אלהרר: אל תסגירי אותו.

<יעקב חרל"פ: אני 25 שנה מפעיל צהרונים ואני אומר לכם שינויים הם אחרי 25 שנה.

<יעקב חרל"פ: רק בטבלה שנתתי לכם – 52% מעלות הצהרון זה כוח אדם.

<יעקב חרל"פ: אם כוח האדם עלה ב-30%, ואני אומר לכם שאם אני משלם שכר התחלתי, אז זה החלק הארי של העלות של הצהרונים; והחלק המשמעותי השני זה האוכל, שזה 26%.

<יעקב חרל"פ: עוד 25% זה מה ש - - -

קארין אלהרר: לא הבנתי, מה נתתם להם קודם בצהרון?

קארין אלהרר: מה, ארטיק?

קארין אלהרר: אני לא מבינה.

רחל עזריה: מים.

<יעקב חרל"פ: פעם היו נותנים שניצל.

יוליה מלינובסקי: גם היום נותנים שניצל.

קארין אלהרר: גם היום יש שניצל.

<יעקב חרל"פ: לא, לא, לא, היום בהרצלייה לא נותנים שניצל מעובד.

רחל עזריה: מה נותנים, סטייקים?

<יעקב חרל"פ: נותנים חזה עוף על הפלנצ'ה.

רחל עזריה: כן, ואסאדו.

<יעקב חרל"פ: ההורים היום דורשים אוכל בריא ובצדק.

<יעקב חרל"פ: הילדים מתחננים לקטשופ, אנחנו לא נותנים.

<יעקב חרל"פ: זה לא בריא.

<יעקב חרל"פ: העובדה היא אבל - - -

קארין אלהרר: נו, אז ירד לכם מהתקציב.

קארין אלהרר: רגע, אדוני, בוא ננהל את זה רגע כדיון רציני, בסדר?

קארין אלהרר: תראה, אני מקבלת את העלייה בעלות כוח האדם.

קארין אלהרר: זו סיבה שאני יכולה לקבל אותה, אם כי אדוני, באמת אני אומרת לך, בלב שלם, קשה לי לראות איך זה העלה את העלויות בפי שניים.

קארין אלהרר: אני אומרת, הייתה עלייה ואני לוקחת אותה - - -

<יעקב חרל"פ: זה לא עלה פי שניים.

קארין אלהרר: אדוני, זה לא אני המצאתי.

רחל עזריה: זה הלמ"ס אומר.

<יעקב חרל"פ: אני הפעלתי צהרונים גם בהרצלייה לפני שבע שנים ולפני 10 שנים צהרון עלה 840 שקלים.

<יעקב חרל"פ: היום הוא עולה 1,014 שקלים.

<יעקב חרל"פ: האם זה פי שניים?

<יעקב חרל"פ: אותה עיר ואני אגיד לך יותר מזה - - -

קארין אלהרר: לא, זה ממוצע בארץ, אדוני.

קארין אלהרר: אנחנו מדברים על ממוצע בארץ.

<יעקב חרל"פ: אבל את משווה את גדרה וירוחם להרצלייה, רמת השרון, רעננה?

קארין אלהרר: לא, אני לא משווה.

יוליה מלינובסקי: זה אותם ילדים, תתפלא לשמוע.

<יעקב חרל"פ: אבל ההוצאות יותר גדולות.

<יעקב חרל"פ: ההוצאות.

<יעקב חרל"פ: הלוואי.

<יעקב חרל"פ: אני חשבתי להסיע ברכבת נשים עובדות מקלנסואה, מטירה, מחיפה, ממקומות שבהם עובדות מוכנות לעבוד בשביל - - -

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: אדוני, הייתי בסיבה השנייה ונותרת לך השלישית.

<יעקב חרל"פ: סיבה שלישית, ואולי היא - - -

קארין אלהרר: שכחת?

קארין אלהרר: אל תפריעו לו.

<יעקב חרל"פ: הרשתות החברתיות גורמות לזה שההורים רוצים כל הזמן יותר.

<יעקב חרל"פ: כי אם במקום אחד יש חוג קוסמים, הם רוצים גם אצלם ולכן כל ההוצאות - - -

קארין אלהרר: אבל אדוני אומר שבלאו הכי יש חוג אחד.

<יעקב חרל"פ: לא, שני חוגים בשבוע.

קארין אלהרר: תראו, כבר היה שר שאמר שהפייסבוק אשם בפיגועי הטרור.

קארין אלהרר: עכשיו אנחנו מאשימים אותו גם בעליית מחירי הצהרונים.

קארין אלהרר: צוקרברג מאד לא שבע רצון.

קארין אלהרר: אדוני, נו, תהיה רציני.

<יעקב חרל"פ: לא, הסיבה שהיום - - -

<קריאה: אם אתה מעלה 30% - - -

<יעקב חרל"פ: לא, לא, אני רוצה להסביר ואני מצטער שאנחנו הגענו למצב הזה, אבל האצבע הקלה על ההדק, שגורמת להורה לכתוב משהו על עובדת או לכתוב משהו על ארגון, גורמת לזה שאנחנו - - -

קארין אלהרר: לא, אנחנו לא שם, אדוני.

<יעקב חרל"פ: אבל תקשיבי.

קארין אלהרר: לא, אבל רגע, אני רוצה פשוט לקבל תשובה לשאלה, זה ממש יעזור לי.

קארין אלהרר: אני לא שם.

קארין אלהרר: אנחנו לא במקום של השמצות אישיות.

קארין אלהרר: אני מדברת כעניין עקרוני.

קארין אלהרר: תראה, אם היית אומר לי שבעקבות הפניות הנרגשות של ההורים לחוג קוסמים הוספתם עוד חוגים, הייתי אומרת אוקיי, חלה עלייה דרמטית, כי נוספו חוגים.

קארין אלהרר: אבל אתה לא אמרת לי אני הוספתי עוד חוגים.

קארין אלהרר: אתה אומר לי יש חוג אחד, מקסימום שניים.

<יעקב חרל"פ: לא מקסימום.

<יעקב חרל"פ: שני חוגים בשבוע.

קארין אלהרר: שני חוגים בשבוע.

<יעקב חרל"פ: ועוד חוג בכל יום קייטנה.

<יעקב חרל"פ: ואנחנו היום, אני מודה, מוציאים גם כסף על דברים שבעבר לא היו ברורים, כמו פיקוח, כמו הדרכה, כמו שיווק.

קארין אלהרר: מי מפקח עליכם?

<יעקב חרל"פ: מי מפקח?

<יעקב חרל"פ: ראשית יש לנו מפקחות אזוריות מטעם הארגון ובנוסף לזה אנחנו משלמים למפקחים חיצוניים, שעושים בקרות חיצוניות - - -

קארין אלהרר: מי אלה?

<יעקב חרל"פ: מטעם החברה למתנ"סים.

<יעקב חרל"פ: אני משלם לבקריות.

קארין אלהרר: אדוני יודע שבדיון הקודם ישבה כאן נציגה של החברה למתנ"סים - - -

<יעקב חרל"פ: היא גם עכשיו נמצאת כאן.

קארין אלהרר: אהלן, מה העניינים.

קארין אלהרר: וסיפרה, תאמינו לי, באומץ לב ובהגינות, שאני לא זוכרת שהייתה כזאת הגינות בכנסת הרבה שנים, לפחות מהשנים שאני כאן, שאמרה שממש רשויות אומרות לה בואי, תבקשי עוד 100, 200, 300 שקלים, אני צריך את זה לספרייה הציבורית.

קארין אלהרר: תראה, אני לא אומרת שספרייה ציבורית זה לא סיבה טובה.

קארין אלהרר: זה מקום טוב לתת לו כסף, אבל וואלה, תשאל אותי.

קארין אלהרר: אני ההורה, אתה מבקש ממני תשלום עבור שירות, בשמחה ובחפץ לב, אני לא אגזול מהילד ולא אגזול ממך מה שמגיע לך.

קארין אלהרר: אבל תוספת על דברים שלא קשורים לילד?

קארין אלהרר: למה?

<יעקב חרל"פ: אז אני מייצג פה את הרצלייה, והמצב הוא הפוך.

<יעקב חרל"פ: העירייה נותנת לי שני מיליון שקלים.

קארין אלהרר: אוקיי, אז אני שמחה.

<יעקב חרל"פ: אבל אני אומר שהיום, בגלל שהשיווק הוא מאד משמעותי, שההורים יבינו על מה הם משלמים, אז מוציאים כסף על דברים שהיה אפשר גם להסתדר בלעדיהם.

רחל עזריה: כמו?

<יעקב חרל"פ: כמו מה?

<יעקב חרל"פ: כמו כל מיני פרסים לילדים, כל מיני הצגות שמביאים לילדים.

קארין אלהרר: אז תוותר על הפרסים.

קארין אלהרר: בוא אני אעזור לך.

קארין אלהרר: תוותר על הפרסים.

קארין אלהרר: ועד ההורים יקנה את הפרסים האלה.

קארין אלהרר: זה מוזיל את העלות?

קארין אלהרר: רגע, סליחה, אדוני, אמרת פרסים.

קארין אלהרר: אני מקשיבה, באמת, זה נופל על אוזניים קשובות.

קארין אלהרר: אני מייתרת את הצורך של עיריית הרצלייה לממן פרסים.

קארין אלהרר: ועד ההורים לוקח על עצמו לממן את הפרסים.

<קריאה: ממש לא.

קארין אלהרר: עכשיו אני שואלת - - -

<יעקב חרל"פ: חסכת לי 20 שקלים.

קארין אלהרר: האם אני חוסכת לך?

קארין אלהרר: תוריד את העלות של הצהרון?

<יעקב חרל"פ: לא.

<יעקב חרל"פ: ב-20 שקלים זה לא פותר, אבל אם אני אקבל את עובדות העירייה - - -

קארין אלהרר: לא, אוקיי, אז די.

קארין אלהרר: אז תן לי תשובות רציניות כדי שאני אענה לך גם רציני.

<יעקב חרל"פ: אמרתי, כוח האדם עלה ב-50%.

<יעקב חרל"פ: האוכל עלה והפיקוח והליווי זו השקעה.

<יעקב חרל"פ: לא כל ארגון מוכן לשלם למבקר חיצוני על מנת שיבקר אותו.

<יעקב חרל"פ: יש כאלה שלא רוצים שיבקרו אותם.

קארין אלהרר: אני אפתיע אותך, אני אעשה ספוילר, לא כל הרשויות מעסיקות מבקר חיצוני, בסדר?

קארין אלהרר: אוקיי, תודה רבה לנציג הרצלייה.

קארין אלהרר: בבקשה, גברתי.

<ליזי דלריצ'ה: אהלן, ראש המועצה של גני תקווה.

<ליזי דלריצ'ה: קודם כל חברת הכנסת קארין, אני מברכת אותך על היוזמה.

<ליזי דלריצ'ה: אני חושבת שכל יוזמה, כשלוקחים לידיים ובודקים, יש רשויות שיכולות לענות, בעיקר תושבי מדינת ישראל.

<ליזי דלריצ'ה: אז קודם כל בשם הכלל אני מודה לך.

<ליזי דלריצ'ה: כל דבר שבודקים, תמיד אפשר לגלות שרק טוב נעשה מזה, וזה לא משנה אם זו מחאת פייסבוק או מחאת תושבים או מחאה ארצית.

<ליזי דלריצ'ה: אז אני שמחה על כך.

<ליזי דלריצ'ה: בגני תקווה יש צהרון לילדים.

<ליזי דלריצ'ה: המחיר שלו הרשמי, הנגבה הוא 1,075 שקלים.

<ליזי דלריצ'ה: אם אני מנטרלת את כל ההנחות למקרי הרווחה ואני מתייחסת לזה אכן כמשק סגור, כי אני בהחלט חושבת שזה צריך להיות משק סגור, למרות שבהערת אגב אני חייבת להלין על כך שאני יישוב במרכז הארץ, 95% ארנונה למגורים, 5% בלבד ארנונה ממסחר ומשרדים.

<ליזי דלריצ'ה: סוציו אקונומי 8, לא מסיימת את החודש, מנסה מכל וכל למצוא מאיפה ככה לעשות גם אירועים לתושבים וגם להעלות את רמת החינוך וגם את רמת הניקיון והצרכים של התושבים גדולים ומספר יחידות הדיור עולה וגדל.

<ליזי דלריצ'ה: יחד עם זאת, אני חושבת שההורים בוודאי לא צריכים לשלם על זה.

<ליזי דלריצ'ה: יש להם מספיק הוצאות גם ככה.

<ליזי דלריצ'ה: ולכן אני רוצה לחדד, יש לנו שני חוגי העשרה.

<ליזי דלריצ'ה: ההזנה – זה כולל 16 ימים של חופשה ארוכה, שבהם זה גם יותר מארוחת צהרים, זה גם ארוחת בוקר וגם ארוחה אחר כך.

<ליזי דלריצ'ה: זה לוקח תקורה, הוצאות תפעול ישירות וכל העלויות של רישום לילדים חלקיים, הנחות ילדים, הנחות רווחה.

<ליזי דלריצ'ה: הכל.

<ליזי דלריצ'ה: משק סגור, שקל אחד לא נשאר לנו.

<ליזי דלריצ'ה: בנוסף חשוב לי מאד לציין, בארבע שנים האחרונות שאנחנו מפעילים את זה, אני לא משתמשת בחברה למתנ"סים.

<ליזי דלריצ'ה: היה גוף פרטי שניהל את זה.

<ליזי דלריצ'ה: לקחנו את זה אל המועצה כדי לחסוך בעלויות, כי בטוח שהגוף הפרטי הזה עשה והרוויח כסף.

<ליזי דלריצ'ה: בארבע שנים זה עלה רק ב-17% מ-930 שקלים ל-1,070 שקלים ורק בגלל עלויות כוח האדם.

<ליזי דלריצ'ה: אחד לאחד ניתן לראות את זה בדו"ח.

<ליזי דלריצ'ה: אם יש עוד שאלות אני אשמח.

קארין אלהרר: גברתי, בכמה הוזיל המעבר מהעמותה או החברה החיצונית מעבר לרשות?

<ליזי דלריצ'ה: צריך להסתכל לפני 4 שנים, כי עשיתי את זה לפני 4 שנים ואז זה היה 930 שקלים.

<ליזי דלריצ'ה: אני מניחה שבעקבות חוק טרכטנברג ובעקבות הביקוש לסייעות, המחיר גם עלה ובעקבות עליית השכר במשק.

<ליזי דלריצ'ה: אז קשה לי בדיוק לענות תשובה כשאין לי את הנתונים מול העיניים, אבל בוודאות, הוא הרוויח כסף.

<ליזי דלריצ'ה: הוא מאד מאד כעס כשזה עבר לגני תקווה, לרשויות.

רחל עזריה: אז את מבינה שזה קצת?

רחל עזריה: אני לא יודעת, אני שומעת וזה כאילו לא מסתדר.

רחל עזריה: מצד אחד את אומרת הוא הרוויח כסף, מצד שני המחיר לא ירד והוא גם עלה בשנים האחרונות, בארבע שנים.

<ליזי דלריצ'ה: לא, יש נתונים בארבע שנים.

<ליזי דלריצ'ה: אני העליתי את הצהרון מ-930 שקלים.

<ליזי דלריצ'ה: עלות כוח האדם, כשלוקחים עלות איכותית - - -

רחל עזריה: אבל אמרת שהוא הרוויח.

<ליזי דלריצ'ה: הוא הרוויח, אבל הוא לא נתן את ההנחות שאני נותנת לילדי הרווחה.

<ליזי דלריצ'ה: הוא לא עשה מכרז אוכל.

<ליזי דלריצ'ה: אני עשיתי מכרז חדש.

<קריאה: אבל את לא נותנת, זה על חשבון ההורים.

קארין אלהרר: סליחה.

<ליזי דלריצ'ה: איכות האוכל.

קארין אלהרר: סליחה, רק לחברי כנסת מותר להתפרץ והיא ברשות דיבור, ראשת העיר, ולכן אף אחד אחר לא מדבר עד שמקבלים רשות דיבור.

קארין אלהרר: בבקשה.

<ליזי דלריצ'ה: ראש העיר ולא ראשת, אם אפשר.

<ליזי דלריצ'ה: זה נשמע לי כמו צפרדעון.

<ליזי דלריצ'ה: בכל מקרה, המחיר עלה בעקבות עליית השכר.

<ליזי דלריצ'ה: ניתן לראות את זה ולבדוק את זה.

<ליזי דלריצ'ה: וחוץ מזה, מדובר במתמטיקה ובמדעים.

<ליזי דלריצ'ה: כל מי שנותן פה נתונים, ניתן להכניס לאקסל, הוא יודע לחשב את הכל ואפשר ללמוד את הפערים.

<ליזי דלריצ'ה: יש רשויות שאולי נוהגות אחרת.

<ליזי דלריצ'ה: ברשות שאני מכירה וברשויות מסביבי, אנחנו לא מרוויחים כסף.

<ליזי דלריצ'ה: כל ההוצאות חוזרות פנימה.

<ליזי דלריצ'ה: זה ביטוח, זה העשרה, זה ביקורת פנימית שלנו.

<ליזי דלריצ'ה: באמת אפשר לראות את הנתונים בצורה שקופה לגמרי.

קארין אלהרר: הפסיליטיז הם של משרד החינוך?

<ליזי דלריצ'ה: מה הכוונה הפסיליטיז?

קארין אלהרר: המקום.

<ליזי דלריצ'ה: המתקנים ומוסדות הציבור של גני תקווה, של הרשות המקומית.

יוליה מלינובסקי: סליחה, שאלת הבהרה, כבוד יושבת הראש.

יוליה מלינובסקי: כמה השכר של סייעת?

<ליזי דלריצ'ה: סייעת 22 שקלים ללא עלות מעביד.

יוליה מלינובסקי: נו, משכורת מינימום.

<ליזי דלריצ'ה: סליחה, סליחה.

<ליזי דלריצ'ה: סליחה, טעות.

יוליה מלינובסקי: אז על מה את מדברת?

<ליזי דלריצ'ה: סליחה, 32 מפעילה ו-32 שקלים סייעת ללא עלות מעביד.

<ליזי דלריצ'ה: ברוטו.

<ליזי דלריצ'ה: סליחה.

יוליה מלינובסקי: כמה לגננת?

<ליזי דלריצ'ה: 52 שקלים.

<ליזי דלריצ'ה: בסדר?

יוליה מלינובסקי: זה לא מסתדר.

רחל עזריה: לא, זה לא הגיוני.

<ליזי דלריצ'ה: פחות משכר מינימום אף אחד לא - - -

קארין אלהרר: רגע, כמה ההזנה?

<ליזי דלריצ'ה: ההזנה 12.5 שקלים ליום לארוחה.

יוליה מלינובסקי: כשאני עשיתי את התחשיב שלי, אמרתי הזנה מקסימום 15 כולל מע"מ.

יוליה מלינובסקי: אז זה פחות או יותר דומה.

קארין אלהרר: כמה אמרנו שהצהרון עולה?

קארין אלהרר: 1,047 שקלים?

<ליזי דלריצ'ה: המחיר הרשמי שמפורסם וההורים משלמים מכיסם, זה 1,075 שקלים.

<ליזי דלריצ'ה: אני הורדתי בשקלול את המחיר של הנחות ילדים, הנחה לילד שני - - -

קארין אלהרר: לא לדבר.

קארין אלהרר: אני לא שומעת אותה.

<ליזי דלריצ'ה: הנחת ילד שני והנחת ילד שלישי, רווחה וכל ההנחות, מביאות את המחיר ל-999 שקלים.

<ליזי דלריצ'ה: אני גובה את הממוצע.

קארין אלהרר: מה האחוזים שמשתמשים בהנחות?

<ליזי דלריצ'ה: לא יודעת, אבל יש משפחות רבות.

רחל עזריה: אז בעצם יוצא שגובים יותר מכלל ההורים, כדי לממן הנחות לחלק מההורים.

<ליזי דלריצ'ה: משק סוגר.

<ליזי דלריצ'ה: אמרת.

רחל עזריה: אז קודם כל זה לא הנחות.

רחל עזריה: בעצם את עושה פה סבסוד צולב.

<ליזי דלריצ'ה: נכון.

רחל עזריה: לא, כי הנחת העבודה היא - - -

<ליזי דלריצ'ה: משק סגור.

