ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 243, 2016-07-19 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 19 ביולי 2016, י"ג בתמוז תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא הוא יום חינוך ארוך במועצה האזורית נחל שורק.

יעקב מרגי: כדי להיכנס ולצלול לתוך הסיפור הזה של יוח"א, אנחנו ניתן למשרד החינוך להציג לנו מה זה בכלל הצו הזה, מה זה יוח"א, מי נהנה ממנו, ככה על רגל אחת.

יעקב מרגי: בבקשה, חיים הלפרין.

יעקב מרגי: תציג את עצמך ואת התפקיד שלך.

<חיים הלפרין: חיים הלפרין, מנהל היחידה לתכניות משלימות למידה במשרד החינוך, מופקד בין השאר גם על יישום חוק יום חינוך ארוך.

<חיים הלפרין: החוק הזה הוכח - - -

יעקב מרגי: יום חינוך ארוך זה יוח"א.

<חיים הלפרין: כן.

<חיים הלפרין: להלן-יוח"א.

<חיים הלפרין: החוק חוקק כחוק שהמטרה שלו היא להיות אוניברסאלי, בכלל מגנים עד י"ב וכבר די בהתחלה המדינה קיצצה אותו במובן הזה שהיא תחמה אותו רק עד סוף היסודי, פעם אחת, ופעם שנייה כשהיא יצרה שני צווים שונים – אחד לגנים ואחד לבתי הספר, כשבע

<חיים הלפרין: צם המיקוד של המדינה בהעדפה למי מקבל יום חינוך ארוך מבחינת הקצאת שעות או המשמעויות של זה, הייתה קודם כל לפריפריה ולעדיפות לאומית.

<חיים הלפרין: כלומר, רובו הגדול – למעלה מ-80% - מיושם במקומות החלשים שבמדינה.

יעקב מרגי: רגע, אני עוד לא הבנתי.

יעקב מרגי: כשאתה אומר פריפריה, איך מוגדרת פריפריה.

יעקב מרגי: כשאתה אומר עדיפות לאומית, השאלה אם זה פריפריה גיאוגרפית, חברתית.

<חיים הלפרין: אני אומר גם וגם והייתה בזמנו גם העדפה למקומות של עדיפות לאומית, שקיבלו מענה באמצעות הארכת יום הלימודים של יום ארוך.

<חיים הלפרין: אני אתן דוגמא, למשל המועצה האזורית גוש עציון, למרות שהיא באשכול 5, קיבלה יום חינוך ארוך כחלק מההגדרה של המדינה שראוי שיהיה שם יום ארוך.

<חיים הלפרין: וכל היישובים באשכול 1 למשל, אנחנו מדברים ברמה הסוציו-אקונומית, נמצאים ביום חינוך ארוך, ומעבר לזה זה חוק שמפוזר והרבה פעמים הוא נתן מענה ליישובים שבהם יש שכונות חלשות באמצעות ההגדרה של שיקום שכונות.

<חיים הלפרין: כלומר, אם אנחנו לוקחים לדוגמא עיר כמו אשקלון, יש בה שכונות שמוגדרות שכונות מצוקה ולכן שם מתקיים יוח"א.

<חיים הלפרין: בשכונות אחרות אין.

<אליהו אסקוזידו: קוראים לזה היום שכונות פריפריה.

<אליהו אסקוזידו: זה מושג חדש של דרעי.

<חיים הלפרין: אני לא קורא לזה שכונות פריפריה, אני קורא לזה השכונות היותר חלשות בתוך הרשות.

<חיים הלפרין: למשל באשקלון, שכונת שמשון היא כזאת.

<חיים הלפרין: בירושלים – קריית מנחם היא כזאת ומקומות אחרים לא.

יעקב מרגי: סליחה, מה יהיה אם בעיר מסוימת מבנה בית הספר, רק חומר הגלם, המבנה, אין שם נשמה, נמצא בשכונה שחל בה תהליך – שינוי אבולוציוני נקרא לצורך העניין, וכל הילדים מוסעים משכונת מצוקה.

יעקב מרגי: מה דינו של בית ספר כזה?

<חיים הלפרין: אם הוא היה מוגדר יוח"א הוא יישאר יוח"א.

<חיים הלפרין: אם הוא לא הוגדר יוח"א אז הוא לא יהיה יוח"א.

<חיים הלפרין: אני יודע למה אדוני מכוון.

יעקב מרגי: למה?

<חיים הלפרין: אני אסביר.

יעקב מרגי: למה אין לכם מנגנון דינאמיקה כזו?

<חיים הלפרין: אני אסביר.

<חיים הלפרין: כיוון שיש החלטה עקרונית שהיא כבר כמה שנים שבעצם למשרד וגם לאוצר אין עניין לקדם את חוק יוח"א יותר, בין השאר למשל משום שאם המטרות שלו מלכתחילה היו לתת יום ארוך 8 עד 4, לאפשר להורים לעבוד וכו', כל המטרות החברתיות שאנחנו מדברים עליהן, כולל קידום הישגים וכו', התברר עם השנים שהמטרות האלה לא מושגות קודם כל באמצעות החוק הזאת, כי למשל - - -

יעקב מרגי: אז תבטלו אותו.

<חיים הלפרין: זה לא בסמכותי לבטל אותו.

יעקב מרגי: לא, אני אומר למשרד החינוך.

יעקב מרגי: אם הוא לא השיג את יעדיו, הוא לא השיג את מטרותיו, אתם מחריגים אותו, מצמצמים אותו - - -

<חיים הלפרין: לא, משאירים אותו.

<קריאה: למה?

<חיים הלפרין: א' בגלל שיש לזה השלכות רוחב מאד גדולות, וב', ביטול החוק הוא - - -

יעקב מרגי: אתה מבין שאני לא רוצה שיבטלו אותו?

יעקב מרגי: הרי - - - משרד החינוך כריבון אומר דברים כאלה, מצהיר לכאורה - - -

<חיים הלפרין: לא, אבל בגלל הדבר הזה המשרד אמר אני עוצר את המשך יישום החוק.

<חיים הלפרין: בגלל זה בחוק ההסדרים הוא נדחה משנת תשמ"ט עד תשת"ת או לא יודע, הוא נדחה מעת לעת כל הזמן והמשרד בעצם, אפילו יחד עם האוצר, דואג לחלופות שנראות לנו יותר מתאימות.

<חיים הלפרין: כמו למשל, נגיד באשכולות החדשים שאין בהם יוח"א או שיש בהם יוח"א ואנחנו רוצים לתת מענה יותר רחב, יש תכנית של המשרד שיחד עם האוצר נבנתה כחלק ממסקנות דו"ח טרכטנברג, שנקראת תכנית צילה.

<חיים הלפרין: תכנית צילה נותנת מענה לאשכולות החלשים מבחינה סוציו אקונומית עד אשכול 3, כחלק ממענה וצורך ורצון לתת פתרון להורים עד השעה 4 אחרי הצהריים.

<חיים הלפרין: אני רוצה להסביר עוד נתון אחד.

<חיים הלפרין: ברגע שאופק חדש יצא לדרך כחלק מהרצון והצורך לטייב את מערכת החינוך גם ברמת שכר למורים וגם ברמת איכות הלמידה, אז לא היה ניתן למצוא מענה באמצעות חוק יוח"א, לאיפה לבצע את השעות הפרטניות, כי המשרד מבחינה עקרונית לא הסכים שיוציאו ילדים מהכיתות ולבנות קבוצות קטנות, כי אז זה מייצר בדיוק את ההיפך ממה שאנחנו רוצים.

<חיים הלפרין: אז אמרנו מה יהיה הפתרון?

<חיים הלפרין: הפתרון הוא שמבחינת שעות לימוד אנחנו נצמצם את שעות הלימוד במקום 41 שעות נוריד אותן ל-37, כדי לאפשר בשעתיים האחרונות של היום למורים לעשות את השעות הפרטניות במקומות שיש בהם יוח"א.

<חיים הלפרין: כלומר, הנגזרת היא שבעצם במונחים שכל כלל מערכת החינוך, רק בחינוך החרדי עדיין עובד העיקרון של 41 שעות במערכת החינוך, אבל במערכת הרשמית אנחנו כבר ממילא יורדים ל-37 שעות בפועל.

<חיים הלפרין: אז ממילא המטרות החברתיות של אנחנו רוצים יום חינוך עד השעה ארבע וכו', הפכו להיות לא רלבנטיות, אם זאת המטרה.

<חיים הלפרין: ולכן, יחד עם האוצר נוצרה תכנית צילה, שבעצם נותנת מענה של עד השעה 4, של הארכת יום לימודים, שיש בה גם רכיב של ההעשרה שאין ביוח"א.

<חיים הלפרין: כמו שאתה יודע יוח"א זה רק שעות.

<חיים הלפרין: ויש בה גם הזנה, כשלא בכל המקומות ביוח"א יש הזנה, והשתתפות ההורים היא מאד קטנה.

<חיים הלפרין: כלומר במובן הזה הפתרון שהמשרד נתן הוא פתרון יותר מתאים ויותר נכון לסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: חיים, אם הבנתי מדבריך, יוצא שמאחר שאין רצון להרחיב את יוח"א, יכול להיות מצב שיש מוסדות שיצאו מיוח"א בגלל הקריטריון, למרות שהם היו בתוך יוח"א, אבל ביתרת התקציב לא ייכנסו מוסדות אחרים שלא היו זכאים ונהיו זכאים.

<חיים הלפרין: אם יש מקום שבו בשכונת יוח"א יש עכשיו בית ספר שלא היה עד אתמול ועכשיו הוא נמצא שם, אז הוא יהיה זכאי ליוח"א.

<חיים הלפרין: זה קורה לנו.

יעקב מרגי: קורה?

<חיים הלפרין: כן.

<חיים הלפרין: כמו שלעתים רחוקות קורה סיפור של - - -

יעקב מרגי: הרציונל של רצון לצמצם לא מונע מכם להכניס לצו, לקריטריון הזה, בתי ספר שנהפכו להיות זכאים.

<חיים הלפרין: במקומות שהזכאות מוגדרת, אין שום בעיה.

<חיים הלפרין: אם בקריית מנחם בירושלים יהיה בית ספר חדש, אז הוא יהיה - - -

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: מכובדי ראש המועצה, מה הבעיה בדיוק בנחל שורק?

יעקב מרגי: ואני אומר כבר לדיון, יש לנו מקרים דומים גם בעמנואל וגם עוד פנייה שנדון בה היום.