<ליזי דלריצ'ה: הרשות המקומית לא מסבסדת את הצהרונים, כולל את ההנחות.

<ליזי דלריצ'ה: הכלל כלול בתוך המשק הסגור של הצהרונים.

רחל עזריה: רגע, שנייה, עכשיו אני מתחילה לראות כל מיני העמסות.

רחל עזריה: בעצם מה קורה?

רחל עזריה: הרשות ורצה להראות להורים שקשה להם, שהיא באה לקראתם.

<ליזי דלריצ'ה: היא לא רוצה, היא עוזרת להם.

רחל עזריה: לא, את לא עוזרת להם.

<ליזי דלריצ'ה: בוודאי שכן.

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: זה ההורים שעוזרים להם.

רחל עזריה: את גובה יותר מכלל ההורים, יותר מהעלות, כדי לעזור למי שקשה לו.

רחל עזריה: עכשיו, אני יכולה לומר לך שכשאני הייתי בעיריית ירושלים, אני באתי לראש העיר, אמרתי לו שאני לא מוכנה שההורים יעשו את ההנחה ואז אנחנו יוצאים מהממים, שאנחנו נותנים הנחה לכל מיני צרכים של הצהרונים, אז זה היה בקייטנות, לא משנה, אותו דבר.

רחל עזריה: ואמרתי זה כסף שאנחנו צריכים לתת מהעירייה.

רחל עזריה: לא יכול להיות שאת בעצם גובה יותר כסף מכלל ההורים - - -

<ליזי דלריצ'ה: ואז - - -

רחל עזריה: רגע, שנייה אחת.

רחל עזריה: את גבוה יותר כסף - - -

<קריאה: יכול להיות, כי המדינה מפקירה את הילדים.

<קריאה: תודה רבה על השאלה.

רחל עזריה: שנייה, את גובה יותר כסף מכלל ההורים כדי לתת הנחה להורים שמתקשים.

רחל עזריה: הנחת העבודה וטענת המוצא היא שלכל ההורים לילדים קטנים בישראל לא קל.

רחל עזריה: זה מאסט על יציאה לעבודה.

רחל עזריה: אין להורים ברירה אלא לשלם על צהרון.

רחל עזריה: והמחיר של הצהרון - - -

<קריאה: איפה המדינה?

<קריאה: איפה שר האוצר?

רחל עזריה: סליחה, סליחה, כשאנחנו שמנו - - -

קארין אלהרר: רגע, חברים, אני מבקשת שקט.

<ליזי דלריצ'ה: אפשר לענות?

רחל עזריה: כשהמדינה שמה סבסוד, עדיין הכסף הלך לרשויות המקומיות ולמתנ"סים.

רחל עזריה: אז זהו.

רחל עזריה: אז יש פה בעיה.

<ליזי דלריצ'ה: אני רוצה להשיב לך על השאלה, ברשותכם, אם יהיה גם שקט, תודה רבה.

קארין אלהרר: שקט.

<ליזי דלריצ'ה: יש רק שתי אופציות.

<ליזי דלריצ'ה: גני תקווה היא לא מוסד לכוונת רחב ואני מניחה שאף אחד מראשי הרשויות.

<ליזי דלריצ'ה: נהפוך הוא.

<ליזי דלריצ'ה: אני בגירעון מובנה כמעט כל שנה ואני חייבת לאזן אותה על ידי הורדה של הרבה פעילויות, לצערי הרב, לתושבי היישוב שלי, מאחר שהמועצה מקבלת פחות ופחות מענקים ותקציבים, ככל שהתושבים שלה יותר עשירים, שזה דבר נורא בעיני ושצריך לתקן אותו.

<ליזי דלריצ'ה: יחד עם זאת, זאת המציאות הקיימת.

<ליזי דלריצ'ה: אני הרשות המקומית, את הממשלה, אז בואו לא נתבלבל.

<ליזי דלריצ'ה: אני לא יכולה לשנות את המציאות.

<ליזי דלריצ'ה: יש רק שתי אופציות: או משק סגור, זה אומר הכל כלול בפנים, או שהרשות המקומית תוכל להעניק את ההנחות ורק לנושא הרווחה.

<ליזי דלריצ'ה: ילד שני וילד שלישי זה לא מקרה רווחה, זה הילדים שלי וגם הילדים שלך.

<ליזי דלריצ'ה: גם לי יש ילדים ולא ילד אחד, ולכן ההנחה היא הנחה מובנת בתוך מחיר הצהרון.

<ליזי דלריצ'ה: זה לא הנחה רק למקרי רווחה, שזה משפחות שמטופלות.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: כן, אדוני.

<משה חנוכה: אני משה מהוד השרון.

קארין אלהרר: אתה נציג רשות?

<משה חנוכה: כן.

<ליאת שוחט: אבל יש ראשי ערים ואנחנו מבקשים.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: אז אתה אחרי.

קארין אלהרר: כן, בבקשה.

<ליאת שוחט: תודה.

<ליאת שוחט: ליאת שוחט, ראש העיר אור יהודה.

<ליאת שוחט: אז כמו קודמי שהציגו, אני באמת מברכת על הדיון הזה ועל ההתעסקות הפנימית בצהרונים.

<ליאת שוחט: כמו חברי מזיכרון, אני שנה בתפקיד ולכן כשנכנסתי קיבלתי תוצר מוגמר של צהרונים, שאני כאמא משלמת על הדברים האלה ואכן אני יכולה להגיד שיש מה לעשות ואפשר להוריד.

<ליאת שוחט: הבעיה פה, וכבר בסבב הראשון שעולה, ורחל, אני אשמח אם תקשיבו, הבעיה שעולה פה קודם כל שהמפרט לא אחיד - - -

קארין אלהרר: המפרט לא אחיד, אני מקשיבה.

<ליאת שוחט: כן, אנחנו נשים, אני זוכרת.

<ליאת שוחט: המפרט בין הרשויות לא אחיד לגבי הרכב הצהרון ומה שאנחנו נותנים.

<ליאת שוחט: אני הכי חשופה.

<ליאת שוחט: אנחנו גובים 1,168 שקלים לחודש לצהרון, אבל מה שזה כולל מעבר לשעות, לכוח האדם שכולם דיברו, שהגבלתי את זה לעד 25 ילדים במסגרת.

<ליאת שוחט: זה כולל את כל חופשת יולי.

<ליאת שוחט: הם לא משלמים לקייטנה בנוסף אלא שזה כבר כלול במחיר, כלומר זה עוד חודש נוסף, מעבר -12 ימים של חופשות במהלך השנה.

<ליאת שוחט: רכזת צהרונים, מדריכה פדגוגית, ארוחת צהריים חמה, פרי וכריך.

<ליאת שוחט: ועדיין אני אומרת שאם אני מתעסקת, וזאת ההנחיה לאנשי המקצוע שלי, להיכנס לעומק, אנחנו בעיריית אור יהודה נעשה הכל שהמחיר הזה ירד.

<ליאת שוחט: אני רק רוצה לציין שכשנכנסתי לתפקיד פניתי למשרד החינוך.

<ליאת שוחט: אתם לא מדברים על כל המסגרות המשלימות של מיל"ת וציל"ה וכל מה שקשור.

קארין אלהרר: דיברנו עליהן בדיון הקודם, גברתי.

<ליאת שוחט: אני קראתי, כן.

<ליאת שוחט: קראתי את הפרוטוקול לפני.

<ליאת שוחט: התחננתי להכניס את אור יהודה.

<ליאת שוחט: אני שכנה של גני תקווה, סביון, מונסון, קריית אונו, שאצל כולן המצב הסוציו אקונומי הוא 8-9, 10 בסביון, כשאני עומדת על 5, עיר במרכז.

<ליזי דלריצ'ה: לך יש מבחר, לי אין.

<ליזי דלריצ'ה: אל תתחילי.

<ליזי דלריצ'ה: יש לה כסף, לי אין.

קארין אלהרר: אתן רוצות להגיד מי טוב יותר?

<ליאת שוחט: אנחנו נמשיך את הוויכוח בחוץ.

<ליאת שוחט: לשמחתי, ואת זה אני יכולה להגיד לזכות מנכ"לית משרד החינוך ולאדון חיים הלפרין, שלא ראיתי אותו פה.

<חיים הלפרין: מאחורייך.

<ליאת שוחט: שהצלחתי כן באוגוסט, 8 ימים לפני תחילת שנת הלימודים, שיאשרו לי 17 מסגרות מיל"ת, רק 17 מתוך 50 גני ילדים, בשכונות פריפריה, להיכנס לתכנית הזו.

<ליאת שוחט: התכנית הזו מאפשרת, וכמובן שהיא פחותה מבחינת השעות והימים מצהרון וזה המפרט שדיברתי.

<ליאת שוחט: הצלחנו להכניס 17 מסגרות כשהעירייה משתתפת 30%, משרד החינוך 30% וההורים 30%, כאשר פועל יוצא מזה שכ-300 משפחות היום באור יהודה משלמות 200 שקלים בחודש למיל"ת.

<ליאת שוחט: אני הראשונה שאברך אם משרד החינוך ירחיב אצלנו את הפעילות.

<ליאת שוחט: לא נצטרך צהרונים, יצרכו את האקסטרה, העירייה תאפשר מבחינת קייטנות.

<ליאת שוחט: אני קוראת מפה למשרד החינוך לפתוח את המסגרת של מיל"ת בערים שזקוקות להן.

קארין אלהרר: אני מצטרפת לקריאה.

<קריאה: הם לא משתמשים בכל הכסף לציל"ה.

<קריאה: שיעבירו.

קארין אלהרר: יש להם עודפים.

<קריאה: האוצר פה, שיעבירו לציל"ה, למיל"ת וזהו.

קארין אלהרר: טוב.

<ליאת שוחט: תודה רבה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: ראש עיריית גבעתיים.

<רן קוניק: כן, צהריים טובים לכולם.

<רן קוניק: קודם כל גם אני שמח שאני פה.

<רן קוניק: אני אשמח גם אם חברת הכנסת עזריה תקשיב גם לי.

<רן קוניק: אני שמח משתי סיבות.

<רן קוניק: א', כי אני חושב שהגיע הזמן לעשות קצת סדר בנתונים ותיכף אני אצלול לנתונים.

<רן קוניק: ב', אני לא חושב שאפשר להשוות בשום תחום במדינה, גם לא בתחום הזה, בין רשויות מקומיות.

<רן קוניק: הוויכוח הזה קצת מזכיר לי את התמ"א ואת כל הוויכוחים שנוגעים לתכנון ובנייה וערך מטר וכדומה.

<רן קוניק: אז כמו שאי אפשר להשוות בקטע הזה בין מרכז המדינה וגבעתיים לבית שאן או פריפריה רחוקה יותר או פחות מתל אביב, גם אי אפשר בנושא של עלויות.

<רן קוניק: אני לא יודע אם אתם יודעים, היום עוזרת בית בגבעתיים לוקחת 50 שקלים לשעה ו-60 שקלים אפילו.

<קריאה: גם בבת ים.

<רן קוניק: אז תיכף נגיע למחירים האמיתיים.

<רן קוניק: הסיבה השנייה שאני שמח שאני פה ואני קצת מסתכל על הדיון הזה, הסוריאליסטי הזה, ומדמיין לעצמי את שר האוצר - - -

קארין אלהרר: רוב הרשויות שפה לא במרכז, אתה ראית.

<רן קוניק: בסדר.

<רן קוניק: יש חלק שכן, חלק שלא.

<רן קוניק: אני מסתכל על הדיון הסוריאליסטי הזה קצת ומדמיין לעצמי את שר האוצר ושר החינוך יושבים להם ביחד וצוחקים על כולנו, כי מה שבעצם קורה פה זה שהמחאה האמיתי צריכה להיות כלפי המדינה.

<רן קוניק: המדינה פה למעשה מפקירה את הילדים.

<רן קוניק: אנחנו כבר התרגלנו שאת הכל זורקים על הרשויות המקומיות ומאשימים אותנו בכל דבר, כולל במזג האוויר.

<ליזי דלריצ'ה: אנחנו עונים להם.

<רן קוניק: אגב, על הגנים הפרטיים, מזל שאף אחד לא מאשים אותנו, כי אי אפשר, זה מתקיים בבתים פרטיים ושם - - -

רחל עזריה: סליחה, סליחה.

רחל עזריה: לא, סליחה.

רחל עזריה: זה לא רציני.

רחל עזריה: זה לא רציני כי אני אגיד לכם למה.

רחל עזריה: כי אני קיבלתי תוך כדי נתונים אחרים לגמרי לגבי מה שקורה בגני תקווה.

<רן קוניק: סליחה, אני מבקש להשלים את דברי אבל, רחל.

<רן קוניק: תיכף תשמעי את הנתונים.

קארין אלהרר: רחל, בואי ניתן לו להשלים.

רחל עזריה: אני קיבלתי נתונים אחרים לגמרי לגבי העלויות.

רחל עזריה: אחרים לגמרי.

<ליזי דלריצ'ה: אני עומדת מאחורי הנתונים שהצגתי בפני עורך דין.

רחל עזריה: אוקיי, אז בואו נדבר על זה.

<ליזי דלריצ'ה: עם כל הכבוד.

רחל עזריה: לא, אז אני רואה פה סיטואציה מאד מאד לא פשוטה.

קארין אלהרר: רחל, רחל - - -

<ליזי דלריצ'ה: זה לא יכול להיות שיש - - -

קארין אלהרר: סליחה, סליחה - - -

רחל עזריה: מאד לא פשוטה.

<ליזי דלריצ'ה: זה לא הוגן מה שאת עושה.

<ליזי דלריצ'ה: את אומרת שאני משקרת.

רחל עזריה: סליחה, זה לא יכול להיות שבאים ומציגים נתונים אחרים ממה שנשלחו להורים בתחילת השנה.

רחל עזריה: זה לא יכול להיות.

קארין אלהרר: רק שנייה, אפשר - - -

<קריאה: בעצם את אומרת שהיא משקרת.

רחל עזריה: יש פה בעיה מאד קשה.

קארין אלהרר: לא, לא, אני לא מקבלת את זה.

קארין אלהרר: ראש עיריית גבעתיים באמצע רשות דיבור.

קארין אלהרר: רק בהערת אגב, לפני שאני ממשיך, אני רוצה להגיד לך, תשמע, הדיון פה אין לו חצי כוונה אפילו להסיר אחריות מהשלטון המרכזי, בסדר?

<רן קוניק: אוקיי.

קארין אלהרר: בינתיים אנחנו במקום של השלטון המקומי.

קארין אלהרר: פרה-פרה נגיע לכולם.

<רן קוניק: אני שמח לשמוע.

<רן קוניק: אני רק אומר שאולי גם צריך לחשוב על הגנים הפרטיים, כי הגנים הפרטיים גובים 3,000 שקלים ומעלה, אבל מי מפקח עליהם?

<רן קוניק: מזל שלא הרשויות המקומיות, כי הם נמצאים בבתים פרטיים, אחרת גם בזה היו מאשימים אותנו.

<רן קוניק: אני רוצה להקריא את המשפט שכתב מבקר המדינה והוא צודק – אין גוף ממשלתי המתווה מדיניות כוללת בנושא הצהרונים, קובע נהלים, מפקח על פעילותם.

<רן קוניק: מבחינת משרד החינוך פעילות הצהרונים נופלת בין הכיסאות.

<רן קוניק: בגבעתיים לא העירייה מפעילה את הצהרונים.

<רן קוניק: אין לנו גם מתנ"סים, יש לנו מפעילים חיצוניים שזכו במכרז, שני מפעילים – ויצ"ו ואפטר סקול.

<רן קוניק: אגב דיברו פה, כולל חברת הכנסת עזריה, על מחירים שקפצו פי שניים בשנים האחרונות.

<רן קוניק: בשנת 2010 בגבעתיים הצהרונים עלו 950 שקלים.

<רן קוניק: היום הם עולים 1,050 שקלים, סך הכל, יחסית.

<רן קוניק: עכשיו אני רוצה ברשותכם, חבל שיוליה לא פה, לעבור ביחד על עלויות שניתנו לנו על ידי המפעילים.

<רן קוניק: אני כבר אומר, ישבתי עם ההורים על והבטחתי להם שאנחנו ביחד עם רואה חשבון חיצוני גם נבדוק את אמיתות המספרים האלה, אבל אני חייב לומר שכשאני עובר עליהם הם נראים לי מאד קרובים לאמת והלוואי והתבדה.

קארין אלהרר: הם צריכים להיות האמת, לא קרובים.

קארין אלהרר: אתה יודע.

<קריאה: הם לא יודעים.

קארין אלהרר: רגע, שקט.

<רן קוניק: שוב, הם ייבדקו כי מפעילים פרטיים מפעילים.

<רן קוניק: אנחנו עושים את החישוב לפי 25 ילדים בממוצע.

<רן קוניק: אם ניקח כרגע את ה-600 שקלים שדיברו פה לילד, 25 ילדים כפול 600 זה 15,000 שקלים.

<רן קוניק: שימו רגע את המספר הזה בצד.

<רן קוניק: עלות השכר בגבעתיים היא 60 שקלים לגננת.

<רן קוניק: סליחה, לא עלות שכר, שכר ברוטו – 60 שקלים שעה לגננת ו-40 שקלים לסייעת.

קארין אלהרר: איזו הכשרה יש לגננת הזאת?

<קריאה: שווה להיות גננת.

<רן קוניק: אז תתפלאי.

<רן קוניק: אני אומר עוד פעם - - -

קארין אלהרר: יש בכל צהרון גננת?

<רן קוניק: יש גננת ויש סייעת.

<קריאה: סייעת מובילה, זה לא - - -

<קריאה: גננת טייסת.

<רן קוניק: חברה, אני לא רוצה להישמע שבגבעתיים חס וחלילה הילדים עשויים מזהב, אבל אנחנו, ותיכף את תראי גם בפירוט העלויות, נותנים את הסטנדרט שההורים בגבעתיים דורשים ובצדק, כי זאת אוכלוסייה ברמה סוציו-אקונומית גבוהה שמשלמת גם ארנונה גבוהה, ואני באותה נשימה גם הצעתי להורים שביחד איתי, אם הם רוצים להוריד דברים מסוימים מהפעילויות, כולל בארוחות וכדומה, קדימה.

<רן קוניק: כי זאת הדרך היחידה להוזיל, בהנחה שהמדינה לא תיתן כסף.

<רן קוניק: אז עלות השכר גם של גננת וגם של סייעת, כולל נסיעות, וצריך לזכור שאנחנו גם מממנים ב-30 גנים מתוך 74 – גם סייעת נוספת, כי אלה גנים שיש בהם מעל 30 ילדים.

קארין אלהרר: אדוני, פשוט אני רוצה לתת לעוד - - -

<רן קוניק: אבל - - -

קארין אלהרר: שנייה.

קארין אלהרר: גם ראשי רשויות וגם לנציגי ההורים.

קארין אלהרר: אני רק מבקשת - - -

<קריאה: הוא ראש רשות.

קארין אלהרר: בסדר, אני יודעת שהוא ראש רשות, סליחה, תודה.

קארין אלהרר: אם אפשר רק במשפטים - - -

<רן קוניק: אני אעשה את זה מהר.

<רן קוניק: עלות שכר – 9,500 שקלים.

<רן קוניק: ארוחות 12 שקלים כפול 25 – 6,300 שקלים.

<רן קוניק: פיקוח של המפעיל – רכז אחד על כל 12 גנים זה 1,140 לצהרון.

<רן קוניק: חומרי יצירה 700 שקלים בחודש לצהרון.

<רן קוניק: חוגים – 150 שקלים לחוג, שני חוגים בשבוע – 1,200 שקלים - - -

קארין אלהרר: כמה חוגים בשבוע, סליחה, לא שמעתי.

<רן קוניק: שניים.

<רן קוניק: 150 אחד כפול 4 – 1,200 שקלים לחודש.

<רן קוניק: אבטחה.

<רן קוניק: יש לנו אבטחה.

<רן קוניק: 630 שקלים בממוצע לצהרון.

<רן קוניק: חומרי ניקיון – 200 שקלים.

<רן קוניק: סדנאות בחופשות - - -

רחל עזריה: 200 שקלים?

<רן קוניק: חומרי ניקיון לחודש – 200 שקלים לצהרון, כן.

<רן קוניק: סדנאות לבוקרונים בחופשות, 300 שקלים לחודש.