יעקב מרגי: כמה יישובים שפנו אלי בסוגיה הזו ואנחנו צריכים להוציא מהדיון הזה קודם כל איזו תובנה שאם יש אוכלוסייה שעונה לקריטריון והיא רק נקרא לזה מאוכסנת בלשון האכסניה שלה והיא ברשות חזקה, אין שום סיבה שלא יקבלו את הסעד הנדרש, ונשמע את מר אלי אסקוזידו.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<אליהו אסקוזידו: טוב, כיוון שאני לא יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, אז קודם כל אני מודה לחבר הכנסת מרגי שהזמין אותנו וקיים את הדיון הזה ולחברי חיים הלפרין, שמשרד החינוך שלח אותו לייצג את - - -

יעקב מרגי: החברות שלכם לא עזרה לך כל הזמן הזה.

<אליהו אסקוזידו: לא.

<אליהו אסקוזידו: אנחנו בעניינים מקצועיים.

<אליהו אסקוזידו: אנחנו חברים, הוא מייצג את - - -

יעקב מרגי: אמרת חבר.

<אליהו אסקוזידו: כי אמרתי הוא מייצג את המשרד, הוא לא מייצג את החברות.

<אליהו אסקוזידו: זה תפקידו.

<אליהו אסקוזידו: הוא מקבל משכורת ממשרד החינוך.

<אליהו אסקוזידו: יש בנושא יוח"א שתי בעיות.

<אליהו אסקוזידו: הבעיה הראשונה היא בעיית השפעות רוחב.

<אליהו אסקוזידו: כפי שאתה רומז ומוביל וכפי שחברי חיים מנסה להזיז את זה לצד שני, הוא אומר היה איזה שהוא סל שנקבע לפני 10-15 שנה, מי שהיה היה והיום לא פותחים ולא מכניסים חברים חדשים למועדון.

<אליהו אסקוזידו: זה מועדון סגור.

<אליהו אסקוזידו: ובמועדון הסגור, ברגע שנפתח אותו יהיו השפעות רוחב אחד לשני ולכן אנחנו לא פותחים את המועדון הסגור.

<אליהו אסקוזידו: זו עמדת משרד החינוך, כך הבנתי מחברי.

<אליהו אסקוזידו: ואני רוצה להעיר שתי נקודות למה במקרה שלנו אנחנו חריגים ואנחנו לא משפיעים השפעות רוחב.

<אליהו אסקוזידו: לצדי נמצא מנהל מחלקת החינוך, מר דוד עסיס ומנהלת השירות הפסיכולוגי, שולה, והקב"סית חני, שהם עובדים יום יום, שעה שעה עם מפוני גוש קטיף.

<אליהו אסקוזידו: אז המועצה האזורית נחל שורק קלטה 450 משפחות ממפוני גוש קטיף.

<אליהו אסקוזידו: 11 שנים בערך עברו מאז הגירוש.

<אליהו אסקוזידו: חיים הלפרין בכובעו - - -

יעקב מרגי: בלבלת אותנו: מפונים, מגורשים, מה?

<אליהו אסקוזידו: מגורשים שפונו לא מרצונם.

<אליהו אסקוזידו: זה אותו דבר.

<אליהו אסקוזידו: זה קו מקביל.

<אליהו אסקוזידו: 450 משפחות.

<חיים הלפרין: המינוח המקצועי, דרך אגב - - -

יעקב מרגי: לא משנה, לא נפתח דיון.

יעקב מרגי: איקרית ובירעם.

<אליהו אסקוזידו: 450 משפחות.

<אליהו אסקוזידו: הלפרין קיבל לזכותו והוא עשה את זה בצורה מצוינת, לטפל מטעם משרד החינוך במפונים, בתהליך של השנים שהוא טיפל ומשרד החינוך אמר זה הזמן שאני מטפל וקיבלנו תקציבים להאריך את יום הלימודים ולתת למפונים את מה שצריך לתת כדי שישתקמו.

<אליהו אסקוזידו: אלא מה?

<אליהו אסקוזידו: משרד החינוך באיזה שהוא שלב הפסיק והמפונים רק הגיעו עכשיו לבתי הקבע ומבחינה מקצועית הבעיות לא הוכפלו אלא הושלשו ורובעו, ולכן נכון לרגע זה אין מענה למפוני גוש קטיף במועצה האזורית נחל שורק, להבדיל מרשויות אחרות שקלטו מפונים, שהם היו במועדון של יוח"א ולכן הם נמצאים בתוך יוח"א ולכן יש להם את המענה.

<אליהו אסקוזידו: ולכן, אם מכניסים אותנו לא פותחים השפעות רוחב, כי רשות שקלטה מפוני גוש קטיף, כשהמועדון היה פתוח לא היה גירוש בכלל, כי המועדון נפתח לפני הגירוש, ומיום הגירוש לא נפתח המועדון, לכן לא יכלו לצפות את זה ולכן אי אפשר היה להכניס את נחל שורק בפנים.

<אליהו אסקוזידו: כיוון שהבעיה שלנו נוצרה רק אחרי הגירוש ואז המועדון כבר היה סגור, לכן אנחנו חושבים שאם יכניסו את נחל שורק, לא תהיינה השפעות רוחב על אף אחד.

<אליהו אסקוזידו: ולכן אין בעיה לעשות את זה.

<אליהו אסקוזידו: בנוסף לזה, אם כבר חיים דיבר על הנושא של צילה ועל זה שמניידים, אז אנחנו היינו בצילה כשהיינו ברמה 3 ועלינו מ-3 ל-4 בעוונותינו הרבים - - -

יעקב מרגי: לטובת מי שלא יודע – צילה – כמו בצבא אני עם ראשי התיבות שלכם.

יעקב מרגי: צילה – נו?

<חיים הלפרין: זו תכנית שמאריכה את יום הלימודים.

<חיים הלפרין: אתה רוצה לדעת מה ראשי התיבות?

יעקב מרגי: נו, בטח, מה?

<אליהו אסקוזידו: תשאל את פירון, פירון המציא את זה.

<חיים הלפרין: צהרי יום הזנה, לא זוכר.

<חיים הלפרין: לא קריטי.

<אליהו אסקוזידו: לא חשוב.

<אליהו אסקוזידו: קריטי, פירון המציא אותה.

יעקב מרגי: מישהו יכול לשאול את הרב גוגל בינתיים.

ישראל אייכלר: צהרוני יום.

<אליהו אסקוזידו: צהרוני יום לבתי הספר, שזה יותר טוב מיוח"א, דרך אגב.

<אליהו אסקוזידו: המועצה האזורית נחל שורק, על פי כללי משרד החינוך הייתה בפנים, קיבלנו שנה אחת צילה, עזר למגורשים והציל אותם ושנה אחרי זה היה למ"ס חדש והוציאו אותנו החוצה.

<אליהו אסקוזידו: זאת אומרת שקיימת במשרד החינוך אופציה להכניס ולהוציא בהתאם לדברים שקורים בשטח, אבל פעם הוא קיים ופעם הוא לא קיים וכדאי שהוא יהיה אחיד.

<אליהו אסקוזידו: לגבי לא מכניסים חברים חדשים למועדון, השיחה מהיום בבוקר עם חוף אשקלון – חוף אשקלון נמצאים בצילה, הם קלטו מגורשים קצת יותר מאיתנו.

<אליהו אסקוזידו: והשנה, מנהלת המחוז אישרה להם להכניס את כל הקיבוצים באגף הדרומי לצורך העניין, שלא היו בצילה, נכנסו לצילה.

<אליהו אסקוזידו: והנה, ראה זה פלא שמשרד החינוך מכניס מוסדות חדשים בפנים.

<אליהו אסקוזידו: זה כתוב, חתום, צילה שנה הבאה ביד מרדכי פועל ובקיבוצים במועצה האזורית חוף אשקלון לא פעל עד היום, מקום יוח"א והיום יוח"א פועל בחוף אשקלון, בבתי ספר שבעבר הוא לא פעל.

<אליהו אסקוזידו: נכנסו.

<אליהו אסקוזידו: זאת אומרת שאפשר להכניס.

<אליהו אסקוזידו: לא צילה, יוח"א – לתקן ולדייק כיוון שזה גם מוקלט.

<אליהו אסקוזידו: אני לא רוצה להיכנס לכל ההשלכות וההסברים המקצועיים למה יוח"א ראוי וצריך ונחוץ למועצה אזורית נחל שורק עבור המגורשים, נמצאים פה אנשי המקצוע.

<אליהו אסקוזידו: אם כבוד יושב הראש - - -

יעקב מרגי: צהרי יום להעשרה.

<חיים הלפרין: אני מתנצל שלא זכרתי את זה.

יעקב מרגי: לא, לא חייב.

<אליהו אסקוזידו: לא, זה בגלל שפירון המציא את זה.

<קריאה: לפני פירון.

<אליהו אסקוזידו: זה לא היה לפני פירון, אבל לא חשוב.

יעקב מרגי: זה גדעון.

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: הלאה.

<אליהו אסקוזידו: סיימתי.

יעקב מרגי: סיימת.

יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה להוסיף דברים?

<שולה ביין: אתם רוצים לשמוע את החשיבות המקצועית.

יעקב מרגי: בוודאי, בשביל זה באנו.

יעקב מרגי: למה, אני באתי בגלל שאני מכיר את אלי אסקוזידו?

יעקב מרגי: בוודאי אני רוצה לדעת.

יעקב מרגי: הוא דיבר על הצד הטכני.

<שולה ביין: המנהלי יותר.

יעקב מרגי: המנהלי, הקריטריונים.

יעקב מרגי: מה המיוחד?

<שולה ביין: אני שולה ביין, מנהלת השירות הפסיכולוגי במועצה האזורית נחל שורק.

<שולה ביין: פשוט אנחנו אוספים את הנתונים של הילדים שיותר מתקשים ואנחנו בהחלט רואים באחוזים גבוהים ילדים שמתקשים גם לימודית וגם רגשית, שזקוקים לעזרה.

<שולה ביין: הרציונל שאנחנו ניסינו, לא חקרנו אותו, אבל ככה ניסינו לחשוב ביחד מה יכול להיות.

<שולה ביין: אז א' כל הנושא הזה של המעבר לבתי קבע הציף מחדש קשיים רגשיים, גם אצל ההורים וגם אצל ילדים שמסתבר שהיו לנו אפילו בני נוער.

<שולה ביין: זאת אומרת גם אצל ילדים קטנים בגילאי 3-4, אנחנו רואים הצפה מחדש בעיקר של אמון בסביבה, תחושת שייכות.