<רן קוניק: הסעות לחינוך מיוחד, יש תקורה של המפעיל, 5%, זה בערך 1,000 שקלים.

<רן קוניק: יש גם שכירות.

קארין אלהרר: רגע, רגע, הסעות?

קארין אלהרר: שנייה.

קארין אלהרר: הסעות זה לא משרד החינוך 75%?

<רן קוניק: לא הכל.

<רן קוניק: אנחנו משלמים.

<רן קוניק: יש ילדים שלא זכאים להסעות שאנחנו מממנים.

<רן קוניק: יש לנו הנחות לאלרגנים.

<רן קוניק: יש לנו הנחות ילד שני.

<רן קוניק: הכנסתי פה רק חלק מהדברים, כבר הגעתי ל-25,000 שקלים.

<רן קוניק: אז בואו, תרדו מהקטע הזה שהרשויות, בטח במרכז הארץ, עם הדרישות ועם התנאים האלה עושות פה כסף על הגב של הילדים.

קארין אלהרר: אני לא אמרתי עושות כסף על הגב של הילדים.

קארין אלהרר: אני רק אומר – 200 שקלים בחודש חומרי ניקיון, לא ראיתי את זה בשום תחשיב.

קארין אלהרר: אני רק אומרת הורים- - -

<קריאה: זה כולל חומרים מתכלים.

קארין אלהרר: דרך אגב, אדוני ראש העיר, בוועדת הפנים, במקרים של צהרונים, התווסף כסף מהאוצר להסעות לצהרון וממנו בחזרה.

קארין אלהרר: זה לא כסף של הרשות.

<רן קוניק: לגבעתיים?

קארין אלהרר: גם לגבעתיים.

קארין אלהרר: ואם לא, תבוא אלי, אני אטפל בזה.

<רן קוניק: אני אשמח לספר לך.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

<קריאה: אף אחד לא מקבל.

קארין אלהרר: סליחה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת דודי אמסלם, יושב ראש ועדת הפנים ואני, ישבנו ביחד באותו דיון, באותה ועדה, הייתה טענה של ההורים בצדק גמור, שאומרת אני לא יכול לצאת באמצע העבודה לקחת את הילד לצהרון ומשרד החינוך נותן לי רק הסעה כפולה, מהבית למסגרת, מהמסגרת בחזרה.

קארין אלהרר: אמרנו אין בעיה - - -

<קריאה: את מדברת על החינוך המיוחד.

<ליזי דלריצ'ה: חברת הכנסת קארין, כנראה מדובר על החינוך המיוחד וצריך לבדוק, כי גם כשנותנים לרשויות, אחר כך יש את התנאים.

<ליזי דלריצ'ה: והתנאים שוללים את הזכות לרשות לקבל את הכסף.

<ליזי דלריצ'ה: זה סוציו-אקונומי, זה חינוך מיוחד.

<ליזי דלריצ'ה: יש הרבה מאד תנאים.

<ליזי דלריצ'ה: בסוף הכסף לא מגיע לנו.

<ליזי דלריצ'ה: תאמיני לי, אם הייתי מקבלת, הגזברית יושבת פה, היינו יודעים.

קארין אלהרר: אז אני אבדוק את זה.

קארין אלהרר: אני רק שואלת, כמה תמחרת את השכירות?

<רן קוניק: אני לא תמחרתי שכירות.

<רן קוניק: מה שקורה בגבעתיים, מאחר שהעירייה היא לא זו שמפעילה את הצהרונים, הרי המדינה בעצם מה אמרה?

<רן קוניק: הצהרונים זה משהו פרטי.

<רן קוניק: זה מותרות.

<רן קוניק: זה חוג.

<רן קוניק: גם לא חובה ללכת.

<רן קוניק: ולכן על פי חוק מפעיל כזה או אחר שמשתמש בנכס עירוני, ואת זה הסברתי גם להורים, הוא לא יכול לקבל את הנכס הזה בחינם בשביל להפעיל עסק.

<רן קוניק: יש שמאות.

<רן קוניק: ראש העיר לא קובע.

<קריאה: לאן הכסף הולך?

<רן קוניק: המפעיל משלם תקורה שהוערכה על ידי שמאי, כחלק יחסי משכירות לעסק, 1,800 שקלים לחודש.

<רן קוניק: העירייה מממנת עבור הצהרון יותר מ-2,500 שקלים לחודש.

<רן קוניק: אני רוצה גם לומר שבגבעתיים אפשר גם לוותר על זה.

<רן קוניק: לנו יש מפקחים משלנו שמפקחים על המפעיל.

<רן קוניק: יש לנו תזונה, אנחנו עושים אירועי טעימות, ההורים בוחרים את האוכל.

<רן קוניק: אלה דברים שקיימים בגבעתיים - - -

קארין אלהרר: אירועי טעימות, ברבים?

<רן קוניק: כן, כן, אירועי טעימות.

קארין אלהרר: בחתונה שלי לא היו אירועי טעימות.

<רן קוניק: אז תתפלאי, אז הנה.

<רן קוניק: יושבת פה יושבת ראש ועד ההורים של גבעתיים, שהיא יושבת ראש פעילה גם ברמה הארצית.

<רן קוניק: חברים, אני רוצה להזכיר לכם, זאת אחת הסיבות שאני פה.

<רן קוניק: לי אין שום בעיה עם מחאות.

<רן קוניק: אני חושב שההורים הם נכס גדול בנושא הזה, רק החצים שלהם צריכים להיות מופנים, בדיוק כמו שגם אנחנו התחלנו את המחאה בגבעתיים, גם של הצפיפות בכיתות וגם של הסייעת השנייה.

<רן קוניק: מדינת ישראל צריכה לממן את החינוך עד שעה 5 או כל דבר אחר, לא רק גני ילדים.

<רן קוניק: בדיוק אותו דבר.

קארין אלהרר: אדוני, שאלה אחרונה.

קארין אלהרר: לפי התחשיב שלך, אם שמעתי נכון, אם טעיתי אז תקן אותי, 1,400 שקלים לגן על מפקח שלכם?

<רן קוניק: לא שלנו, של המפעיל.

קארין אלהרר: של המפעיל.

קארין אלהרר: אתה רוצה לומר לי - --

<רן קוניק: 1,140 שקלים.

קארין אלהרר: 1,140 שקלים, מקבלת את התיקון.

<רן קוניק: על 12 גנים.

קארין אלהרר: על 12 גנים, זאת אומרת ה-1,140 מתחלקים ב-12 גנים?

<רן קוניק: לא, לא, כפול גן.

קארין אלהרר: בוא הנה, אני רוצה לבוא להיות מפקחת.

<קריאה: גם אני.

<קריאה: שלוש שעות.

<קריאה: שעתיים וחצי.

<רן קוניק: ל-12 צהרונים.

<רן קוניק: זה מה שהמפעיל נותן לו, שוב אני אומר.

קארין אלהרר: המפעיל שלך שודד אותך.

קארין אלהרר: 1,400 שקלים?

<רן קוניק: 1,100, קארין.

קארין אלהרר: 1,140 שקלים כפול 12 צהרונים לחודש?

<רן קוניק: כן, זה המשכורת שלו.

קארין אלהרר: כמה פעמים הוא בא לבקר בכל צהרון?

<רן קוניק: אומרים לי פה שטעיתי.

קארין אלהרר: במה טעית?

<רן קוניק: במספר.

<רן קוניק: אבל אני אומר עוד הפעם, אנחנו כבר מזמן עברנו את ה-15,000 שקלים.

<רן קוניק: קודם כל התחלתי בדברי ואמרתי שאנחנו הולכים עכשיו לבדוק את אמיתות המספרים מול המפעיל.

רחל עזריה: מצוין.

<רן קוניק: זאת החובה שלנו.

קארין אלהרר: בשורה טובה.

<רן קוניק: אבל אני חושב שפה, אם תעברו על מה שאמרתי ואני אשאיר לכם את זה, את הנתונים בטח בעיר כמו גבעתיים, אי אפשר, עם כל הכבוד לאמירות שנאמרו פה וליוליה, אולי בחולון זה אפשרי, אני לא יודע איך.

<רן קוניק: ראיתי פה תחשיבים של מדריך ב-15 שקלים.

<רן קוניק: חברה, זה לא עובד.

<רן קוניק: ההורים בגבעתיים גם לא יסכימו לירידה באיכות.

<רן קוניק: אי אפשר להביא צוותים בפחות מהעלויות האלה וזה הכל.

<רן קוניק: המדינה צריכה פשוט להתחיל להפסיק להפקיר את הילדים ולהתחיל לסבסד לפחות חלק מהעלויות.

<רן קוניק: ומשפט אחרון, אני לא יודע מה היה בעבר, אמרה רחל עזריה נתנו, לקחו למקומות אחרים, אולי בירושלים, אני לא יודע.

<רן קוניק: לנו, כעיר ברמה סוציו-אקונומית 8-9, עוד לא הייתה הזכות לקבל אפילו שקל אחד מהמדינה על שום דבר, בטח לא על זה.

<רן קוניק: ואפשר למצוא דרכים שיעבירו כסף ולא ייקחו את הכסף הזה לשום מקום אחר.

קארין אלהרר: נמצא את הדרך ואני מברכת את היוזמה לבדוק את אמיתות המספרים ואת הנכונות שלכם לשנות את המחיר.

קארין אלהרר: עוד ראשי רשויות?

קארין אלהרר: מי זה יניב?

קארין אלהרר: נא לתת לו לשבת ליד השולחן.

קארין אלהרר: בבקשה אדוני, שם ותפקיד ומאיפה אתה.

<יניב שחר: אני יניב שחר מגני תקווה.

<יניב שחר: רציתי להגיד כמה מילים - --

<ליזי דלריצ'ה: תציג את התפקיד שלך, חוץ מאופוזיציה.

<ליזי דלריצ'ה: הוא לא נושא בשום תפקיד רשמי והוא לא יושב ראש ועד ההורים, בסדר?

<ליזי דלריצ'ה: בוא נכבד את יושב ראש ועד ההורים, רביב הדר, שהוא מטפל בנושא הזה ולא יניב שחר.

<קריאה: עדיין, מותר לו להיות פה בדיון.

<קריאה: יש כאן נציגי רשויות בשם ראשי רשויות שעוד לא דיברו.

קארין אלהרר: שנייה, הוא צריך לצאת.

<יניב שחר: אני רוצה להגיד רק כמה מילים ולחדד.

קארין אלהרר: במשפט, יניב.

קארין אלהרר: משפט.

<יניב שחר: משפט.

<יניב שחר: יש מולי את טופס הרישום של הצהרונים של גני תקווה.

<יניב שחר: עלות צהרון גן – 1,135 שקלים ובית ספר 1,290 שקלים, לא כולל דמי רישום 120 שקלים, סל תרבות 150 שקלים וביטוח בסך 50 שקלים, כשבכלל לא אמורים לגבות ביטוח וזה לפני התכנית עתידים שיש בגני תקווה, שעולה 1,500 שקלים בחודש, שבגדרה עושים אותו בעליות של 700-800 שקלים גג, עם כל החופשות והכל.

<יניב שחר: אז רציתי לחדד את הנקודה הזאת, שזה יהיה רשום בפרוטוקול.

קארין אלהרר: אוקיי, תודה רבה.

<יניב שחר: תודה.

קארין אלהרר: את רוצה להתייחס?

<ליזי דלריצ'ה: אני עוד פעם אומרת, אני עומדת מאחורי העובדות.

<ליזי דלריצ'ה: מנהלת הצהרונים נמצאת פה, שרון פז, היא מנהלת של הלידר, היא תוכל אחר כך לגשת ולהראות את הכל, כולל הגזברית שלי.

<ליזי דלריצ'ה: ובאמת, חוץ מלדבר על עובדות, לא ידעתי.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: כן, בבקשה אדוני.

<משה חנוכה: אני הנציג של עיריית הוד השרון.

<משה חנוכה: אני משה, חבר מועצה בהוד השרון ואני גם יושב ראש החברה שמנהלת את הצהרונים, חברה סוכנותית.

<משה חנוכה: אנחנו לא הפרטנו את השירות הזה.

<משה חנוכה: אני חייב קודם כל להגיד - - -

קארין אלהרר: לא חייבים, אתה יודע.

<משה חנוכה: לא, אני ממש מרגיש צורך עז להגיד שאני יודע מה זה יוקר מחייה במדינה ואני מניח שגם ראשי הרשויות שהגיעו לכאן ואנחנו גם אנשים צעירים, יודעים שקשה מאד להתקיים וקשה לצאת לעבודה וקשה לגדל ילדים - - -

קארין אלהרר: אדוני, כמה עולה צהרון אצלכם?

<משה חנוכה: רגע, אני רק אסיים, ברשותך.

קארין אלהרר: לא, אבל כולנו מכירים את זה.

<משה חנוכה: לא, אבל לא יכולים לשבת חברי כנסת, בצד אחד לצקצק בלשון, ולהגיד אוי אוי אוי, מסכנים ההורים ומחר להאריך את ביטול יום חוק לימודים ארוך.

<משה חנוכה: זה לא עובד.

<משה חנוכה: זה צביעות.

<משה חנוכה: אני מצטער.

קארין אלהרר: אדוני - - -

רחל עזריה: אדוני, הבנו את הטענה שלך.

רחל עזריה: זה נחמד, אבל בוא תענה על השאלות.

<משה חנוכה: להגיד 600 שקלים זה פוגע ב - - -

קארין אלהרר: אדוני היקר, תודה רבה.

רחל עזריה: זה מה שזה עולה ברמלה.

רחל עזריה: זה מה שזה עולה במספיק מקומות.

קארין אלהרר: רחל, תודה, תודה.

<משה חנוכה: רחל, זה לא - - -

רחל עזריה: סליחה, אתה תקרא לי חברת הכנסת, מצטערת.

<משה חנוכה: חברת הכנסת, אני מצטער, אבל אני - - -

קארין אלהרר: אדוני, בוא, הוויכוחים האלה לא נעימים ובסוף - - -

<משה חנוכה: גם לא נעים לנו שאנחנו גם נבחרי ציבור, שאתם מעמידים אותנו מול ההורים כאילו אנחנו אויבים שלהם.

<משה חנוכה: גם אנחנו - - -

קארין אלהרר: מי אמר שאתם האויבים?

<משה חנוכה: אז למה יושבים כאן ראשי הרשויות והם צריכים להתגונן.

<משה חנוכה: למה צריך להעמיד כאן מישהו מהאופוזיציה להגיד ש - - -

קארין אלהרר: סליחה, סליחה - - -

<קריאה: כשחברת הכנסת יוליה אומרת פה ש - - -

<קריאה: כשחברת הכנסת רחל עזריה אומרת שזה עולה 600 שקלים, אז זה בדיוק מה שהיא עושה.

<משה חנוכה: זה לא רציני, מה לעשות?

<משה חנוכה: ומחר היא הולכת להצביע בעד ביטול חוק יום לימודים ארוך.

<משה חנוכה: אז תצביעי מחר לממש את החוק הזה.

<משה חנוכה: זה האחריות שלך כחברת כנסת.

קארין אלהרר: אדוני, אני אשמח, בוא נענה לשאלות ונתקדם.

<משה חנוכה: אנחנו גובים 1,180 שקלים לחודש.

קארין אלהרר: מה זה כולל?

<משה חנוכה: יש כאן פירוט מסודר של העלות החודשית שאנחנו גובים לילד עם בלתי צפוי של 1% וכל השאר מפורט כאן פר שקל.

<משה חנוכה: ההוצאות הכבדות שהולכות זה - - -

קארין אלהרר: כמה חוגים יש?

<משה חנוכה: שני חוגים.

קארין אלהרר: כמה צוות יש?

<משה חנוכה: תלוי.

<משה חנוכה: בטרום-טרום חובה אנחנו נותנים שלושה אנשי צוות.

<משה חנוכה: בגנים אחרים אנחנו נותנים שני אנשי צוות.

<משה חנוכה: זה בממוצע - - -

קארין אלהרר: יש גננת מוכשרת?

<משה חנוכה: יש גננות.

<משה חנוכה: עלות הגננת, אגב - - -

קארין אלהרר: כן, היא?

<משה חנוכה: עלות המעביד היא 75 שקלים לגננת.

<קריאה: אנחנו נגיע ככה ל-100.

<משה חנוכה: כולם נורא רוצים לחפש, בואו תעזרו לנו להביא גננות, כי אנחנו באמת רוצים עוד כוח אדם איכותי.

<משה חנוכה: עלות מנה היא 12.5 שקלים, זה 250 שקלים בחודש רק אוכל.

<משה חנוכה: עלות הצוות - 2.5 אנשי צוות זה 458 שקלים, רק צוות.

<משה חנוכה: עלות השמירה, רק שמירה בגן, זה 62 שקלים בחודש לילד.

<משה חנוכה: ולא נכנס פה חומרי יצירה וחומרי ניקוי ומימון סייעת צמודה לילדים אם אלרגיה, שאנחנו מממנים ב-880,000 שקלים בשנה.

<משה חנוכה: וחשמל ומים, ולא נכנס פה הנחות לילדי רווחה בכמעט חצי מיליון שקלים ואפילו עמלות בנקאיות, כשרק עמלה בנקאית שצריך לשלם - - -

<קריאה: אחוז.

<משה חנוכה: בסדר, אבל זה גם כסף.

<קריאה: בוודאי.

<קריאה: זה אחוז מההכנסות.

<קריאה: זה המון.

<משה חנוכה: איפה הפיקוח הפדגוגי?

קארין אלהרר: למה אתם עוזרים לו?

קארין אלהרר: הוא יודע לבד.

<משה חנוכה: וההנהלה וגביית הכספים שצריך לבצע?

<משה חנוכה: זה 15 שקלים בחודש רק העניינים האלה.

<משה חנוכה: וגם ה-1,180 שקלים זה כולל קייטנה בחודש יולי.

קארין אלהרר: כולל קייטנה בחודש יולי?

<משה חנוכה: כן, וודאי.

קארין אלהרר: מי מהרשויות מפעיל בכסף גם קייטנה בחודש יולי?

<קריאה: כולן.

<קריאה: לא כולן.

קארין אלהרר: לא כולן.

קארין אלהרר: מי מפעיל קייטנה גם בחודש יולי, בהצבעה.

קארין אלהרר: תודה.

<קריאה: יש קייטנה גם אצלנו, אבל המחיר הוא בנפרד.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: כן, בבקשה.

<משה חנוכה: אני באמת מצטער שאני מדבר בכעס, אבל באמת, אתמול הסתכלתי בפייסבוק של חברת הכנסת עזריה וראיתי את הסרטון המדהים שמדבר על המשכנתא שהפך הצהרון להיות.

<משה חנוכה: מה את חושבת, שאני רוצה לגבות כסף מההורים?

<משה חנוכה: עיריית הוד השרון נהנית?

<משה חנוכה: אנחנו נכנסים במקום שבו המדינה הסירה את האחריות שלה.

<משה חנוכה: ואני אומר שוב, תצביעו מחר להחיל את חוק יום לימודים ארוך ולהרחיב אותו גם לערי השרון, כי ההורים במרכז הארץ זקוקים לעזרה הזאת ואנחנו לא יכולים לשאת בזה לבד.

קארין אלהרר: תודה.

<משה חנוכה: ואני אומר שוב, אני לא מגן על הרשויות.

<משה חנוכה: אני עם ההורים ובשביל להתנדב.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני, בוא שב מסביב לשולחן.

קארין אלהרר: מאיזו רשות אתה?

<אפרים בריגר: אני פה בעצם בשני כובעים.

קארין אלהרר: לא, לא, רק כובע של הרשות.

<אפרים בריגר: אוקיי.

<אפרים בריגר: אנחנו, שלומי ואני, נציגי העיר קריית ים.

<אפרים בריגר: ראש העיר ביקש - - -

קארין אלהרר: מה זה נציגי?

קארין אלהרר: אתם מטעם ראש הרשות?

<אפרים בריגר: ראש הרשות ביקש מאיתנו להגיע, כן.

<אפרים בריגר: אני מנהל המרכזים הקהילתיים בקריית ים ושלומי הוא יושב ראש הדירקטוריון של המרכזים הקהילתיים.

<אפרים בריגר: אני רוצה לדבר על מה שלא דובר.

קארין אלהרר: לא, לא, לא, אדוני.

<אפרים בריגר: לא, בקשר לצהרונים, אבל לא לחזור - - -

קארין אלהרר: אדוני היקר, אני אשמח לדבר איתך בכל עת על כל הדברים שלא דיברנו, אבל הדיון היום הוא בעניין מאד ספציפי ומסוים.

קארין אלהרר: אני אשמח שתיתן לנו את המחיר של הצהרון ומה כולל המחיר הזה.

<אפרים בריגר: אוקיי.

<אפרים בריגר: המחיר של הצהרון אצלנו, העיר קריית ים מונה כ-38,000 תושבים, היא בסולם סוציו אקונומי 5, אני לא סתם אומר את זה, והיא איך שהוא נחשבת גם פריפריה.

קארין אלהרר: לא, אבל אנחנו לא בנתונים דמוגרפיים על העיר.

קארין אלהרר: אני רוצה לדעת - - -

<אפרים בריגר: לא, אבל יש חשיבות בין מרכז הארץ לבין העיר.

קארין אלהרר: אדוני, עם כל הכבוד, כמה עולה צהרון?

<אפרים בריגר: אוקיי, הצהרון אצלנו בגני הילדים עולה 910 שקלים ובבתי הספר 950 שקלים ונעשתה פה דיפרנציאציה בגלל שעות הפעילות שבבתי הספר זה בדרך כלל מאחת עד חמש, ובגני הילדים משעה שתיים עד חמש.

קארין אלהרר: מה זה כולל?

<אפרים בריגר: עכשיו, זה כולל כל מה שנאמר פה, אנחנו נותנים בין חוג אחד לשניים.

<אפרים בריגר: כמעט בכל המקומות - - -

קארין אלהרר: לא, זה חדש.

קארין אלהרר: עד עכשיו היו שני חוגים.

רחל עזריה: לא, היו גם כאלה בין לבין.

<אפרים בריגר: לא שמעתי את כל מה שדיברו.

<אפרים בריגר: אנחנו נותנים לעד 30 ילדים שתי סייעות.

<אפרים בריגר: בדרך כלל על פי הקושי של הצהרונים, ויש עוד קשיים שאני לא אביא אותם פה, יש שלוש סייעות.

<אפרים בריגר: לצוות של 12 צהרונים רק בגני הילדים, אנחנו מפעילים 30 סייעות.

<אפרים בריגר: יש לנו התמודדות קשה מאד.

<אפרים בריגר: אני לא אחזור על הנתונים, כי הנתונים נאמרו פה - - -

רחל עזריה: בגלל שהגנים קטנים, אתה אומר?

<אפרים בריגר: לא רק זה, אנחנו מפעילים גם גנים שהם גירעוניים.

<אפרים בריגר: זאת אומרת אם יש 10, 12 ילדים בגן אז הגן הוא גירעוני.

רחל עזריה: הגנים קטנים, כן.

<אפרים בריגר: ואם יש 30, אז צריך לתגבר.

<אפרים בריגר: אז זה לכאן ולכאן.

<אפרים בריגר: ויש פה עוד עלויות נוספות והרבה עלויות שצריך לקחת בחשבון.

קארין אלהרר: איזה למשל?

<אפרים בריגר: לדוגמא אבטחה.

<אפרים בריגר: אנחנו נתקלנו בעניין - - -

קארין אלהרר: אז כמה אתם גובים על אבטחה?

<אפרים בריגר: אני רק רוצה להגיד עוד דבר אחד.

<אפרים בריגר: הרשות המקומית לא משתתפת בשום חלק בנושא הזה של הצהרונים, למעט זה שאני משתמש במבנים של הרשות המקומית ואנחנו משלמים על כך.

קארין אלהרר: אדוני, יש לכם מפקח חיצוני?

<אפרים בריגר: יש לנו, כן.

<אפרים בריגר: רציתי לדבר על זה, אבל לא רצית.

קארין אלהרר: כמה אתם משלמים לו?

<אפרים בריגר: יש לנו פיקוח של משרד הכלכלה.

<אפרים בריגר: הצהרונים שלנו מוכרים על ידי משרד הכלכלה.

קארין אלהרר: כולם?

<אפרים בריגר: כל גני הילדים - - -

רחל עזריה: יש הנחות גדולות.

<אפרים בריגר: לא, אז זה מה שרציתי להגיד לך וקצת עצרת אותי.

<אפרים בריגר: 12 גנים הם בפיקוח משרד הכלכלה, שם ההורים יכולים להגיש בקשה לסבסוד, ופה כן, אני לא יודע עד איזה סולם סוציו אקונומי המדינה כן לוקחת אחריות ועל פי מבחן הכנסה, כמובן מקבלים סבסוד.

<אפרים בריגר: והסבסוד הוא עד 50%.

<אפרים בריגר: אני חושב שזה יפה.

<קריאה: זה משרד הכלכלה.

<אפרים בריגר: משרד הכלכלה, אבל זה בשם המדינה.

<אפרים בריגר: עד 50% ואני חושב שזה יפה מאד וזו עזרה נוספת להורים.

<אפרים בריגר: אבל בבתי הספר עד לפני כמה שנים, המדינה גם לקחה אחריות ואני רוצה לרענן פה את הזיכרון, המדינה כן סבסדה גם לבתי הספר על פי מבחני הכנסה.

<אפרים בריגר: משום מה, כנראה מבעיות תקציב, בבתי הספר הייתה החלטת ממשלה שלא מסבסדים ילדים בצהרונים בבתי הספר.

<אפרים בריגר: אני אומר את זה, כי יכול להיות שפה צריך לעשות איזה שהוא מהלך של לקיחת אחריות.

רחל עזריה: מתי זה היה?

<אפרים בריגר: 5-6 שנים אני חושב, וזה היה.

<אפרים בריגר: לא המצאנו את הגלגל.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: מאה אחוז.

רחל עזריה: 3 שנים?

רחל עזריה: בקדנציה הקודמת.

קארין אלהרר: תודה רבה.

<אפרים בריגר: עוד משפט אחד.

קארין אלהרר: משפט לסיום.

<אפרים בריגר: אני רוצה שגם שלומי יגיד משהו.

<אפרים בריגר: תראו, אנחנו עלינו על צורך יפה מאד של השטח, שהוא הצהרונים.

<אפרים בריגר: לקחנו, פיתחנו אותו.

<אפרים בריגר: יש לנו מודל יפה בחברה למתנ"סים.

<אפרים בריגר: אם המנהלת הארצית תרצה לתת אותו היא יכולה לתת אותו.

<אפרים בריגר: פיתחנו יפה מאד את המודל הזה.

<אפרים בריגר: אני חושב שגם צריך לטפל בו בעדינות, כדי שכל המערכת הזאת לא תקרוס, ולא משנה אם זה הסקטור הפרטי, הציבורי, המתנ"סים, העיריות וכן הלאה.

<אפרים בריגר: נקבל את הנושא של הפיקוח ותבורכו על העניין הזה, אבל לדעתי גם המדינה צריכה לקחת אחריות לצד האחריות שלנו, שהיא לא קטנה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

<אפרים בריגר: שלומי?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: נציג הרשות הבאה בבקשה.

<נמרוד גלנטי: אשקלון, בבקשה.

<נמרוד גלנטי: אני קודם כל אציג - - -

קארין אלהרר: בבקשה.

קארין אלהרר: רגע באר שבע, אני מגיעה אלייך.

קארין אלהרר: גברתי, לא תחמקי מהרדאר.

קארין אלהרר: כן.

<נמרוד גלנטי: אני אציג א הנתונים ואני אשתדל, אני חושב שהדיון הזה, בגלל שהוא נשאר רק תקציבי אז הוא טיפה מאבד מהעומק שלו.

<נמרוד גלנטי: קודם כל בעיר אשקלון, יש לנו 104 גני ילדים רגילים שההורה משלם 625 שקלים - - -

קארין אלהרר: לצהרון?

<נמרוד גלנטי: לצהרון.

<נמרוד גלנטי: לעירייה זה עולה 893 שקלים ועיריית אשקלון מממנת 268 שקלים.

קארין אלהרר: מה זה כולל?

<נמרוד גלנטי: אותו מודל פחות או יותר.

<נמרוד גלנטי: אנחנו מחזיקים גננת, משתדלים להחזיק את הגננת של גן הילדים וסייעת.

קארין אלהרר: מה זה משתדלים?

<נמרוד גלנטי: משתדלים – כשהגננת רוצה.

קארין אלהרר: ואם היא לא רוצה?

<נמרוד גלנטי: אז היא הולכת הביתה בשעה שתיים.

קארין אלהרר: ואז מה?

קארין אלהרר: אתם מביאים גננת או בייבי סיטר

<נמרוד גלנטי: הצהרון מוחזק על ידי גננת וסייעת.

<נמרוד גלנטי: אם הגננת היא הגננת של הגן, כל הכבוד.

<נמרוד גלנטי: אם לא – אנחנו מחזיקים גננת בנוסף.

<נמרוד גלנטי: אנחנו משתדלים - - -

קארין אלהרר: ומה העלות של גננת?

<נמרוד גלנטי: 60 שקלים לשעה.

<נמרוד גלנטי: אנחנו משתדלים שהסייעת תהיה סייעת האם של הבוקר ואז אנחנו משלימים לה שעה וחצי, כי בשלוש היא אמורה לסיים את העבודה.

<נמרוד גלנטי: אני לא זוכר מי העיר פה שאנחנו נותנים מתנה לסייעות שבשעה שתיים מסיימות, או אחת וחצי, המדינה או אנחנו נותנים שעה וחצי.

<נמרוד גלנטי: אנחנו ככה מונעים את זה.

<נמרוד גלנטי: אנחנו משפים את הסייעת בשעה נוספת כל יום, וכך היא נשארת עד השעה ארבע וחצי.

קארין אלהרר: כמה חוגים?

<נמרוד גלנטי: שני חוגים.

<קריאה: זו נקודה מאד חשובה מה שהוא אמר.

<נמרוד גלנטי: חברה, זה ניהול כלכלי מדויק.

רחל עזריה: בבקשה, בבקשה.

<נמרוד גלנטי: שני חוגים - - -

<קריאה: וועד העובדים לא נלחם בכם על זה?

<נמרוד גלנטי: עשינו תיאום עם ועד העובדים של הרשות המקומית.

<נמרוד גלנטי: אנחנו מחזיקים שני חוגים.

<נמרוד גלנטי: בגלל שהעיר אשקלון היא עיר חוף, אנחנו מחזיקים כאחד מהחוגים פרויקט שחייה.

<נמרוד גלנטי: כל ילדי היסודי – כיתות א', בנוסף לפרויקט בכיתות ה', מקבלים במסגרת הצהרון חוג שחייה אחת לשבוע.

קארין אלהרר: איך אתם מוציאים אותם לשחייה?

<נמרוד גלנטי: באוטובוסים לבריכה העירונית.

קארין אלהרר: ומי שלא יוצא, איזה חוגים יש?

<נמרוד גלנטי: כל גן ילדים, ועד ההורים של הגן - - -

קארין אלהרר: אבל שניים בכל מקרה.

<נמרוד גלנטי: נכון מאד.

קארין אלהרר: אוקיי, מה ההזנה?

<נמרוד גלנטי: ההזנה 12.8 שקלים, כולל מע"מ לארוחה.

<נמרוד גלנטי: הערה מאד חשובה.

<נמרוד גלנטי: נאמרו פה המון דברים בנושא של משרד החינוך, של מדינת ישראל.

<נמרוד גלנטי: יש לנו את יוח"א ומיל"ת ב-50 גנים.

<נמרוד גלנטי: את מכירה את המודל של יוח"א ומיל"ת?

<נמרוד גלנטי: אז משהו מעניין.

<נמרוד גלנטי: יוח"א ומיל"ת מסתיים בשעה שלוש וחצי.

<נמרוד גלנטי: כלומר אין שום התאמה בין מה שההורה צריך לבין מה שמדינת ישראל יודעת לתת.

<נמרוד גלנטי: זאת אומרת שאני צריך להשלים עד שעה ארבע וחצי.

<נמרוד גלנטי: רגע, זה עד שלוש וחצי ארבעה ימים בשבוע.

<נמרוד גלנטי: אתם איתי, נכון?

רחל עזריה: כן, כן.

<נמרוד גלנטי: אוקיי, אני צריך להשלים יום ועוד שעה בכל יום, זה עולה לנו כסף.

<נמרוד גלנטי: אגב, זה כסף שאני לא יכול להביא מההורים.

<נמרוד גלנטי: דבר נוסף שאני רוצה להגיד זה הנושא של התקצוב הדיפרנציאלי.

<נמרוד גלנטי: ההערכה שהוועדה הזאת אמורה להוריד את המחירים של הצהרונים, לדעתי היא בבסיסה לא נכונה, כי לא כולם במעמד סוציו אקונומי נמוך.

<נמרוד גלנטי: נאמר פה על ידי חברי מועצה וראשי ערים שיש את הנושא של הנחות.

<נמרוד גלנטי: בסופו של דבר כן זה משק סגור.

<נמרוד גלנטי: עיריית אשקלון נותנת 320,000 שקלים בשנה בוועדת הנחות לצהרוני גני ילדים ובתי ספר.

<נמרוד גלנטי: זה המון כסף.

<נמרוד גלנטי: אנחנו מביאים חלק מתרומות, אני מודה, חלק גדול מתרומות אפילו, אבל אנחנו שמים גם את הנושא הזה על סדר היום.

<נמרוד גלנטי: נושא של הכשרת עובדים: חברה, אין במדינת ישראל הכשרה מקצועית.

<נמרוד גלנטי: לי זה נוח, אגב, כי אני מביא את הגננות ואת הסייעות, עד כמה שהן רוצות ובתיאום עם ועד העובדים של העירייה.

<נמרוד גלנטי: אבל בסופו של דבר אין מודל מובנה להכשרת עובדים.

קארין אלהרר: יש לכם מפקחים חיצוניים?

<נמרוד גלנטי: לא.

<נמרוד גלנטי: העירייה מחזיקה - - -

רחל עזריה: העירייה עושה את זה, אז לא צריך מפקחים חיצוניים.

<נמרוד גלנטי: לא, לא, לא, זה לא נכון.

<נמרוד גלנטי: העירייה לא עושה.

<נמרוד גלנטי: העירייה מחזיקה זכיין שהוא חברה עירונית, שעושה את זה והעירייה מפקחת באמצעות ועדת פיקוח עם ועד ההורים העירוני.

רחל עזריה: זה דרך העירייה.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: כמה - - -

<נמרוד גלנטי: אפשר רגע הערה קטנה נוספת?

<נמרוד גלנטי: הנושא של צרכים מיוחדים: גם, מדינת ישראל נותנת, היא לא נותנת מוצר מוגמר.

<נמרוד גלנטי: שאלתם על הנושא של הסעות, הסעות יש בצרכים מיוחדים, אבל ברגע שזה הופך להיות חינוך בלתי פורמאלי, ההסעה נלקחת מאיתנו על ידי משרד החינוך.

<נמרוד גלנטי: משרדי הממשלה בורחים איפה שניתן.

<נמרוד גלנטי: לפעמים תופסים אותם בכוח.

קארין אלהרר: משהו לא ירד מהאוצר - - -

<קריאה: מה שלא ירד זה הכסף.

<נמרוד גלנטי: אבל ברגע שאני מנסה לדחות את ההסעה מהשעה אחת וחצי או מהשעה שתיים בגן הילדים או בבית הספר לשעה ארבע וחצי, ההסעה נלקחת ממני ואני צריך לממן את זה.

<נמרוד גלנטי: אני, העירייה צריכה לממן את זה.

<קריאה: גם הסייעת הרפואית, זה רק עד שתיים.

<נמרוד גלנטי: זה בדיוק אותו דבר.

<נמרוד גלנטי: הערה מאד חשובה בנושא של ממשק חינוך פורמאלי-בלתי פורמאלי.

<נמרוד גלנטי: אנחנו עובדים על מודל של 22 ילדים מינימום בגן ילדים.

<נמרוד גלנטי: בבתי הספר זה טיפה שונה, כי אנחנו מאחדים כיתות וכו' וכו'.

<נמרוד גלנטי: יש פה משהו שצריך לקחת בחשבון שעולה לעיריות הרבה כסף, שלא נאמר פה עדיין.

<נמרוד גלנטי: הילד בבית הספר, בשעות הלימודים, יש לו יועצת, יש לו פסיכולוג, יש לו ליווי זה וליווי זה.

<נמרוד גלנטי: ברגע שהגיעה השעה שתיים, הילד נשאר אותו ילד, הגננת נשארה אותה גננת, גם קרוב לוודאי שהסייעת נשארת אותה סייעת, אבל המסגרת היא פתאום אחרת.

קארין אלהרר: ברור.

<נמרוד גלנטי: ואז אם יש בעיות אלימות ואם יש בעיות של התנהגות לא נורמטיבית של הורים וכו' וכו', משרד החינוך נעלם לנו.

<נמרוד גלנטי: אני צריך למצוא דרך לתקצב את זה.

<נמרוד גלנטי: אני מחזיק פסיכולוגים ואני מחזיק עובדת סוציאלית רק למערך הצהרונים.

<נמרוד גלנטי: חברה, אלה הוצאות.

<נמרוד גלנטי: בגלל זה, ברגע שהדיון נשאר פה רק דיון תקציבי - - -

קארין אלהרר: כי העירייה מממנת אותם - - -

<נמרוד גלנטי: איזו שאלה?

<נמרוד גלנטי: ברגע שאנחנו מקיימים פה דיון רק על תקציב, אנחנו מאבדים את כל הנושאים האלה והם נופלים לנו בין הידיים.

קארין אלהרר: התקציב הוא חלק מהעניין.

<נמרוד גלנטי: אין פה בן אדם שלא רוצה לתת שירות טוב לתושבים שלו ואין פה בן אדם שלא רוצה לתת שירות שהוא דומה באיכויותיו לחינוך הפורמאלי בשעות הבוקר, וזה נופל על הרשות המקומית.

<נמרוד גלנטי: כל הדברים האלה, לפעמים ראשי ערים לא מגיעים לרזולוציות האלה ומנהלי האגפים יותר מגיעים לרזולוציות האלה, ואז פתאום אתה מבין איך זה מגיע ל-1,000 שקלים ול-1,100 שקלים.

<נמרוד גלנטי: אני אומר את זה בכנות מנקודת מבט של עיריית אשקלון, שאנחנו שמים 4 מיליון שקלים על 150 צהרוני גני ילדים בשנה ו-32 צהרוני בתי ספר.

<נמרוד גלנטי: 4 מיליון שקלים, כשבערך חצי מיליון שקלים מתוך ה-4 מיליון שקלים זה רק ועדת הנחות.

<נמרוד גלנטי: זה כסף שבסופו של דבר נגרע ממקומות אחרים.

<נמרוד גלנטי: זה כסף שהיה צריך להגיע ממשרדי ממשלה בצורה כזו או אחרת.

קארין אלהרר: טוב, תודה.

קארין אלהרר: יישר כוח על העלויות.

קארין אלהרר: עוד נציגי רשויות?

קארין אלהרר: בבקשה, עיריית באר שבע.

<חפצי זוהר: שלום לכולם.

<חפצי זוהר: אני רוצה להצטרף למברכים, לקודמי, ולהודות על הדיון החשוב ומשמעותי הזה.

<חפצי זוהר: אני חושבת שהוא שם פה על השולחן נושאים שמעסיקים את כולנו, גם בהיבט החינוכי, הפדגוגי וגם הערכי וגם החברתי.

<חפצי זוהר: וכפי שנאמר ואני לא רוצה לחזור, אלא להגיע ישירות לנתונים, כפי שביקשת, גברתי יושבת הראש.

<חפצי זוהר: רק לומר שהפיתוח של הצהרונים – אנחנו קוראים להם יום לימודים ארוך וזה לא סתם סמנטיקה בעיר באר שבע, כי זה מתחבר למה שאמר קודמי מאשקלון וגם לאחרים.

<חפצי זוהר: זהינו את הצורך הזה לפני כעשור, כשהיו כל מיני סוגי מענים שצוינו כאן, אם זה צהרוני מיל"ת וצהרוני יול"א, וצהרוני קרב, שנתנו מענים רק לפלחים מאד ממוקדים ומסוימים ולא לכלל ההורים שרצו לתת את המענה החשוב הזה.