<שולה ביין: אנחנו חשבנו שהם יגיעו לבתי הקבע ותהיה איזו שהיא הקלה, אבל מסתבר שהמון קשיים צפו, אנחנו יודעים גם פסיכולוגית, שהרבה פעמים דווקא במצבי רוגע אנחנו מאפשרים לעצמנו כן להביע קשיים.

<שולה ביין: אז אנחנו מתמודדים עם הרבה קשיים רגשיים.

<שולה ביין: מעבר לזה, אנחנו רואים הרבה הורים שגם לקח להם די הרבה זמן לבסס את עצמם כלכלית או למצוא מקום עבודה, והם מאד מאד עסוקים.

<שולה ביין: הורים עובדים היום עד שעות מאד מאוחרות, מאד עסוקים בגלל פרק זמן מסוים אצל חלקם שלא עבד או חלקם שחיפש והחליף מקומות עבודה ורק ממש בשנים האחרונות הם מגיעים לאיזו שהיא עבודה קבועה ומאד חשוב להם לבסס את העניין הכלכלי.

<שולה ביין: אז ההיעדרות מהבית היא ממש ממושכת והילדים נמצאים שעות ארוכות ללא השגחה הורית בעצם.

<שולה ביין: מעבר לזה יש גם כן את אפיון המועצה, זה משפחות שהן ברוכות ילדים.

<שולה ביין: אז גם מעצם העניין של משפחות ברוכות ילדים, אז זה זמן שכל הורה יכול לשבת עם הילד, להעשיר אותו, להסיע אותו לחוגים, לתת לו איזו שהיא העשרה או איזו שהיא אפשרות להתפתח אישית, וזה גם מאד מצומצם.

<שולה ביין: זה אפיון של המועצה שלנו, של המשפחות האלה.

<שולה ביין: אז בהחלט הייתי רוצה שיהיה איזה גוף חינוכי שייקח אחריות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני יושב הראש, אני שומע את האנשים המקצועיים, אני שומע את הזעקה של אלי אסקזידו ואני שומע גם את משרד החינוך.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לך שישנן מועצות אזוריות כאלה ואחרות, ישנה מועצה אזורית אחת שאני מכיר אותה, ויש יישובים כמו בית חלקיה ואחרים שם, יסודות, שהם אנשים שאני מכיר אותם ולא מדובר באנשים שמקובל לחשוב שהם אנשים עשירים, בדרך כלל האנשים שגרים בפזורה.

ישראל אייכלר: פעם הכפריים היו עניים והעירוניים היו עשירים, היום זה הפוך.

ישראל אייכלר: אנשים יותר במושבים וביישובים הקהילתיים הם בדרך כלל יותר עשירים.

ישראל אייכלר: לא כן בנחל שורק.

יעקב מרגי: אתה מוכן לחתום לי על זה?

יעקב מרגי: אני גר במושב.

<אליהו אסקוזידו: הוא אומר שיש יוצאים מן הכלל, אולי אתה כמונו.

ישראל אייכלר: רגע, אתה מהדלפונים שם?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בזמן שהם עושים כסף אני פה, מוציא את הגרון שלי, מה?

ישראל אייכלר: בטח.

ישראל אייכלר: הם רק מוכרים את האדמות החקלאיות לקבלנים והם מיליונרים.

ישראל אייכלר: בכל אופן, במועצה האזורית נחל שורק זה משהו אחר לגמרי.

ישראל אייכלר: המועצה האזורית נחל שורק זו אוכלוסייה שאיננה עשירה, רק יש להם חיסרון.

ישראל אייכלר: יש להם ראש מועצה מאד אקטיבי, שמפתח את האזור בצורה שלא מתאימה לעוני ולנחשלות שהייתה בנחל שורק במשך הרבה שנים.

ישראל אייכלר: עשה מהפך גדול מאד, פיתח דברים וצריך רק לעזור לו לעשות את זה, בפרט כשהוא קלט את המפונים מגוש קטיף – אפשר לקרוא להם מגורשים – אבל יבוא יום ונדבר על זה, על מי שזיהה ראשון שאחרי כל הצעקות והיו לא תהיה, הכין תשתית כדי שלאנשים יהיה בסופו של דבר בית לגור, ואחד מהם זה אלי אסקיזידו.

ישראל אייכלר: וכאשר הוא מבקש יום חינוך ארוך, זה לא בגלל שהוא רוצה לעשות מזה משהו שלו.

ישראל אייכלר: הוא דואג שזה יגיע לילדים עצמם, גם צילה וגם יום חינוך ארוך.

ישראל אייכלר: ולגבי משרד החינוך, כמו שהבנתי פה, זה עניינים של נהלים, שככה נהוג.

<חיים הלפרין: חקיקה, זה לא נהלים.

ישראל אייכלר: חקיקה, כן, חקיקה שקבועה ובחקיקה כתובים סעיפים ותתי סעיפים.

ישראל אייכלר: אז אם יש לנו נושא שהוא מגורשים ואנשים שהפסיכולוגית אמרה, ולא צריך בשביל זה להיות פסיכולוג, בשביל לדעת את הטראומה המשפחות האלה עברו ועוברות והילדים עוברים והמשברים, שהכל ידוע, זה לא סודות, זה לא פרטים אישיים של אנשים.

ישראל אייכלר: אז זה המקום לאפשר להם חינוך ארוך, זה המקום לאפשר להם צילה ואני בטוח שבסעיפים הקטנים, שהפקידים יודעים אותם, אפשר למצוא את הסעיף המתאים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חיים, יש חוק מיוחד ליוח"א?