<חפצי זוהר: ובמענה החשוב הזה פותח הצורך, זאת הייתה החלטה אסטרטגית שחברה בת עירונית, חברת הבת שלנו כיוונים, תיתן את המענה הזה כדי לאפשר מתן מענה של כל המעטפת וכל האפשרויות שיש לחברת בת עירונית, שהיא מלכ"ר, ולאפשר באמת להרחיב ולהגביר את המענים.

<חפצי זוהר: קיבלנו החלטה ראשונה, אסטרטגית וחשובה במעלה והיא – לפתוח צהרונים גם במספר נמוך מאד של ילדים.

<חפצי זוהר: אם מספרי מינימום בהתחלה עמדו על 25 או 30 ילדים, היום בעיר באר שבע נפתחים צהרונים עם 15 ילדים וגם במקרים - ושוב אני אומרת, הצהרונים עובדים, אין אצלנו פורמאלי ובלתי פורמאלי, כי חינוך זה חינוך זה חינוך - אנחנו עובדים בצמוד עם חברת הבת שלנו ורואים את הילד, את אותו ילד וגם את הצוות שנותן לו מענה היקפי בבוקר, מהרגע שהוא מגיע לגן ועד הרגע שהוא יוצא מהגן, על כל מערך השירותים ההיקפיים.

<חפצי זוהר: עבודה סוציאלית וליווי פדגוגי וייעוץ פדגוגי ושירות פסיכולוגי חינוכי וכל המענים.

<חפצי זוהר: ולכן, הרבה מאד פעמים החינוך ביחד עם הצוות מקבל החלטה, שלפעמים צריך לפתוח צהרון גם עם 10 או 11 ילדים.

<חפצי זוהר: ההתבוננות שלנו היא דרך פריזמה חינוכית טובת הילדים ולהעניק שירות איכותי ומיטבי וטוב להורים.

<חפצי זוהר: עכשיו, מה זה כולל?

<חפצי זוהר: אנחנו מדברים על מספר היבטים.

<חפצי זוהר: נתחיל מהסוף.

<חפצי זוהר: המחיר שלנו הוא 930 שקלים לצהרון.

<חפצי זוהר: המחירים שלנו עלו ב-10 השנים האחרונות בכ-30% מ-690 שקלים ל-930 שקלים, אבל מה בכל זאת השתנה?

<חפצי זוהר: ראשית, דיברתי על מספר נמוך מאד של צהרונים.

<חפצי זוהר: אני חייבת לציין ולומר, כי שאלת לגבי מספרים, ישנם שני אנשי צוות במספרים הללו, כאשר אם וכאשר באזורים שבהם הצהרונים מעובים יותר ואנחנו מגיעים ל-30 ילדים, מיד אוטומטית מצטרף איש צוות נוסף, כדי לאפשר כל הזמן יחס חינוכי נמוך בין איש צוות לילדים, כדי שאפשר יהיה לתת מענה איכותי.

<חפצי זוהר: אני חושבת שהשיח לא יכול להיעצר רק ברמה הכספית, הכלכלית כל הזמן.

<חפצי זוהר: צריך לדון גם בזה, כי זה חשוב והלוואי ויכולנו לתת את הקומבינציה של מענה איכותי במחירים שהם נמוכים.

<חפצי זוהר: אנחנו כל הזמן מקפידים.

<חפצי זוהר: לשאלות שנשאלו כאן – אנחנו מפעילים מערך פדגוגי תומך, שמלווה את כל סיפור הצהרונים.

<חפצי זוהר: מדובר פה בשירות חינוכי.

<חפצי זוהר: יש לנו מפעילות פדגוגיות ויש לנו רכזות פדגוגיות.

<חפצי זוהר: אנחנו מדברים על כ-160 מסגרות, עם כ-3,200 ילדים שמקבלים את המענה.

<חפצי זוהר: יש לנו 4 רכזות פדגוגיות, שבשיתוף עם מנהלת המחלקה לחינוך קדם יסודי, עם הפיקוח של משרד החינוך, אם צריך לעשות ועדה בין מקצועית על אירוע שקרה בארבע, לא אומרים זה לא קשור, החינוך נעצר בשתיים, אלא מבצעים את זה.

<חפצי זוהר: אז יש מערך שלם של ליווי ותמיכה פדגוגית.

<חפצי זוהר: יש מערך שלם של השתלמויות.

<חפצי זוהר: אצלנו דרך אגב, הצוותים של הבוקר לא ממשיכים.

<חפצי זוהר: מגיעים הצוותים.

<חפצי זוהר: יש לזה יתרונות גם.

<חפצי זוהר: הרעננים שמגיעים אחר הצהריים וממשיכים את יום הלימודים עד השעה חמש, זה נמשך אצלנו עד השעה חמש.

<חפצי זוהר: צריך להכשיר את הצוותים.

<חפצי זוהר: השכר שאנחנו משלמים הוא גם כן לא נעצר בשכר מינימום, כי קשה למשוך אנשים לשלוש שעות ואתה רוצה למשוך אנשים טובים שיתמידו ויעריכו לאורך כל השנה.

<חפצי זוהר: צריך גם לטפח ולהעצים.

<חפצי זוהר: ומערך שלם שלא קיים בהקשר של איזה שהוא סטנדרט שנקבע, אנחנו מקפידים שתהיינה כל הזמן השתלמויות.

<חפצי זוהר: אנחנו מדברים על שני חוגים.

<חפצי זוהר: אנחנו מדברים על מהלך חשוב מאד, שהבנו ביחד עם הנהגת ההורים בשנה שעברה למעבר ממזון תעשייתי מעובד למזון בריאותי.

קארין אלהרר: כמה זה המזון?

<חפצי זוהר: העלות של המזון – אנחנו מדברים על כ-7,500 שקלים – 7,475 שקלים ליתר דיוק, למוקד.

קארין אלהרר: לילד?

<חפצי זוהר: אנחנו מדברים על מוקד, כי אנחנו לא יכולים להגיד לכל ילד.

<חפצי זוהר: זה תלוי במספר הילדים שיש לנו במוקד.

<חפצי זוהר: אנחנו מעניקים - - -

קארין אלהרר: כמה עולה מנה?

<חפצי זוהר: כ-13 שקלים בערך, אם אנחנו עושים ממוצע, סדר גודל.

<חפצי זוהר: דרך אגב, זה היה מהלך מאד מסודר, עם דיאטנית שמלווה ועוקבת אחר המזון.

קארין אלהרר: תשלום גננת?

<חפצי זוהר: התשלום, דרך אגב, לצערנו לא בכל המסגרות יש גננת, אני חייבת לומר בהגינות.

<חפצי זוהר: יש לנו מובילה.

<חפצי זוהר: כשיש, אנחנו משתדלים.

<חפצי זוהר: יש מובילת צהרון וסייעת.

<חפצי זוהר: המובילה מקבלת 45 שקלים והסייעת 28 שקלים.

<חפצי זוהר: דבר נוסף שמאד מאד חשוב לי לומר, הזכירו את זה פה – הנושא של מתן מענה לצרכים מיוחדים, אם צריך להאריך את יום הלימודים, יש רגישות מאד מאד גדולה.

<חפצי זוהר: לצערנו סייעות אישיות צמודות, סייעות רפואיות, מענים אחרים, נעצרים גם ביוח"א וגם במענים האחרים.

<חפצי זוהר: אנחנו מחויבים להיכנס ולתת את המענה החשוב הזה.

<חפצי זוהר: כמובן הזכרתי את הקייטנה, את הצהרון בחופש.

<חפצי זוהר: דבר נוסף שחשוב לי להגיד, הרגישות החברתית.

<חפצי זוהר: אנחנו מעניקים בכל שנה כמיליון שקלים מלגות והנחות למי שזקוק, למי שנזקק, מעבר להנחות המובנות שקשורות בילד, שני ילדים, שלושה ילדים.

<חפצי זוהר: שוב, זה מתוך איזו שהיא תפיסה וראייה חינוכית וחברתית.

<חפצי זוהר: אני חייבת גם לשים על השולחן שכשיצאה ההנחיה לשימוש של גופים פרטיים, שרוצים להגיע ולהפעיל במסגרות צהרונים, לא רק שלא הגיעו, הרבה גורמים פרטיים שעטו על ההזדמנות, אלא שכאלה שגם עזבו את ההזדמנות והפסיקו להפעיל.

<חפצי זוהר: אנחנו רואים בשירות הזה חובה שלנו ושירות שלנו גם לתושבים וגם לילדים, ובכל מקום נכנסים.

<חפצי זוהר: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: רק לא העברתם לנו את המסמך.

<חפצי זוהר: אנחנו נעביר לכם את הכל, יש פה.

קארין אלהרר: מעולה.

<נמרוד גלנטי: ברשותך, חברת הכנסת, רק הערה.

<נמרוד גלנטי: את הדברים האלה, רואה החשבון שלך לא יודע לחשב.

קארין אלהרר: שלי?

קארין אלהרר: לי אין רואה חשבון מלווה.

<נמרוד גלנטי: סליחה.

<נמרוד גלנטי: אני מתנצל, המסמך שהגיע אלינו.

<נמרוד גלנטי: אני לא יודע של מי הוא – הוא לא יודע לחשב את הדברים האלה וזה הנשמה של הסיפור הזה והנשמה הזאת יקרה.

קארין אלהרר: אוקיי, מאה אחוז.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אפרת, בבקשה, נציגת ועד ההורים.

קארין אלהרר: מאבק ההורים.

קארין אלהרר: תקשיבו רגע, סליחה, אני מתנצלת.

קארין אלהרר: כל הנוכחים בחדר, יש הרבה מכם בחדר וזה משמח אותי מאד.

קארין אלהרר: אני ממש מבקשת, לא נותר לנו עוד הרבה עד סוף הדיון.

קארין אלהרר: בואו ניתן להורים גם לדבר.

קארין אלהרר: שמענו את נציגי הרשויות.

קארין אלהרר: אני מבקשת מנציגי ההורים.

<ליאת שוחט: אבל סליחה, קארין, אני חייבת להתנצל בפני נציגי ההורים, אני חייבת לצאת לפגישה ואני אשמח לתת - - -

<אפרת בן אפרים: תני לנו דקה.

קארין אלהרר: בסדר, דקה.

קארין אלהרר: רק לפני שההורים יתחילו בדברים שלהם, אני רוצה לומר שהמאבק הזה הוא מאבק חשוב.

קארין אלהרר: אני מבקשת לשמור על שפה נקייה.

קארין אלהרר: בסוף כולנו ביחד זה לאותה מטרה.

קארין אלהרר: בבקשה, אפרת.

<אפרת בן אפרים: טוב, אז צהריים טובים לכולם, חברת הכנסת קארין אלהרר וחברת הכנסת רחל עזריה.

<אפרת בן אפרים: שמי אפרת בן אפרים, אני נציגת מאבק ההורים.

<אפרת בן אפרים: אנחנו מודים לכם מעמקי ליבנו על זה שאתן שמות את הנושא על סדר היום, לא מרפות ומסייעות לנו – ההורים – מבינות אותנו ולליבנו ואנחנו כולנו תקווה שנגיע לפתרון.

<אפרת בן אפרים: ראשי הערים, ראשי רשויות, ראשות מועצה יקרות, לא הגיוני, תסלחו לי, זה לא הגיוני.

<אפרת בן אפרים: ואני אקריא: 1,150 שקלים – אבן יהודה.

<אפרת בן אפרים: 1,200 שקלים – אור יהודה.

<אפרת בן אפרים: 1,350 שקלים – אלוני אבא.

<אפרת בן אפרים: בואו נעבור לאות אחרת: הוד השרון – 1,150 שקלים, הרצלייה – 1,100 שקלים.

<אפרת בן אפרים: זיכרון יעקב.

<קריאה: זה כולל קייטנה ביולי.

<אפרת בן אפרים: אני אמא לשלושה ילדים, יש לי תאומים בני 5, ילדה בכיתה ג'.

<אפרת בן אפרים: אני משלמת 3,100 שקלים בחודש.

<אפרת בן אפרים: אני לא יודעת כמה אתה מרוויח - - -

<קריאה: ו - - -

<אפרת בן אפרים: רגע, סליחה.

<אפרת בן אפרים: הקשבתי לך בכבוד.

קארין אלהרר: רק באיזה עיר את, אפרת?

<אפרת בן אפרים: אני מזיכרון יעקוב.

<אפרת בן אפרים: אמרתי, אני תושבת זיכרון יעקב.

<אפרת בן אפרים: אני אמא לשלושה ילדים בזיכרון יעקב, אבל אני לא שונה מחברי כאן מבת ים, מהקריות, מגבעתיים.

<אפרת בן אפרים: אתם זורקים פה מספרים במשך שעה ומשהו, אנחנו מקשיבים לכם בקשב רב.

<אפרת בן אפרים: קצת, סליחה, קשה לנו לעכל את זה.

<אפרת בן אפרים: חברת הכנסת קארין, נורא, נורא, נורא רכה ומוותרת לכם.

<אפרת בן אפרים: אנחנו לא מוכנים - - -

קארין אלהרר: ככה את עושה לי שם רע?

<אפרת בן אפרים: לא, רגע, אבל אמרתי קודם ש - - -

רחל עזריה: לא, אבל הגיע לי גם שתגידי שאני לא הייתי רכה והם החזירו לי, ולומר שהפתרון הוא 4 מיליארד שקלים זה בעצם לומר שהם לא רוצים לחפש פיתרון, שזה קצת - - -

<אפרת בן אפרים: לא, אבל אני רוצה לעשות את זה יותר פשוט.

<אפרת בן אפרים: כתבתי לכם, להסברים שלכם - - -

<רן קוניק: בואי, תגידי מה המספרים, אפרת.

<אפרת בן אפרים: כבודו, ראש העיר, בוא תסתכל לי בעיניים - - -

<רן קוניק: בואי נשמע את המספרים, נו.

<אפרת בן אפרים: רגע, תסתכל לי בעיניים.

<אפרת בן אפרים: אמרו לי לכבד את המעמד.

<אפרת בן אפרים: תסתכל לי בעיניים ותגיד לי שאתה לא מרוויח כסף על ההורים בגבעתיים.

<רן קוניק: א' אין לי בעיה להסתכל לך בעיניים יותר מקרוב ולהגיד לך את זה, לא רק שאנחנו לא מרוויחים, מסבסדים ואני מחכה למספרים שלך.

<אפרת בן אפרים: אחלה, אז יש לי פה במקרה דו"ח, אחרי ששלחו אותי בשיא העליבות בשם חופש המידע, לשלם אגרות, בשביל לדעת, בשם השקיפות, כמה המועצה שלנו מרוויחה.

<אפרת בן אפרים: הייתי צריכה ללכת ולשם כסף.

<אפרת בן אפרים: אז הלכתי, לא שילמתי כסף, פשוט מצאתי את זה באתר העמותות.

<קריאה: זה מופיע בחינם באינטרנט.

<קריאה: אז אם זה באתר העמותות, אז זו שקיפות מלאה.

<אפרת בן אפרים: אבל שלחו אותי לשלם כסף, כי אתה יודע, אני משלמת - - -

<קריאה: אם זה באתר העמותות זה בשקיפות מלאה.

קארין אלהרר: לא, לא, לא, לא להפריע.

קארין אלהרר: אני מתנצלת, תודה.

קארין אלהרר: גברתי, בבקשה, סליחה.

קארין אלהרר: אפשר להתקדם לנושא המרכזי?

<אפרת בן אפרים: אנחנו כאן, ההורים, כי נמאס לנו.

<אפרת בן אפרים: נמאס לנו, כמו שאנחנו מחנכים את ילדינו להרבה מאד כבוד ולהרבה מאד דרך ארץ ולהרבה מאד הוגנות והגינות, אנחנו ההורים מצפים מכם שלא תעשו מאיתנו או תייצרו מאיתנו עוד אפיק רווח בדמות מס עקיף, כי זה מה שקורה כיום.

<אפרת בן אפרים: רן קוניק, אני מכבדת אותך, צר לי, כרגע בזה הרגע אתה לא דובר אמת.

<אפרת בן אפרים: אני חס ושלום לא ממקום של - - -

<רן קוניק: מה את - - -

<אפרת בן אפרים: רגע, דקה.

<אפרת בן אפרים: זה לא יכול - - -

קארין אלהרר: אני מבקשת.

<קריאה: עם כל הכבוד - - - יש גבול, באמת.

<אפרת בן אפרים: למה?

<אפרת בן אפרים: כי גם את גובה יתר?

<אפרת בן אפרים: למה את עוזבת את הישיבה?

<קריאה: מה זה?

<אפרת בן אפרים: למה את עוזבת את הישיבה?

קארין אלהרר: רק שנייה.

<אפרת בן אפרים: חברת הכנסת קארין, יש פה גביית יתר בצורת מס עקיף מההורים.

<אפרת בן אפרים: למה הם לא מוכנים לאודות באמת?

<אפרת בן אפרים: אנחנו משלמים את זה בכל חודש.

קארין אלהרר: שנייה, אפרת.

<רן קוניק: יש לי רק בקשה אחת, אפרת.

<רן קוניק: אני רוצה לבקש ממנה רק בקשה אחת.

קארין אלהרר: בבקשה.

<אפרת בן אפרים: אני מאד מכבדת אותך, אגב.

<רן קוניק: אני מכבד אותך גם לכן אני נשאר פה.

<אפרת בן אפרים: גם אני.

קארין אלהרר: נו, עם כל הכבוד ההדדי, דברו כבר.

<רן קוניק: בסדר, שנייה.

<רן קוניק: תתפלאי, אני גם איתך.

<רן קוניק: אני רק חושב שאת מפנה את האצבע המאשימה למקום הלא נכון.

<אפרת בן אפרים: אני משלמת לראש המועצה שלי - - -

<רן קוניק: יש לי בקשה.

<אפרת בן אפרים: לא לראש המועצה ספציפית, אבל למועצה - - -

קארין אלהרר: אפרת, אפרת.

<רן קוניק: יש לי בקשה אליך, אפרת.

<רן קוניק: עד עכשיו דיברת בסיסמאות ובמשפטים ש - - -

<אפרת בן אפרים: לא, לא בסיסמאות.

<רן קוניק: רגע, עד עכשיו.

<רן קוניק: אני מבקש ממך לעשות חישוב, כמו שאנחנו עשינו.

<אפרת בן אפרים: יש לנו.

<רן קוניק: תעשי חישוב, אני רוצה לשמוע לפי 25 ילדים, כפול 600 שקלים, זה 15,000 שקלים.

<אפרת בן אפרים: כבוד ראש העיר, אצלנו בזיכרון יעקב מעטים הצהרונים בהם יש 25 ילדים.

<רן קוניק: אני רוצה שתסבירי לי איך את עושה צהרון - - -

<קריאה: אז את מבינה שזה מפרט אחר?

<אפרת בן אפרים: אני מבינה דבר אחד.

<אפרת בן אפרים: חברת הכנסת קארין אלהרר וחברת הכנסת רחל עזריה, מה שאני מבינה זה שהשוק הפרוץ הזה לא יכול להמשיך להתקיים.

קארין אלהרר: אפרת, הכל בסדר.

קארין אלהרר: אני רוצה - - -

<אפרת בן אפרים: סליחה שזה - - -

קארין אלהרר: רגע, שנייה.

קארין אלהרר: ראשי ערים יקרים, רק שנייה.

<קריאה: תעשו סדר.

<קריאה: אנחנו - - -

קארין אלהרר: שנייה, שנייה.

קארין אלהרר: אפשר?

קארין אלהרר: את מסכימה שאני אנסה לעשות סדר?

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אפרת, את יכולה לתת לי תחשיב שאתם מציעים?

<אפרת בן אפרים: אוקיי.

<אפרת בן אפרים: מה שאנחנו עשינו, אנחנו התבססנו על - - -

<קריאה: שיהיה מקובל על כל ההורים.

<אפרת בן אפרים: אוקיי.

<אפרת בן אפרים: אני מיד אעביר את רשות הדיבור לחברי ירון ולחברי רועי ואיתמר אם ירצה לומר כמה מילים.

<אפרת בן אפרים: אנחנו התבססנו גם על פי הדוגמא של האקדמיה לתלמיד, שפועלת, שפעלה בגדרה.

<אפרת בן אפרים: לפני שנה נעשה שם פיילוט ואפילו נתקבל מכתב הערכה והמלצה מראש מועצת גדרה.

<קריאה: לא, לא.

<קריאה: זה לא היה בגנים.