<חיים הלפרין: זה חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, ככה הוא נקרא.

יעקב מרגי: תשמע, אם אתם לא תהיו אטרקטיביים אחרי הדיון הזה, אנחנו נלך לחקיקה.

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

יעקב מרגי: מה זה?

יעקב מרגי: לא יכול להיות מצב שנייר גובר על השכל הישר.

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

יעקב מרגי: סליחה, יש הרבה - - -

<חיים הלפרין: קבע את הנייר - - -

יעקב מרגי: אני חולק עליך.

יעקב מרגי: הבנתי, אפילו שחסמתי אותך באמצע.

יעקב מרגי: זו לא כוונת המחוקק.

יעקב מרגי: כוונת המחוקק הייתה לתת את אפשרות הביטוי, להביא את ההטבה הזו, את העזרה הזו למי שזקוק לה.

יעקב מרגי: נכון שהנייר קבע תאריך תחולה ויש איזה רציונל שנולד בהמשך ואני מקבל את מה שאמרת.

<חיים הלפרין: הוא גם קבע את העקרונות שעל פיהם אתה יכול להחליט.

יעקב מרגי: העקרונות, בסדר, יפה.

ישראל אייכלר: אני בטוח שיש עיקרון כזה.

<חיים הלפרין: ברוך השם לא היה עיקרון של מפונים.

יעקב מרגי: לא היה.

יעקב מרגי: לכן יש פה אוכלוסייה שעונה לאותם קריטריונים כולם, פרט לדבר אחד, כפי שהגדיר ראש המועצה אלי אסקוזידו, שאותה אוכלוסייה לא הייתה בתקופת פתיחת המועדון, בסדר.

יעקב מרגי: לכן אנחנו כאן.

<אליהו אסקוזידו: דרך אגב, בגוש קטיף היה להם - - -

יעקב מרגי: רגע, אלי, רגע.

<אליהו אסקוזידו: אבל אני מוסיף לך נתון.

<אליהו אסקוזידו: בגוש קטיף היה להם, אז שיביאו את מה שהיה להם.

יעקב מרגי: כן, אבל עוד פעם, זה על שם רשות, זה לא על שם יוסי וזה לא על שם משה וזה לא על שם דוד.

יעקב מרגי: זה על שם המועצה.

יעקב מרגי: תאמין לי שיש - - -

<אליהו אסקוזידו: אבל אמר מקודם חברי הלפרין, שבאשקלון חלק כן, חלק לא.

יעקב מרגי: כן, אבל עדיין מועצה אזורית חוף אשקלון הייתה במועדון.

יעקב מרגי: בתוך זה אני יכול לשחק.

יעקב מרגי: זה מה שאומר לך חיים הלפרין ואני הבנתי זאת מיד.

<אליהו אסקוזידו: הוא לא אמר.

יעקב מרגי: הוא אמר זאת.

יעקב מרגי: תן לי אלי, אני רוצה לחדד כדי להגיע בסוף לסיכומים.

יעקב מרגי: ואני אומר רבותי, לא יתכן המצב הזה.

יעקב מרגי: מישהו צריך לקחת את העסק לידיים.

יעקב מרגי: אי אפשר.

יעקב מרגי: אני באתי עם ההיסטוריה שלי גם הפרלמנטארית וגם בממשלה כשהייתי שר, אני מכיר הרבה אנשים שאצלם הנייר גובר על השכל הישר, אבל אנחנו מתמודדים איתם.

יעקב מרגי: בחלק מהדברים ניצחנו אותם, בחלק מהדברים הם מתעקשים עדיין להצליח כדי להוכיח את כוחה ועליונותה של הפקידות, אבל לפעמים צריך גם להפעיל את הרגש ואת השכל.

יעקב מרגי: ויש פה עניין של רגש ושכל, כפי שאמרתי לך במקרה הזה זה נחל שורק, במקרה אחר עמנואל, במקרה אחר בתוך באר שבע.

יעקב מרגי: אני אומר לך מקרה שאני מכיר אותו בתוך באר שבע בסוגיית מפעל ההזנה.

יעקב מרגי: ילדי שכונת מצוקה – מי שמכיר את שכונה ד' – כולם מוסעים, כולם.

יעקב מרגי: 100% מהתלמידים של בית הספר שנמצא, מה שהיה בית יעקב של החינוך העצמאי, בשיכון דרום שהתפתח ונהיה נווה זאב והעיר העתיקה, והחתך הסוציו אקונומי השתנה בכלל שם, אבל כל התלמידים מוסעים משכונה ד'.

יעקב מרגי: בית הספר לא רק יש לו דגל, יש לו אבחונים, אפיונים, תעודות הכשר של הכל, שזה האוכלוסייה שזה הכי הכי הכי זקוקה.

יעקב מרגי: הוא נמצא בשכונה, ואתם תהיו שמחים, שפר עליכם גורלכם, אתם לומדים.

יעקב מרגי: בית ספר שנבנה בשנת 1952, שעובי הטיח שלו 4 ס"מ, אפשר להכניס את האצבע רק בטיח, עוד לא להגיע לבלוק, אבל מה לעשות, אתם נמצאים בשכונת יוקרה והם לא נמצאים.

יעקב מרגי: זה משגע ומפוצץ אותי.