<רן קוניק: מה התחשיב, אפרת?

<אפרת בן אפרים: דקה, הוא קיים פה.

<אפרת בן אפרים: אני לא עכשיו - - -

<רן קוניק: לא, לא, תגידי.

<רן קוניק: למה את לא אומרת את התחשיב?

קארין אלהרר: אפרת, אפשר?

<אפרת בן אפרים: דבר נוסף - - -

קארין אלהרר: לא, אבל תקשיבו רגע - - -

<אפרת בן אפרים: הם לא נותנים לי לדבר.

קארין אלהרר: היא לא הפריעה לכם באמצע הדברים.

<קריאה: וזה לא ישיבת מועצה פה ש - - -

קארין אלהרר: שנייה, אני גם רוצה לשמוע תחשיב, אבל תנו לי רגע להאזין.

<אפרת בן אפרים: דבר נוסף, אנחנו התבססנו על תחשיב נוסף שנעשה בחדרה והוגש לראש עיריית חדרה.

<אפרת בן אפרים: אם הוא נמצא פה, היה פה מנכ"ל העירייה, אני לא רואה אותו, שגם כן הגיע לסכום של 600 שקלים ובנוסף התבססנו על מה שרחל עזריה הציעה ומה שקארין אלהרר הציעה וכולם מדברים באזור בין ה-600 ל-650 שקלים.

<אפרת בן אפרים: אבל אתם ראשי הערים מדברים ב-1,000, ב-1,200, ב-950 שקלים, אולי אני אהיה נחמד - - -

<קריאה: אפשר את התחשיב?

<קריאה: אני ארד ל-650 שקלים אם תשתפי.

<אפרת בן אפרים: בשמחה רבה.

<אפרת בן אפרים: אני יכולה לקום להגיש לה?

קארין אלהרר: כן, תגישי לה.

<קריאה: אפשרת אולי להראות כרטסת?

קארין אלהרר: רק שנייה, ענת, רק רגע.

קארין אלהרר: ירון, אתה יכול לתת תחשיב?

<אפרת בן אפרים: בכייף.

קארין אלהרר: אתם יכולים להקריא אותו?

<אפרת בן אפרים: אה, אוקיי.

קארין אלהרר: תקריאי אותו.

קארין אלהרר: גברתי, ראש עיריית יהוד.

<קריאה: אור יהודה.

<אפרת בן אפרים: אז רגע, אז יש פה את יצחק מנחם, שהוא למעשה כתב את התכנית הזאת, ואני אשמח מאד שהוא יסביר איך אנחנו מגיעים ל-650 שקלים.

קארין אלהרר: יצחק, בבקשה.

<יצחק מנחם: אני רוצה לתקן.

<יצחק מנחם: אנחנו מגיעים ל-700, סביב ה-700 שקלים.

<יצחק מנחם: עלות חודשית לתלמיד – 485 שקלים.

<יצחק מנחם: עלות מזון לחודש 252 שקלים.

<יצחק מנחם: סך הכל לילד חודשי 737 - - -

<רן קוניק: אפשר לקבל תחשיב לפי העלות?

<רן קוניק: כמו שאנחנו אמרנו.

<רן קוניק: חברת הכנסת קארין?

קארין אלהרר: יצחק, שנייה.

<יצחק מנחם: רק אל תפריעו לי באמצע, אז אני - - -

קארין אלהרר: לי מותר להפריע לך, סבבה?

<יצחק מנחם: אוקיי.

קארין אלהרר: עכשיו אני רוצה שתדבר פר ילד חודשי.

<רן קוניק: לא, פר צהרון.

קארין אלהרר: מה זה פר צהרון?

<רן קוניק: כמו שהצגנו.

<רן קוניק: כמה עלות שכר, כמה עלות - - -

<יצחק מנחם: הכל אני אקריא.

קארין אלהרר: אוקיי, בבקשה, פר צהרון חודשי.

<יצחק מנחם: אז עלות חודשית לתלמיד – 485 שקלים, פלוס עלות מזון – 252 שקלים - - -

קארין אלהרר: מה זה עלות חודשית לתלמיד?

<קריאה: נכון, תפרט.

<יצחק מנחם: לפני מזון.

קארין אלהרר: תהיו בשקט.

קארין אלהרר: מה, לא נעים לי, אתם ראשי ערים.

<אפרת בן אפרים: כן, אבל פשוט חשפנו פה, את יודעת, מצב נורא מביך, אז לכן יש פה ציניות, באולם.

קארין אלהרר: אפרת.

<יצחק מנחם: כבוד יושבת הראש, אני אקריא את זה בצורה מפורטת ואחר כך אני גם אגיד את העלויות.

<יצחק מנחם: הם רוצים לשמוע עלויות, אז אני אסביר את העלויות.

<יצחק מנחם: עלות חודשית לתלמיד, שוב, אני חוזר, כולל מזון, כדי שיבינו – אל תפריעו לי באמצע – זה 737 שקלים.

<יצחק מנחם: סך הכל תלמידים בקבוצה – 25 תלמידים.

<יצחק מנחם: ימי הדרכה – 21 תלמידים.

<יצחק מנחם: שעות הדרכה לסייעת ליום – שלוש שעות.

<יצחק מנחם: שעות הדרכה לחוגים ליום – שעה.

<יצחק מנחם: זה אומר שיש כל יום חוג ולא פעמיים בשבוע ולא פעם בשבוע.

קארין אלהרר: מה זה שעות הדרכה לחוג?

<יצחק מנחם: כל יום שעת הדרכה לחוג.

קארין אלהרר: כל יום חוג?

<יצחק מנחם: כל יום חוג.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: על ידי חוגים מקצועיים?

<יצחק מנחם: מספר הסייעות – 2, לפי עלות של 40 שקלים לשעה.

<יצחק מנחם: ארוחת צהריים – 12 שקלים לארוחה.

קארין אלהרר: עלות או ברוטו, נשאלת השאלה.

<יצחק מנחם: עלות מעסיק.

רחל עזריה: אבל הילדים בשני חוגים.

רחל עזריה: זה רק סייעות שמלוות את זה.

רחל עזריה: תקשיבו, באמת תקשיבו.

<יצחק מנחם: שכר המינימום, אני אזכיר לכם, זה 26 שקלים.

<יצחק מנחם: אנחנו מדברים על עלות של 40 שקלים לשעה.

<יצחק מנחם: להמשיך?

קארין אלהרר: אני לא שומעת.

קארין אלהרר: תקשיבו, אני באמת-.

קארין אלהרר: לא, אני רוצה רגע להפסיק.

קארין אלהרר: תקשיבו רגע, אני שמעתי את כולכם.

קארין אלהרר: אני באמת מכבדת את כל מי שנמצא כאן בוועדה, אבל אי אפשר לשמוע צד אחד ולא לשמוע צד שני.

קארין אלהרר: אני לא בעמדת בית המשפט.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין מה הבן אדם מציע.

קארין אלהרר: אתם יכולים אחר כך לחלוק על האמירות שלו וזה בסדר גמור.

קארין אלהרר: נשמע אתכם.

קארין אלהרר: אבל תנו לו להציג.

קארין אלהרר: כן.

<יצחק מנחם: אני רק רוצה לומר מילה אחת לפני שאני ממשיך.

<יצחק מנחם: נעשה פיילוט, זאת אומרת הפעילות הזאת בוצעה.

<יצחק מנחם: היא בוצעה.

<יצחק מנחם: היא נעשתה בשטח והעלות בפיילוט עוד הייתה יותר נמוכה.

קארין אלהרר: מה העלות גננת?

<יצחק מנחם: עכשיו אני ממשיך.

קארין אלהרר: עלות גננת.

<יצחק מנחם: מספר סייעות – 2, לפי עלות של 40 שקלים לשעה.

<קריאה: ברוטו?

<יצחק מנחם: עלות.

<יצחק מנחם: אל תפריעו לי באמצע.

קארין אלהרר: זה ברוטו?

קארין אלהרר: זו השאלה.

<יצחק מנחם: זה עלות.

רחל עזריה: רגע, שנייה.

רחל עזריה: אבל השיטה היא שני חוגים ביום.

רחל עזריה: תקשיבו, בבקשה תקשיבו, טוב?

רחל עזריה: אם אנחנו בקונסטרוקטיבי, אז בואו תקשיבו.

רחל עזריה: חוג ביום, זו השיטה.

רחל עזריה: זה בבית ספר.

רחל עזריה: זה מאריך את יום הלימודים - - -

<יצחק מנחם: זה גם לגני ילדים.

רחל עזריה: וגם בגני הילדים.

רחל עזריה: ולכן העניין של הסייעת, העוצמה שלה משתנה, בגלל שהכיתה היא - - -

<רן קוניק: מה שהוא מציג זה לא לגני ילדים, חברת הכנסת.

<יצחק מנחם: זה לגני ילדים.

רחל עזריה: רגע שנייה, אז בואו תקשיבו.

<רן קוניק: לא, זה לבתי ספר.

רחל עזריה: רגע שנייה - - -

קארין אלהרר: אי אפשר ככה אבל.

קארין אלהרר: רחל.

רחל עזריה: תני לי שנייה אחת, טוב?

רחל עזריה: תקשיבו, אפשר להמשיך לצעוק, בסדר?

רחל עזריה: ואפשר לצעוק שכולם לא בסדר וזה בסדר גמור.

רחל עזריה: אפשר, אם אתם רוצים אין בעיה, גם אפשר להוציא את הניהול מהמועצות ולהעביר את זה לניהול של מישהו אחר.

רחל עזריה: אפשר לעשות כל מיני דברים.

רחל עזריה: אין שום בעיה.

רחל עזריה: אבל אפשר לבוא גם להזדמנות של ללמוד ממה שנעשה במקומות אחרים ולעבוד בשיתוף פעולה ונראה לי שזה עדיף לכולם.

רחל עזריה: אז יש פה מישהו בגדרה, שעשה מהלך מעניין ואני חושבת ששווה לשמוע אותו, גם אם הוא שונה ממה שיש במקומות אחרים.

<אפרת בן אפרים: וראש המועצה שלח מכתב המלצה על זה.

קארין אלהרר: אפרת, רגע.

<קריאה: שכר מינימום - - -

קארין אלהרר: אדוני היקר, אתה מפריע.

<יצחק מנחם: אגב, אין לי ילדים בגיל הזה.

<יצחק מנחם: אנחנו לא צריכים - - -

קארין אלהרר: זה לא העניין כרגע.

<יצחק מנחם: לא, אם מישהו חשב.

<יצחק מנחם: שוב, אני חוזר, ארוחת צהריים לפי - - -

קארין אלהרר: רגע, הבהרה, זה מתאים לגנים, כן, לא לבתי ספר?

<יצחק מנחם: אני אקרא את הכותרת:

<יצחק מנחם: תמחור עלויות הפעלה אקדמיה בגן.

<יצחק מנחם: מדובר על גני ילדים.

<יצחק מנחם: בבתי ספר זה קצת יותר זול.

<יצחק מנחם: יותר יקר, סליחה.

<יצחק מנחם: יותר יקר.

<יצחק מנחם: אני ממשיך: ארוחת צהריים, מנה – 12 שקלים.

<קריאה: מזון מעובד?

קארין אלהרר: די, די, די.

<יצחק מנחם: מזון בריא, על פי החוק.

<יצחק מנחם: יש חוק היום, אי אפשר לשחק עם זה.

קארין אלהרר: כן.

קארין אלהרר: יש חוק, עבר אתמול.

רחל עזריה: יש חוק.

רחל עזריה: עבר אתמול.

<יצחק מנחם: אנחנו תמחרנו.

<יצחק מנחם: יש הוראות של משרד הבריאות ואנחנו עובדים לפי זה והשניצל הוא שניצל, ואני בא מעולם המזון, אז אני יודע על מה אני מדבר.

קארין אלהרר: טוב, הבנו.

קארין אלהרר: כן.

<יצחק מנחם: אנחנו תמחרנו אפילו שכירות ב-300 שקלים לחודש ולא ב-1,800 או כמה שאמרו פה.

<יצחק מנחם: מדריך לחוגים, להעשרה, זאת אומרת מגיע כל יום מדריך שמעביר חוג בגן, שעה והתמחור שלו זה 100 שקלים לשעה.

<יצחק מנחם: חופשות משרד החינוך, כמובן, ה-18 יום כלולים בפנים.

<יצחק מנחם: עמלת סליקה פלוס מע"מ.

<יצחק מנחם: כמה זה?

<יצחק מנחם: אחוז פלוס מע"מ.

<יצחק מנחם: את זה אף אחד פה לא הזכיר.

קארין אלהרר: היו חלק שהזכירו.

<יצחק מנחם: הנהלת חשבונות ורואה חשבון, חישוב יחסי לכל 1,000 תלמידים, יש פה את החישוב.

<יצחק מנחם: חומרי גלם להפעלה לפי 2.5 שקלים ליום לילד.

<יצחק מנחם: השתלמות מקצועית – אחת לחודש.

<יצחק מנחם: רכז פדגוגי לאשכול של שישה גנים – 100 שקלים לשעה.

<יצחק מנחם: רכז תפעולי – 150 שקלים לשעה באותה קבוצה.

<יצחק מנחם: שירות לקוחות, פקידות – לפי 35 שקלים לשעה עלות.

<קריאה: זו חברה שעושה את זה?

קארין אלהרר: הוא עמותה.

<קריאה: הוא עמותה?

קארין אלהרר: כן.

<קריאה: מה זה שיווק?

<קריאה: הוא משווק את עצמו?

<ירון עמוס לוי: אגב, האקסל הזה מפורסם באינטרנט, הוא פתוח לכולם.

קארין אלהרר: הוא לא משווק את עצמו.

<יצחק מנחם: אגב, זה שקוף לחלוטין, זה מפורסם באינטרנט, אפרת דאגה לזה - - -

<רן קוניק: אנחנו רוצים להגיב.

קארין אלהרר: אני אתן לך.

קארין אלהרר: אני מבטיחה.

קארין אלהרר: אפשר בבקשה להמשיך?

<יצחק מנחם: יש עלויות נוספות של משאבי אנוש, נלקח בחשבון הוצאות וריכוז של הוצאות תפעול.

<יצחק מנחם: עכשיו, את המערכת הזאת מפעילה עמותה שהיא מלכ"ר, כמו שהזכירו פה.

<יצחק מנחם: אין לה שום מטרות רווח ו - - -

<נמרוד גלנטי: רק אל תגיד את השם שלה, שלא נחשוב שאתה משווק את עצמך.

קארין אלהרר: טוב, אוקיי, מה עוד?

<יצחק מנחם: מה?

<נמרוד גלנטי: לא להגיד את שמה של העמותה.

קארין אלהרר: אדוני, נציג עיריית אשקלון, אני מאד אודה לך.

<יצחק מנחם: אני עוד לא אמרתי כלום.

<יצחק מנחם: אמרתי שזה תמחור לעלויות לגני ילדים.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: ראש עיריית גבעתיים מעוניין להגיב.

<רן קוניק: רק במשפט אחד.

קארין אלהרר: אתה יכול שניים.

קארין אלהרר: עלי.

<רן קוניק: לא רוצה גם לפגוע באף אחד ואני קצת מאוכזב ממה שקורה פה, אפרת, כי חשבתי שאת תציגי איזה תחשיב של צהרון, שיכול- - -

<אפרת בן אפרים: אני לא חושבת - - -

<רן קוניק: רגע, אל תפריעי לי.

קארין אלהרר: אפרת, לא להפריע.

<רן קוניק: ככה הצגת את זה.

<רן קוניק: אפילו קראת לנו שקרנים.

<אפרת בן אפרים: אני לא קראתי לכם שקרנים.

<אפרת בן אפרים: אמרתי שלגבי ה - - - שאתה אומר לי שאתה לא מרוויח, אתה לא דובר אמת.

<רן קוניק: מזל שיש פרוטוקול.

<רן קוניק: חשבתי שתבואי ותציגי 25 ילדים כפול 600 – שזה 15,000 שקלים – איך את עושה צהרון בלי לוותר על אף אחד מהדברים שאמרנו ו - - -

<קריאה: יש הבדל בין 1,000 שקלים ל-600.

קארין אלהרר: אדוני, אתה לא ברשות דיבור.

<רן קוניק: שנייה רגע.

<רן קוניק: בינתיים מה שקרה זה שהעברת את רשות הדיבור למישהו שיש לו עמותה שהוא משווק לנו אותה פה.

<רן קוניק: הוא כבר - - -

<יצחק מנחם: סליחה, אני גם ועד הורים - - -

קארין אלהרר: לא, סליחה.

<רן קוניק: אני מבקש לא להפריע לי.

קארין אלהרר: לא, סליחה, אדוני ראש העיר - - -

<רן קוניק: אני חוזר בי - - -

קארין אלהרר: רק שנייה, לא, לא, אדוני ראש העיר - - -

<רן קוניק: אני חוזר בי מהמשפט האחרון.

<קריאה: תחזור בך, תחזור בך.

קארין אלהרר: אדוני, אני מבקשת ממך להפסיק לדבר.

קארין אלהרר: אדוני ראש העיר, תשמע - - -

<רן קוניק: אני חוזר בי מהמשפט האחרון.

קארין אלהרר: לא, גם לפני המשפט האחרון, אדוני.

קארין אלהרר: ביקשת מאפרת להציג.

קארין אלהרר: היא אמרה אני לא יודעת להציג בעצמי, אני מעבירה את זה לבן אדם שיודע להציג.

קארין אלהרר: עכשיו אני אבקש, במטותא, אנא התייחסותך העניינית למה שהוצג כאן.

<רן קוניק: אני אתייחס עניינית במשפט והמשפט השני שאישרת לי, היה להביע את אכזבתי מזה שהיא לא ידעה להציג את זה והיא העבירה את זה אליו.

קארין אלהרר: אוקיי, התאכזבנו ו-?

<רן קוניק: ובינתיים זה - - -

רחל עזריה: היא יו"ר ועד הורים.

<רן קוניק: בינתיים זה עלה ל-737 שקלים ולא ל-600 שקלים.

קארין אלהרר: בסדר.

<רן קוניק: ועדיין לא קיבלתי - - -

<אפרת בן אפרים: אני מוכנה עכשיו לשלם 737 שקלים על הילדים שלי.

<רן קוניק: ועדיין לא קיבלנו את התחשיב לפי צהרון, אלא רק לפי ילד, שאני לפחות יצאתי מבולבל.

קארין אלהרר: תעבירו לו עותק מהתחשיב.

<אפרת בן אפרים: חברת הכנסת, אני יכולה לסיים רק את הדברים?

<רן קוניק: עכשיו לעצם העניין, חברת הכנסת אלהרר.

<רן קוניק: מדובר פה על מקום שעובד בלי גננת, אלא עם סייעת, אם הבנתי נכון שתי סייעות בלי גננת.

<רן קוניק: מדובר על עלות, עלות, לא ברוטו, עלות שכר שעתי של הסייעת הזו, של 40 שקלים.

<רן קוניק: אני מוכן, יושב פה איתמר, ישיג לנו גננות וסייעות בעלות שעה של 40 שקלים בגבעתיים.

<רן קוניק: וואלה, אפשר.

<רן קוניק: אפשר גם לרדת ל-500 שקלים.

<רן קוניק: לא ראיתי פה אבטחה.

<רן קוניק: לא ראיתי פה הון דברים שדיברו.

<רן קוניק: ניקיון.

<רן קוניק: חשמל.

<רן קוניק: מים.

<רן קוניק: תקורה למפעיל.

<רן קוניק: מה, הוא עובדת בחינם המפעיל?

<רן קוניק: אז זה 737 שקלים בלי הדברים האלה.

<קריאה: ועובדים בשכר מינימום.

קארין אלהרר: אוקיי, תודה.

<רן קוניק: וזה עוד בשכר מינימום.

<ליאת שוחט: אני גם רוצה משפט.

קארין אלהרר: משפט, ראש עיריית יהוד.

<ליאת שוחט: אור יהודה.

קארין אלהרר: רגע, שקט.

<ליאת שוחט: אני חוזרת, אור יהודה.

<ליאת שוחט: פעם שנייה שאת אומרת את זה.

קארין אלהרר: סליחה, אור יהודה.

קארין אלהרר: סליחה, סליחה.

קארין אלהרר: קבלי התנצלותי הכנה.

<ליאת שוחט: אוקיי, זה בסדר גמור.