יעקב מרגי: אני שנה מנסה להניע את זה.

יעקב מרגי: אין.

יעקב מרגי: זה לא יכול להיות.

יעקב מרגי: לא יכול להיות.

יעקב מרגי: אני אומר לך, לא סתם הבאתי את הדיון הזה.

יעקב מרגי: זו פניית ציבור שיכולתי להתמודד איתה.

יעקב מרגי: לא הצלחתי להתמודד בפנייה.

יעקב מרגי: קיבלתי תשובות שאתם אלופים לתת לי, לא אתם, המשרד אלוף לתת לי, לפי הקריטריונים, לפי סעיף 7 (1) (2) (3), סעיף קטן 4, ככה וככה ואתם יוצאים ידי חובה.

יעקב מרגי: לא מקובל עלי.

יעקב מרגי: אני אומר לך חיים, אני אקרא למשרד החינוך לקחת את זה ובתחילת הכנס אני אומר לך שאנחנו נגיש הצעת חוק אם עד תחילת שנת הלימודים אתם לא תתנו מענה לזה.

יעקב מרגי: אני אתקן בחוק את יוח"א.

יעקב מרגי: זה לא יהיה עלות תקציבית.

יעקב מרגי: אנחנו נתקן את הקריטריונים.

יעקב מרגי: אם אני לוקח את חוק יוח"א ובוחן אותו בפועל, אני מאמין שיש בו הרבה עיוותים כי אף אחד לא נגע בו מאז, ויש רשויות מקומיות שהתחזקו מעט מאז ומקבלות יוח"א ורשויות מקומיות שמתמודדות עם קשיים אובייקטיביים.

יעקב מרגי: פה זה לא החלטת רוחב.

יעקב מרגי: אין פה שום צו הרחבה שיחול על כולם, כי יש פה אוכלוסייה ספציפית, שהמדינה ידעה להגדיר אותה בחוקים ספציפיים, ידעה להגדיר אותה בקריטריונים ואנחנו נדע להכניס אותם לקריטריונים.

יעקב מרגי: לא אני איש המקצוע שיכול לבוא ולומר לכם מה התופעות, מה הנזק, מה הרגרסיה שקרתה לאוכלוסייה הזו, אוכלוסייה שהייתה יצרנית, אוכלוסייה שהייתה מה שאוהבים לומר - - -

<חיים הלפרין: מלח הארץ.

יעקב מרגי: מלח הארץ ועוד כל מיני ביטויים וקלישאות כאלה או אחרות, והפכו להיות שבר כלי.

יעקב מרגי: ואני מכיר את זה מקרוב, לצערי הרב.

יעקב מרגי: אני מכיר משפחות שלא היית מאמין שהיו מגיעות לזה, מתמודדות עם בנים ובנות עם משברים קשים מאד.

יעקב מרגי: המדינה אחראית לכך.

יעקב מרגי: עכשיו, גם אם המדינה לא אחראית לכך, בסדר, נאמר שלא, זה מצב עובדתי.

יעקב מרגי: צריך לטפל בזה.

יעקב מרגי: אי אפשר.

יעקב מרגי: בא ראש המועצה וזועק וזועק בדם ליבו, רוצה לתת מענה לאותם ילדים, רוצה לתת מענה.

יעקב מרגי: קחו גם בחשבון את שעות הפנאי, כמה שהמילה הזאת - - -

<אליהו אסקוזידו: והם רוצים על זה להוסיף, - - - היינו ב-0, היום אנחנו ב-40%.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: שעות הפנאי לאוכלוסייה חזקה זה שעות איכותיות.

יעקב מרגי: שעות הפנאי לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים זה המכשול הכי גדול.

יעקב מרגי: שם הנפילה ואני לא איש מקצוע ואני אומר לכם את זה מבית הספר של החיים.

יעקב מרגי: צריך לטפל בזה.

<אליהו אסקוזידו: הנה, דוד עסיס יכול לדבר על השינוי שיש בצריכת המבנים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דוד עסיס: אני הייתי מנהל בית הספר בנחל שורק לפני 20 שנה ואני יודע לומר שלפי הידיעות שיש לנו, היו לנו אפס של אנשים, נוער, שמשתמשים בסמים או נמצאים בנשירה והיום אני משמש מנהל מחלקת החינוך במקום והאחוזים הם מפחידים – של שימוש בסמים, של נוער נושר ממוסדות חינוך טובים, ממשפחות טובות וחזקות לכאורה, עם כל המעברים וכל השינויים - - -

<חיים הלפרין: גם לא לכאורה.

<דוד עסיס: נכון, נכון.

יעקב מרגי: עובדתית.

<דוד עסיס: ולכן אנחנו אומרים את הדבר הבא: בעצם אנחנו מופלים לרעה בלא מתכוון.

<דוד עסיס: כלומר, יש כאן קבוצה ענקית של מפונים, מגורשים, שהם היחידים מכל שאר הרשויות שלא מקבלים את יוח"א ובעצם אנחנו מופלים לרעה.

<דוד עסיס: ולכן צריך לעשות תיקון ואין לך דבר יותר נדרש, שבכל כלל יש יוצא מן הכלל ופה אנחנו לא יוצאים מן הכלל.