<ליאת שוחט: חברי כבר התייחס נקודתית.

<ליאת שוחט: אני רוצה להגיד בשורה תחתונה, אם מובילי המאבק הזה יובילו החלטה כוללת בכל הערים, שהם מוכנים לסכום הזה, לקבל את מה שהוא נותן ובלי האקסטרות שכל תושב שלי מבקש, מבחינת איכות כוח האדם, מבחינת איכות האוכל, מבחינת אבטחה – אני הראשונה שאתן.

<ליאת שוחט: אני לא רוצה להרוויח שקל על התושב שלי.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אפרת עכשיו תשלים את דבריה, בלי התפרצות לא של ראשי ערים, לא של הורים אחרים ולא של נציגים מבוקרים אחרים.

<אפרת בן אפרים: אני רק רוצה לסיים, חברת הכנסת, תודה רבה.

<אפרת בן אפרים: אני רוצה לסיים ולומר לראשי הערים היקרים, אני לא יודעת לדבר על הערים שלכם, אני לא מתגוררת בעירכם, אני תושבת זיכרון יעקב, וכאמור הדו"חות שלי יש ביד הם של זיכרון יעקב, אבל לצערנו זה תקף לכל הערים בארץ.

<אפרת בן אפרים: ואצלנו בזיכרון יעקב הרווח בשנת 2014 היה 382,172 שקלים.

<אפרת בן אפרים: בכסף הזה יכולתי לתת לכל אחד מילדי עוד חוג, יכולתי ללכת לסופר לרכוש עוד איזו עגלה או לפנק את אחד הילדים שלי בעוד מתנה.

<אפרת בן אפרים: אני לא מסכנה.

<אפרת בן אפרים: אנחנו עובדים, משתכרים, אנחנו משפחה נורמטיבית ואנחנו בסדר גמור - - -

קארין אלהרר: תודה.

<אפרת בן אפרים: רק סליחה שנייה, ביום שאתם, ראשי הערים היקרים, תחליטו לא לגבות מאיתנו גביית יתר ולקחת את העלות האמיתית לילד לצהרון, אם זה יהיה בדמות 650 שקלים, או 600 שקלים, או 730 שקלים – האיכות, אני מבטיחה לכם – תהיה אותה איכות.

<אפרת בן אפרים: המזון יהיה אותו מזון.

<אפרת בן אפרים: הצוותים יהיו אותם צוותים.

<אפרת בן אפרים: הפלא ופלא, אנחנו כולנו נצא מאושרים מהסיפור הזה.

<אפרת בן אפרים: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: ירון, בבקשה.

<ירון עמוס לוי: שלום, ירון לוי מבת ים, חלק מנציגי המאבק.

<אפרת בן אפרים: אנחנו מבקשים גם מנציגי ההורים הרשמיים בוועד הארצי לדבר, בבקשה.

קארין אלהרר: בשמחה רבה.

<ירון עמוס לוי: יש משהו שנופל בין הכיסאות, זו האחריות שלכם כביכול שאנחנו נמצא את הפתרון.

<קריאה: בהחלט אחריות שלנו, אז אנחנו רוצים גם ל- - -

קארין אלהרר: גברתי, אני הבטחתי.

<ירון עמוס לוי: זו אחריות של כולנו, זו לא אחריות של ההורים.

קארין אלהרר: גברתי, נציגת ההורים הרשמית, אני הבטחתי ולכן אני אקיים, אבל בבקשה לתת לאדוני לדבר.

קארין אלהרר: בבקשה.

<ירון עמוס לוי: אז בחיי הפרטיים אני מנהל ובעלים של שני חדרי כושר ועכשיו נתתם לי רעיון.

<ירון עמוס לוי: עוד מעט סוף שנה, מס הכנסה, אני אביא מישהו שיפקח לי על העסקים ואני אשלם לו 15,000 שקלים בחודש וזה אחלה להוריד את ההכנסה.

<ירון עמוס לוי: זה בדיוק מה שאתם עושים ואתם אומרים שאתם לא מרוויחים.

<ירון עמוס לוי: אם יהיה לכל גן מפקח וחומרי ניקוי, השאלה כשילדים מסיימים את בית הספר שלהם, הם ממשיכים, אין מנקה.

<ירון עמוס לוי: יש חומרי ניקוי.

<ירון עמוס לוי: מנקים את בית הספר בסוף היום.

<ירון עמוס לוי: למה צריך לקחת כסף על חומרי הניקוי?

<ירון עמוס לוי: ולגבי השכירות, אני בדיוק אזכיר, יש לי דירה.

<ירון עמוס לוי: עכשיו אני אשלם לעצמי על הדירה שכירות.

<ירון עמוס לוי: זו דירה שלי.

<ירון עמוס לוי: זה בדיוק מה שאתם עושים.

<ירון עמוס לוי: כשיש חברה ועושים לה הוצאות, אפשר לגרום לחברה לא להרוויח.

<ירון עמוס לוי: זה בדיוק מה שאתם עושים.

<ירון עמוס לוי: אלה הדברים שאתם אמרתם.

<ירון עמוס לוי: אתם משכירים את הנכסים שאנחנו משלמי המיסים שילמנו וקנינו וזה שלנו, זה לא של הרשות שלך ולא של בת ים לצורך העניין, שהם לא הגיעו.

<ירון עמוס לוי: אין להם מה להגיע, אני - - -

<רן קוניק: ירון, יש לך טעות בסיסית.

<רן קוניק: אם העירייה הייתה מפעילה את הצהרונים - - -

<ירון עמוס לוי: תפעיל, אתה ראש העיר.

<רן קוניק: יכול להיות שזה יקרה.

<ירון עמוס לוי: לא, זה יקרה.

<ירון עמוס לוי: שנייה רגע, אני רוצה לסיים.

<רן קוניק: אם עירייה מפעילה, אז אתה צודק, אבל אם מפעיל את זה גוף חיצוני, אתה לא יכול לתת לו את זה בחינם, חוקית.

<ירון עמוס לוי: המילה שהכי הרבה העלינו כאן – אם.

<ירון עמוס לוי: אם הייתה אחידות בשעות עד ארבע וחצי ולא עד חמש ולא עד ארבע.

<ירון עמוס לוי: אם זה היה של העירייה.

<ירון עמוס לוי: אם זה לא היה אוכל – מזל שהילדים שלי, אחרי שנת 2013 נכנסו לצהרון, אחרת לא הייתי יודע מה הם אוכלים שם.

<ירון עמוס לוי: אם ואם ואם ואם.

<ירון עמוס לוי: הדבר היחיד שצריך לעשות, אני חושב שגם ברמה של הממשלה, שיהיה מישהו אחראי.

<ירון עמוס לוי: האחריות עוברת.

<ירון עמוס לוי: אנחנו כמו במשחק טניס ואנחנו במקרה ברשת, מביאים לכם את הכדורים והם זורקים לשם.

קארין אלהרר: צודק מאה אחוז.

<ירון עמוס לוי: הם זורקים לשם.

<ירון עמוס לוי: מי אחראי?

<ירון עמוס לוי: היום אני רוצה ללכת – 250,000 ילדים נמצאים בצהרונים, אני פונה אליך, ותאמין לי, אני מאד מעריך את זה שהגעת.

<ירון עמוס לוי: אתה לפחות הגעת ואתה עונה ומתמודד עם הדברים, אבל עוד פעם הכדור חוזר לשם – מי אחראי.

<ירון עמוס לוי: הייתי ביחד עם חברי - - -

<רן קוניק: נו, מי אחראי?

<רן קוניק: אם זה חינוך – מי אחראי על החינוך במדינה?

<רן קוניק: מדינת ישראל.

<רן קוניק: זה הכל.

<ירון עמוס לוי: כולנו יודעים את התשובה.

<ירון עמוס לוי: איפה הוא?

<ירון עמוס לוי: בסדר.

<רן קוניק: אז המחאה שלכם צריכה להיות מול המדינה.

<רן קוניק: זה חינוך.

קארין אלהרר: תודה.

<ירון עמוס לוי: המחאה שלנו היא בסופו של דבר - - -

<רן קוניק: צהרונים זה חינוך.

קארין אלהרר: אבל למה אתה מתפרץ?

<רן קוניק: צהרונים זה חינוך, נקודה.

<ירון עמוס לוי: מאה אחוז.

<ירון עמוס לוי: זה אתה אמרת.

<רן קוניק: אתה לא מסכים?

<ירון עמוס לוי: אני מסכים איתך.

קארין אלהרר: נא לתת לו להשלים את הדברים.

קארין אלהרר: ירון, להשלים את הדברים, לסיים.

<ירון עמוס לוי: נפגשנו לפני מספר ימים עם שר הרווחה ושאלתי אותו שאלה חמש פעמים, כי כל פעם בצורה אלגנטית לא הייתה לו תשובה – איך זה שאין מישהו שאחראי.

<ירון עמוס לוי: אז הוא אומר לי – אני אחראי עד שתיים.

<ירון עמוס לוי: וואלה.

<ירון עמוס לוי: מי משתיים?

<ירון עמוס לוי: 250,000 ילדים.

<ירון עמוס לוי: אין פיקוח.

<ירון עמוס לוי: אתם מדברים כאן על מחירים.

<ירון עמוס לוי: אני אומר לכם, בבת ים אני מוציא את הילדים רוב הפעמים.

<ירון עמוס לוי: אני לא ראיתי שום מאבטח.

<ירון עמוס לוי: האוכל, אני לא יודע איך אוכל מגיע.

<ירון עמוס לוי: התכנים – היה חוג, לא היה חוג.

<ירון עמוס לוי: יש לך מפקח שמפקח על עצמך.

<ירון עמוס לוי: מאיפה אתה יודע שהוא מפקח?

<ירון עמוס לוי: על מה הוא מפקח?

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: איתמר.

קארין אלהרר: בקצרה, אדוני.

<איתמר אביטן: טוב, אני תושב גבעתיים.

<איתמר אביטן: אני אעשה את זה בקצרה.

<קריאה: את לא רצינית.

קארין אלהרר: למה לא רצינית?

קארין אלהרר: אני נותנת לכם לדבר.

<איתמר אביטן: הם פשוט מאד כועסים.

<איתמר אביטן: אני רק אגיד שעד שהתחיל המאבק אף אחד לא ידע אפילו כמה עולה.

<איתמר אביטן: רק לפני שבוע ראש העיר שלנו בכלל בדק כמה זה עולה.

<איתמר אביטן: אחרי שיוצאים מכרזים כבר שנתיים - - -

קארין אלהרר: טוב, נו, איתמר, עניינית.

<איתמר אביטן: רגע, לא, אני אגיד למה זה חשוב.

<איתמר אביטן: כי אף אחד - - -

קארין אלהרר: איתמר, עניינית.

<איתמר אביטן: רגע, עניינית, כי אף אחד לא בדק אף פעם כמה זה עולה.

קארין אלהרר: טוב, בדקנו.

קארין אלהרר: ענייני.

<איתמר אביטן: אני אגיד.

<איתמר אביטן: זה שמנסים לתמחר גננת ואין לנו גננת, אני אתמול הגעתי לגן ובכלל יש את הסייעות שאני לא הכרתי.

<איתמר אביטן: הסתובבתי בשירותים, יכולתי גם לקחת ילד שהוא לא שלי, אז לא להגיד לנו גננת ב-80 וב-90 שקלים.

<איתמר אביטן: יש סייעות.

<איתמר אביטן: זה העלויות.

<איתמר אביטן: אתה לוקח על מבנים, אתה לוקח על חשמל, מה שאתה לא עושה בכל מיני דברים אחרים.

<איתמר אביטן: אתה לוקח על כל מה שירון אמר שאתה יכול להעמיס כדי להכניס אותו בנושא הצהרונים.

<ירון עמוס לוי: סליחה, אני חייב לומר עוד דבר.

קארין אלהרר: לא, לא, לא.

<ירון עמוס לוי: לא, אני לא אמרתי עליו פרסונאלית.

<איתמר אביטן: אז אני אומר כי אני תושב העיר.

<איתמר אביטן: אני תושב העיר.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: איתמר, לסיים.

<איתמר אביטן: רגע, אני אגיד את זה: אפשר להוריד את מחירי הצהרונים בצורה דרסטית בגבעתיים.

<איתמר אביטן: זה עניין של רצון.

<איתמר אביטן: תפסיקו להגיד שאתם כן, ובדיוק מה שרחל עזריה אמרה – אתם לא מממנים כלום.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: ועד ההורים.

קארין אלהרר: מי הנציג שמדבר?

<יעקב אמציה דויטש: שלום, אני אמציה, אני מפורום ועדי ההורים היישובים ואני מרכז את הצוות שעוסק בנושא צהרונים בפורום.

קארין אלהרר: שלום אדוני.

<יעקב אמציה דויטש: שלום-שלום.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו לקחנו את הנושא הזה מאד ברצינות והלכנו ללמוד אותו.

<יעקב אמציה דויטש: התחלנו עם איזו שהיא תחושת בטן, סיימנו עם כאב בטן.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו לא מייצגים את הרשויות ואנחנו לא מייצגים אף אחד אחר, רק את ההורים.

<יעקב אמציה דויטש: ואנחנו רוצים להציג את התמונה, איך שהיא נראית מהצד שלנו ואת העמדה שלנו, כי בסוף אנחנו משלמים ואנחנו אלה שצריכים את השירות הזה.

<יעקב אמציה דויטש: אני לא הולך המון שנים אחורה ליום לימודים ארוך, אני הולך לשנת 2012 – הייתה ועדת טרכטנברג שהמליצה לתת את יום הלימודים המלא.

<יעקב אמציה דויטש: קבעה איזו שהיא תכנית.

<יעקב אמציה דויטש: הממשלה אימצה את התכנית הזאת ומאותו רגע התחילה נגיסה לאט לאט בהחלטות הממשלה והכל מתועד בדברי הימים של ממשלת ישראל, איך לאט לאט ביטלו את זה ואת זה ואת זה ולא נשאר כלום, והממשלה בעצם התחמקה מאותה אחריות שהיא בעצמה קבעה בשלב מסוים שהיא אחריות שלה וככה התחולה לאט לאט נעלמה.

<יעקב אמציה דויטש: עכשיו תגידו אני אבא וכואב לי לשלם ואני רוצה שתעזרו לי לשלם.

<יעקב אמציה דויטש: זה לא ככה.

<יעקב אמציה דויטש: הממשלה החליטה שהיא יכולה לשלם על זה והיא שמה את הכסף וקבעה תכנית עבודה עם הכסף הזה איך עושים את זה, תוך חמש שנים.

<יעקב אמציה דויטש: דרך אגב, חמש השנים היו אמורות להסתיים בשנת 2016 להבשלה מלאה של התכנית.

<יעקב אמציה דויטש: ואז התחילו הדחיות והנגיסות הנוספות.

<יעקב אמציה דויטש: כאשר התקציב האבוד הזה היה קיים לא השתמשו בו אפילו.

<יעקב אמציה דויטש: דבר נוסף שאנחנו רואים פה, שמתחיל ככה ב - - -

קארין אלהרר: אדוני, רק בגלל שהדיון עומד להסתיים, אני רוצה לשאול אותך - - -

<יעקב אמציה דויטש: כן, אני אקצר.

קארין אלהרר: לא, לפני שתקצר, משהו נקודתי.

קארין אלהרר: אתה סבור שהתחשיבים שמוצגים, תחשיבים של הרשויות השונות או לחילופין התחשיב שהוצג כאן מטעם מטה המאבק, אתה חושב שיש מקום לשיפור הרשויות?

קארין אלהרר: אתה חושב שהתחשיבים שהוצגו על ידי הרשויות הם תחשיבים טובים ונכונים?

קארין אלהרר: אתה מאמץ אותם כמו שהם?

קארין אלהרר: מה עמדתכם?

<יעקב אמציה דויטש: אני חושב שבפתיחת דברי הבנתם שהכיוון שלי זה למי שנושא באחריות וזו הממשלה.

<יעקב אמציה דויטש: אני לא אכנס לתחשיבים של עירייה כזאת או אחרת.

<יעקב אמציה דויטש: אני בטוח שיש כאלה שעושים את זה טוב יותר או פחות טוב.

<יעקב אמציה דויטש: אני לא אעשה את זה פה כי זה לא נכון לעשות את זה כאן.

<יעקב אמציה דויטש: כל ועד ביישוב שלו יודע לדבר עם ראש העיר שלו ולבחון גם את הצורך, שהוא בטח שונה קצת מעיר לעיר, וגם את התשלום.

<יעקב אמציה דויטש: אני לא אכנס לזה ואני בטוח שיש טוב ולא טוב בכל מקום.

<יעקב אמציה דויטש: מתחילות לעלות עכשיו הצעות חוק של תקרה, שהעיריות יתנו צהרון – חייבות לתת – והתקרה תהיה מחיר כלשהו על פי תחשיב כלשהו, ושוב, אני לא נכנס למספר.

קארין אלהרר: לא יהיו הצעות חוק כאלה.

<יעקב אמציה דויטש: מדברים אבל על הצעות.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו שומעים בתקשורת.

<יעקב אמציה דויטש: חבל, אחת מחברות הכנסת החשובות יצאה קודם.

קארין אלהרר: אני אגלה לך סוד, בסדר?

קארין אלהרר: יש בכנסת דבר כזה שנקרא הצהרות חוק.

קארין אלהרר: מצהירים.

קארין אלהרר: סיסמאות.

קארין אלהרר: בוא, הצעה רצינית לא תהיה כזאת.

<יעקב אמציה דויטש: אז גם לנו להורים יש הצהרות וההצהרות שלנו הן רציניות.

<חגי פורגס: הצעות - - - הן לא רציניות?

<חגי פורגס: אבל זה מה שעלה.

קארין אלהרר: לא, זה לא מה שעלה.

<יעקב אמציה דויטש: אני מצהיר בשם ההורים הצהרות שאני משתדל מאד שיהיו כן רציניות.

<יעקב אמציה דויטש: ברגע שיצעו הצעות כאלה, הן עושות לנו נזק מכמה כיוונים.

<יעקב אמציה דויטש: אחד, הן מקבעות ומנציחות את ההתנערות של הממשלה מהתעסקות בעניין הזה, כי הן אומרות – רשות מקומית תיתן צהרון.

<יעקב אמציה דויטש: הן קובעות, ההורים ישלמו על הצהרון והממשלה מחוץ למשחק.

<יעקב אמציה דויטש: אז קיבלנו מועצה לצרכנות מאד יפה, אבל זה לא תפקידכם ולא תפקיד הממשלה.

קארין אלהרר: אתה אל תגדיר לי את התפקיד.

קארין אלהרר: אני אגדיר.

<יעקב אמציה דויטש: אני ככלי הייתי אומר מה אני רואה לפחות.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו לא מחפשים לעשות כאן את החוק הצרכני.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו מחפשים לקבל את הפתרון ממי שבאמת זו אחריותו וזו הממשלה.

<קריאה: פתרון איכותי.

<יעקב אמציה דויטש: איכותי, ברור, ואני עוד שנייה אכנס גם לזה.

קארין אלהרר: לא, לא, אין לנו עוד הרבה שניות.

<יעקב אמציה דויטש: ולכן אנחנו, כוועד הורים, כנציגות ההורים הארצית, לא נסכים לכאלה חוקים ואנחנו עדיין דורשים מממשלה לממש לא רק את הסמכות שלה, אלא גם את האחריות שלה בעניין הזה ואם צריך אנחנו גם נפנה לאמצעים משפטיים בעניין הזה, כי יש החלטות והכל מתועד והכל נמצא על השולחן.

קארין אלהרר: אצלי בלשכה אומרים – by all means.

קארין אלהרר: לכו על זה.

<יעקב אמציה דויטש: אוקיי.

<יעקב אמציה דויטש: אם אתם תומכים בנו, אז אתם חברי הכנסת יש לכם כבר כוח בלי ללכת לבית משפט, אז אנא, תפעילו אותו – גם בחוק ההסדרים וגם בחוקים האחרים.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו מצפים מכם לעשות את מה שאתם מאמינים בו.

<יעקב אמציה דויטש: כשהממשלה אומרת שאין כסף, אני רק אתן דוגמא.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו חפרנו בכל הספרים והנתונים שלי הם ממרכז המחקר והמידע של הכנסת והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

<יעקב אמציה דויטש: אלה לא נתונים שהבאתי מהבית.

<יעקב אמציה דויטש: למשל בשנת 2015 נשארו בתקציב – מה שקוראים היום התקציב האבוד – 187 מיליון שקלים בסעיפים שקשורים למימון צהרונים.

<יעקב אמציה דויטש: בטבלה אחרת אנחנו רואים - - -

קארין אלהרר: אבל אדוני בוודאי יודע שזה נוגע רק לצהרונים שיש להם סבסוד מהמדינה.

<יעקב אמציה דויטש: רגע, רגע.

קארין אלהרר: רוב הצהרונים שאנחנו מדברים עליהם כאן בדיון הם לא כאלה.

<יעקב אמציה דויטש: רגע.

<יעקב אמציה דויטש: אני אשלים את המשפט שלי ואז נעשה את המתמטיקה.

<יעקב אמציה דויטש: בכסף שנועד לאיזה שהם צהרונים בארץ על ידי המדינה, נותרה יתרה של 187 מיליון שקלים.

קארין אלהרר: אני מסכימה וזה מכעיס מאד.

<יעקב אמציה דויטש: ואם מסתכלים במסמך אחר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, כתוב שם שבשנת 2014 הורים שילמו, וזה כל אלה ששילמו אחרי כל הסיבסודים, כמה הם שילמו?

<יעקב אמציה דויטש: 150 מיליון שקלים.

<יעקב אמציה דויטש: תעשו אתם את החשבון אם היה את הכסף או לא היה את הכסף ואם המדינה הייתה יכולה לסבסד כבר את כולנו מזמן.

<יעקב אמציה דויטש: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

<אחז אגם: קארין, רק נקודה אחת ברשותך.

<אחז אגם: אחז אגם, יושב ראש פורום הגנים של תל אביב.

<אחז אגם: נקודת המוצא הראשונה והבעייתית ביותר היא שההורים צריכים לשלם.

<אחז אגם: אתם דיברם על 600 שקלים, 700 שקלים, 800 שקלים.

<אחז אגם: עצם העובדה שבכלל אנחנו יושבים פה ואומרים ההורים צריכים לשלם, היא בעיה.

<אחז אגם: למה ההורים צריכים לשלם?

<אחז אגם: הם לא צריכים לשלם 5 ולא צריכים לשלם 10 ולא צריכים לשלם 100.

<אחז אגם: נושא הצהרונים כיום לא מצוי בשום חקיקה ולכן הכל נופל על הרשויות המקומיות, ואז אתם אומרים למה הן לא בסדר.

<אחז אגם: אתם הפלתם את זה על הרשות המקומית ואחרי זה אתם אומרים למה אתם לא בסדר.

<אחז אגם: ההורים לא צריכים לשלם כך או כך.

<אחז אגם: אין סיבה, לא ככה ולא אחרת.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: עורכת הדין שושי סומך, המועצה לשלום הילד.

<שושי סומך: תודה רבה.

<שושי סומך: אנחנו באמת אחרי דיון ארוך ומפורט, אבל אני חושבת שדבר ראשון, ואני אחזור ואני אגיד את זה בכל דיון בהקשר הזה, אי אפשר - העלויות הן סימפטום, הן לא הבעיה.

<שושי סומך: הבעיה מתחילה בזה שהנושא הזה לא מפוקח ממשלתית - - -

קארין אלהרר: מסכימה.

<שושי סומך: שהנושא הזה לא שייך למשרד החינוך, כי זו אמורה להיות מסגרת חינוכית, שיהיה בה תוכן חינוכי.

<שושי סומך: זה דבר ראשון ואמירה שלא יכול להסתיים דיון בהקשר הזה בלי שהיא תאמר בצורה מפורשת.

<שושי סומך: מעבר לזה, הדיון בנושא העלויות הוא חשוב - - -

קארין אלהרר: שושי, את יודעת שאותי את לא צריכה לשכנע.

<שושי סומך: וודאי.

<שושי סומך: את יודעת שאני לא אומרת את זה לך, רק, וחברת הכנסת אלהרר בעניין הזה היא השותפה הראשונה והמובילה שלנו בהקשר הזה לחקיקה ולפיקוח בנושא.

<שושי סומך: הנושא של העלויות הוא חשוב וחשוב לדון בו, אבל אסור שבסוף התוצר שייצא מכאן הוא לשפוך את התינוק עם המים – literally.

<שושי סומך: זאת אומרת אם בסוף התוצאה תהיה שכוח האדם יהיה פחות, וקשה לי להגיד פחות איכותי, כי הוצגו פה כל מיני תמונות, אבל בהרבה מקומות בארץ אשת הצוות המתקראת גננת צהרון לא הוכשרה לגיל הרך ולא ראשית לשאת בתואר הזה בכלל.

<שושי סומך: אולי הילד יכול לקרוא לה גננת, אבל גננת היא לא.

<שושי סומך: מי יודע מה ההכשרה שהנשים האלה עוברות ואיזה תכנים הן מעבירות לילדים?

<שושי סומך: אם בסוף נצא בהצהרה שהגענו לעלות אופטימאלית, אבל המצב בצהרונים יהיה עוד יותר גרוע ממה שהוא היום, יצא שכרנו בהפסדנו ויותר מזה.

<שושי סומך: אם בסוף התוצר יהיה דחיפה לעוד מסגרות פרטיות, גם כאן יהיה לנו פחות כתובת לטפל במחדלים שיהיו – ויהיו – ולמצב הזה אסור לתת לקרות.

קארין אלהרר: תודה רבה.

<משה חנוכה: קארין, אפשר גם בבקשה?

<משה חנוכה: ישבתי בשקט שעתיים.

<משה חנוכה: ממש בקצרה.

קארין אלהרר: לא, לא, סליחה, לא כולם דיברו בכל מקרה.

<משה חנוכה: חשוב לשמוע את הוד השרון, עוד מילה.

קארין אלהרר: לא, לא.

קארין אלהרר: יושבת כאן נציגה מראשון לציון.

<ליאל אבן זוהר: אני רק אומר שאני לא נציגת הרשות.

<ליאל אבן זוהר: אני פה בשני כובעים, בכובעי כמנכ"לית עמותת כן.

<ליאל אבן זוהר: שמי עורכת דין ליאל אבן זוהר.

<ליאל אבן זוהר: כובע נוסף – לא כנציגת העיר, אלא חברת מועצה בראשון לציון.

<ליאל אבן זוהר: רציתי לומר נושא אחד שאם הוא ייצא מפה, מהוועדה הזאת, דהיינו.

<ליאל אבן זוהר: ריבוי ההעמסות ומגוון ההעמסות שיש על הצהרונים, מייצר גם את הפערים בין הרשויות המקומיות וזאת החזקה על ראשי הערים שהם פועלים לטובת התושבים שלהם.

<ליאל אבן זוהר: אף אחד לא חושב שראשי הערים רוצים את רעת התושבים שלהם, אבל ההעמסות שקיימות בערים שונות הן מגוונות.

<ליאל אבן זוהר: למשל בראשון לציון קיבלתי לפני שבוע את פירוט ההעמסות רק בחשמל, מים ותקורות שכר על הצהרונים, שמגיעות ל-1,188,000 שקלים.

קארין אלהרר: למה?

<ליאל אבן זוהר: ואני יכולה לשלוח לך פירוט של המייל של גזברות העירייה.

<ליאל אבן זוהר: זה מסיבות מגוונות שמפרטים אותן.

<ליאל אבן זוהר: ככה וככה חשמל, ככה וככה מים, ככה וככה תקורות שכר של עובדים בגזברות וכו', וזה לא כולל את דמי הניהול והשכר של החברה העירונית שלנו, שגם היא גובה תקורות בנושאים האלה.

<ליאל אבן זוהר: אם הנושא הזה של ההעמסות והתקורות יהפוך להיות נושא מפוקח גם תחת השלטון המקומי, גם השלטון המקומי יכול לתת על זה את הדעת.

<ליאל אבן זוהר: להגיד – את אלה אנחנו לא מעמיסים.

<ליאל אבן זוהר: אנחנו מחליטים בהחלטה מיניסטריאלית, גם ממשלתית, גם מקומית, לא להעמיס.

<ליאל אבן זוהר: אז כבר הוזלנו בצורה משמעותית, אני חושבת ב-20-30%, את תקורות הצהרונים ונוכל להגיד שיצאנו פה וצלחנו איזה שהוא גשר בכל זאת.

<ליאל אבן זוהר: ואחר כך אנחנו לא נשחרר את הממשלה מאחריותה בנוסף לנושא הזה.

קארין אלהרר: זהו.

קארין אלהרר: אני סיימתי.

קארין אלהרר: דוברת אחרונה מהאגף הזה.

קארין אלהרר: תחליטו.

<גל גור: אני רוצה כן להציג כמה נתונים מתל אביב.

<גל גור: אני נציגה של שדולת ההורים בתל אביב ואנחנו הקמנו איזה שהוא צוות יחד עם ועד ההורים של הגנים שנבחר בעיר.

<גל גור: זה לא פורום הגנים, זה ועד שנבחר על ידי ועדי ההורים בשטח, רק כדי שזה לא יהיה אותו זה.

<גל גור: מה שאני רוצה להגיד, זה ככה, בתל אביב, רק מהדיווחים שאנחנו מקבלים מההורים בשטח, זה לא דיווחים מהמפעילים, כי אנחנו פנינו למפעילים, פנינו לראש העיר, לגורמים העירוניים – אף אחד – אין קול ואין עונה לגבי העלויות של התפעול.

<גל גור: אבל הורים בשטח מספרים שיש לך למשל גן אחד של נעמ"ת, הצהרון שלו עולה 1,140 שקלים.

<גל גור: גן ב' של נעמ"ת עולה 1,350 שקלים.

<גל גור: שניהם נמצאים בשכונות נושקות, זאת אומרת אין פה שום הצדקה עניינית של פערי יכולת כלכלית וכו'.

<גל גור: אני לא מדברת אפילו על הפערים בין כמות החוגים שיש או איכות כוח האדם.

<גל גור: אני שמעתי פה דברים מאד יפים.

<גל גור: בתל אביב אני מרגישה שאנחנו לפעמים לא מצליחים להבין, כי זו עיר בהחלט מפותחת ומתקדמת – כמה המצב הוא חמור.

<גל גור: עזבו את זה שאין לנו יום לימודים ארוך, כמו שיש נניח בירושלים – תכנית ציל"ה וכדומה, או בכפר סבא.

<גל גור: אין לנו דברים כאלה.

<גל גור: יש ניצנים ראשונים של פיילוט שעושים רק באזור דרום תל אביב, אבל מעבר לסוגיה הזו, יש אפס שקיפות.

<גל גור: זאת אומרת אם יש חובה היום לפרסום של מכרז כדי להפעיל צהרונים, אז בעיריית תל אביב החליטו שמפרסמים קול קורא ולא מפרסמים מכרז.

<גל גור: אין שום פומביות לתהליך הזה, שההורים והילדים הם הלקוח בעצם של השירות.

<גל גור: הם הצרכן והמעמד שלהם הוא בעצם יותר נחות ממעמד של צרכן שחותם על חוזה אחיד.

<גל גור: אין להם קול בסיטואציה.

<גל גור: הם פשוט לא חלק מההתקשרות הזאת, שהם מקבלי השירות שלה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

<קריאה: אפשר להגיד משהו לפרוטוקול?

<קריאה: משפט אחד?

קארין אלהרר: לא, לא, ענת, אני מתנצלת.

קארין אלהרר: משפט אחרון, משפט.

<חגי פורגס: אני אשתדל משפט.

<חגי פורגס: אני אומר שיש שני נושאים שלא עלו בכלל והם חלק מהפיתרון.

<חגי פורגס: קודם כל תודה על הדיון.

<חגי פורגס: דבר שני, איך יכול להיות שאנחנו משלמים פעמיים את הסייעת?

<חגי פורגס: שימו לב: אני אמרתי את זה בדיון הקודם וזה לא עלה פה.

<חגי פורגס: אנחנו משלמים פעמיים את הסייעת.

<חגי פורגס: משרד החינוך מממן סייעת עד השעה שלוש וחצי ואשקלון מצליח לעשות - - -

קארין אלהרר: אוקיי, זה דובר.

קארין אלהרר: הלאה.

<חגי פורגס: דבר שני, הפתרון נמצא בציל"ה.

<חגי פורגס: הממשלה הזאת נבחרה על טיקט חברתי אחרי מחאת שנת 2011 שלא נשאר ממנה כלום – לא חינוך חינם, שהוא לא בחינם – 5 מיליארד שקלים, ולא רפורמת הסייעת השנייה שזה לא כל הזמן, ולא בית ספר של החופש הגדול.

<חגי פורגס: בציל"ה יש עודף תקציב - - -

קארין אלהרר: אוקיי, תודה.

קארין אלהרר: שמענו את זה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

<חגי פורגס: וצריך לנצל אותו.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אני מסיימת את הדיון.

קארין אלהרר: תראו, אני רוצה לסכם ולומר שאם מישהו סביב השולחן הזה וגם אלה שכבר הלכו, חושב שהדיונים שנערכים כאן בוועדה נועדו על מנת להפחית מחובתה של ממשלת ישראל – וזה בכלל לא משנה מי מכהן בממשלה – לספק שירותי חינוך הולמים – גם בפורמאלי וגם בבלתי פורמאלי.

קארין אלהרר: דהיינו - גם יום לימודים ארוך – הוא טועה ומטעה את האחרים גם.

<קריאה: איפה הם?

<קריאה: לא ראינו את משרדי הממשלה פה פשוט.

קארין אלהרר: אדוני, אתה לא תפריע לי.

קארין אלהרר: אני כן פועלת במקביל על מנת להעביר את כל הנושא הזה לפיקוח של משרד החינוך.

קארין אלהרר: אני מאמינה שמשרד החינוך לא מסתיים באמת בשעה הזאת, הוא רוצה לקרוא לזה צהרון ולא יום לימודים ארוך, שיקרא לזה קיפוד ים, הכל בסדר, אבל הוא צריך להיות אחראי לדבר הזה.

קארין אלהרר: אם מיהו חושב שיתחמקו מאחריות, טועה.

קארין אלהרר: זה דבר אחד.

קארין אלהרר: עכשיו תראו, בסוף אנחנו במדינת ישראל.

קארין אלהרר: לא בקנדה, לא בשוויץ ולא בבלגיה.

קארין אלהרר: ופה תהליכים לוקחים זמן.

קארין אלהרר: עד שהדבר הזה יקרה – חייבים להקל על ההורים.

קארין אלהרר: שמענו כאן תחשיבים שונים.

קארין אלהרר: שמענו תחשיבים של 600 שקלים בעיריית אשקלון, שמענו תחשיבים - - -

<קריאה: 700 שקלים, למען ההגינות.

קארין אלהרר: 700 שקלים.

קארין אלהרר: שמענו תחשיבים של 1,130 שקלים, שמענו הכל מהכל.

קארין אלהרר: בסוף שמעתי על אותו מפרט פלוס מינוס.

קארין אלהרר: עכשיו תראו, לא יעלה על הדעת שהורה יצטרך לבחור איפה הוא גר לפי העלות של הצהרון של הבן שלו.

קארין אלהרר: יש רשות שנותנת מעצמה, ובואו, אשקלון היא לא במצב סוציו אקונומי 8 ולא 10.

קארין אלהרר: כמה אתם?

<נמרוד גלנטי: 5, אבל כמובן זה לא 5 גם.

<קריאה: אז אני רוצה לעבור לגור שם.

<קריאה: גם תרומות הוא אמר.

קארין אלהרר: גם תרומות.

קארין אלהרר: תראו, תרומות זה לא בסדר, המדינה צריכה לתת כסף, אבל על תספרו לי שצריך 1,140 שקלים כפול 12 גנים כדי לפקח בחודש.

קארין אלהרר: איזה פיקוח נותנים?

קארין אלהרר: מה, הוא יושב איתם בצהרון כל היום?

קארין אלהרר: לא קונה את זה.

<קריאה: הוא לא פה, אבל הוא כתב את זה.

<קריאה: אבל בגבעתיים - - -

<קריאה: למשל יש פיקוח אחר.

קארין אלהרר: אז אני אומרת בסופו של דבר - - -

<קריאה: אבל זה ממש לא - - -

קארין אלהרר: אל תפריעו לי באמצע הסיכום.

קארין אלהרר: אני אומרת לכם, אם זה פסיליטיס של העירייה, לא צריכים לגבות על זה שכירות.

קארין אלהרר: לא צריך וזה לא איכפת לי מי מפעיל את זה.

קארין אלהרר: בסוף זה הפסיליטיס של העירייה והעירייה מתקשרת עם העמותה או עם החברה או עם החברה הכלכלית שלה.

קארין אלהרר: בסוף המבנה הוא אותו מבנה.

קארין אלהרר: לא הקמתם מבנה חדש.

קארין אלהרר: לא שכרתם מבנה חדש לעניין הזה.

קארין אלהרר: זה אותו אחד.

קארין אלהרר: אל תספרו לי סיפורי מעשיות.

קארין אלהרר: הדבר הזה בלתי אפשרי.

קארין אלהרר: באמת אני חושבת שזה ביזיון, שוועדה לביקורת המדינה ביקשה תחשיבים מכל הרשויות וקיבלנו רק חלק.

<קריאה: קיבלתם אקסלים.

קארין אלהרר: קיבלנו אקסלים, אבל קיבלנו רק חלק.

קארין אלהרר: ולכן אני מבקשת מכל הרשויות שלא השיבו - מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שעושה עבודה מדוקדקת, ישלח לכל מי שלא הגיע ולא שלח שאלון מפורט.

קארין אלהרר: אני דורשת להשיב לשאלון הזה.

קארין אלהרר: תראו, אני אגיד לכם את הדבר הבא: מי שלא עונה, כנראה שיש לו מה להסתיר.

קארין אלהרר: ואני חשבתי עד עכשיו שלאף אחד אין מה להסתיר.

קארין אלהרר: שהכל טוב.

קארין אלהרר: אז אם הכל כל כך טוב, אז למה בעצם כל כך רע?

קארין אלהרר: תראו, זה לא צריך להיות מצב של התנגחות בין הורים לבין רשויות.

קארין אלהרר: ההורים והרשויות פועלים לאותם אינטרסים, או לפחות כך צריך להיות.

קארין אלהרר: ואם זה לא עובד ככה, משהו מקולקל במערכת.

קארין אלהרר: ואני מבטיחה לכם – גם לשלטון המקומי – זה לא מונע מהמאבק הגדול שלנו לפיקוח ממשלתי.

קארין אלהרר: הילדים הם ילדי מדינת ישראל מהרגע שהם מתעוררים עד הרגע שהם ישנים, כולל.

קארין אלהרר: ולכן המאבק הזה לא יופסק, אבל עד אז, עד אז, חייבים להקל על ההורים ואפשר לעשות את זה.

קארין אלהרר: אל תספרו לי אחרת, אני לא אקנה את זה.

קארין אלהרר: אפשר בהחלט ואתם תעשו את זה.

קארין אלהרר: אני מברכת את כל הרשויות שכאן, במעמד הדיון, הודיעו שהן תבחנה מחדש את התמחור.

קארין אלהרר: זה המעשה הנכון.

קארין אלהרר: הלוואי ועוד רשויות יאמרו את הדבר הזה וגם יעשו.

קארין אלהרר: לנציגי ההורים אני אומרת: המאבק הוא לא רק של הורים לילדים.

קארין אלהרר: המאבק הוא על הפנים של מדינת ישראל.

קארין אלהרר: היום אתם ההורים, מחר זה הורים אחרים.

קארין אלהרר: אם המחירים ימשיכו לעלות, אחרים יסבלו גם.

קארין אלהרר: אז אני קוראת לכולם – כולם כולל כולם – להשתתף במאבק הזה.

קארין אלהרר: המאבק הזה הוא בשלבים.

קארין אלהרר: קודם נוריד את המחירים – אבל לא רק את המחירים.

קארין אלהרר: הדבר המשמעותי ביותר בעיני הוא הפיקוח.

קארין אלהרר: להוריד את המחירים זה לא קודש הקודשים.

קארין אלהרר: להוריד את המחירים ועדיין לייצר מענים טובים לילדים.

קארין אלהרר: אפשר לעשות את זה ויעשו את זה.

קארין אלהרר: תודה רבה לכולם.

קארין אלהרר: הישיבה נעולה.