<דוד עסיס: כלומר, יש כלל שלא מכניסים ליוח"א, אבל היות וכולם נמצאים ביוח"א ונותנים מענה וזה ממתן את הקשיים הנוראים שיש במקום בעקבות קליטת המגורשים, לכן הדבר הפשוט והברור הוא להבין שיש פה משהו מאד חריג, שהוא בעצם מתקן עוול של אפליה לרעה, שרק אנחנו כקולטים מגורשים, לא נמצאים בפנים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה להתבטא בסוגיה הזו של יוח"א?

<אופיר יקיר: מועצת התלמידים.

<אופיר יקיר: היא תדבר, אבל אני רק הרמתי גבה על הקטע עם הסמים.

<אופיר יקיר: אני אופיר יקיר, עולה לכיתה י"ב במועצה האזורית חוף השרון, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אופיר יקיר: סתם הרמתי גבה על הקטע עם הסמים, בלי קשר לפה.

<אופיר יקיר: זה פשוט מוזר לי, כי אני מכירה תלמידים, אני מכירה את הנוער שלנו, זה לא משהו שאני מתגאה לומר אותו, ממש לא, אבל בכל מקום יש אחוז מעשנים – גם סיגריות, גם סמים - ויש אחוז ששותים.

<אופיר יקיר: זה לא משהו ש - - -

יעקב מרגי: את צודקת.

יעקב מרגי: זה קודם כל הרגישות.

<אופיר יקיר: אין מקום שיש בו אפס.

<דוד עסיס: אבל האחוזים אצלנו - - -

יעקב מרגי: תן לי, ברשותך.

יעקב מרגי: את צודקת וכל הכבוד לך על הרמת הגבה ועל זה שהבעת את זה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אבל כשאנחנו יורדים לרזולוציות ולוקחים אוכלוסייה מסוימת או אזור מסוים, אני לא רוצה לומר אוכלוסייה מסוימת – אני חוזר בי – אזור מסוים שלפני התהליך שהם עברו היו במצב נתון ואנחנו מזהים ירידה וירידה וירידה, אנחנו צריכים להתערב.

<דוד עסיס: דרסטית.

<אופיר יקיר: אני מסכימה עם זה.

יעקב מרגי: שלא ישמע שהכל ורוד ורק שם בגלל זה.

<אופיר יקיר: כן, ברור.

יעקב מרגי: אבל אין ספק שזו תופעה שצריך להתמודד איתה ולהילחם בה ולהיאבק בה.

<דוד עסיס: אנחנו מדברים על שינוי דרסטי שחל במקום.

<אופיר יקיר: כן, אני מסכימה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חני לוי: כולל נשירה סמויה וגלויה ממערכת החינוך.

יעקב מרגי: גם הקב"סית תוכל לדבר על זה, אם תרצי.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: מי את?

<דניאלה שני: אני דניאלה שני, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אליהו אסקוזידו: איפה את גרה?

<דניאלה שני: במודיעין.

<דניאלה שני: אנחנו באמת מסכימות לחלוטין שתלמידים שצריכים לקבל יום לימודים ארוך, גם מבחינת העשרה, גם מבחינה רגשית, מכל הבחינות, כמובן שהם צריכים לקבל את היום הזה וזה חשוב באמת כמו שאמרתם.

<דניאלה שני: אנחנו רצינו להוסיף את זה.

<דניאלה שני: באמת, רק להדגיש את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קב"סית המועצה האזורית.

יעקב מרגי: כמה קב"סיות יש?

<חני לוי: קבס"ית אחת.

יעקב מרגי: וכל הנטל עליך.

<חני לוי: כל הנטל.

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי אם שיעור הנושרים בחתך האוכלוסייה המצומצם הזה הוא גבוה מהממוצע הארצי?

<חני לוי: החתך הוא מאד גבוה.

<חני לוי: אנחנו מדברים על הרבה ילדים שחווים קשיים בבית, ואני מחזקת את דבריה של שולה.

<חני לוי: אנחנו רואים באמת ילדים שבאים ממשפחות שרק עכשיו רואים את הקשיים שצפים ועולים.

<חני לוי: פתאום הורים חולים, שני בני הזוג חולים ולא יכולים לתפקד.

<חני לוי: הילדים רוצים להישאר בבית ולהגן עליהם ורוצים לנשור מהמסגרת.

<חני לוי: זה מקרים שקורים כל הזמן.

<חני לוי: רואים כל הזמן עלייה, עוד ועוד, כמו שנאמר קודם.

<חני לוי: גם בעיות סמים ואלכוהול.

<חני לוי: זה דברים שלא היינו מתמודדים איתם.

<חני לוי: אני כבר שש שנים בתפקיד ואני רואה את העלייה המשמעותית בנשירה.

<שולה ביין: אפשר להגיד ירידה במקום עליה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לילי הלפרין, רוצה להתבטא?

<לילי הלפרין: אני באתי כי רציתי לשמוע את ההיבטים השליליים של יום לימודים ארוך, דווקא של יום לימודים ארוך, אבל אני רואה שיותר מתעסקים בעניינים של כספים והעברה, זה הנושא העיקרי.

יעקב מרגי: כל עוד זה קיים, צריך לאפשר את זה בקריטריונים.

יעקב מרגי: כל עוד הסיפור הזה של יוח"א קיים - - -

<לילי הלפרין: לא, אני פשוט כותבת על זה משהו כרגע, בשביל זה הגעתי, כי יש גם היבטים אחרים לזה.

יעקב מרגי: אמר והזכיר את זה על רגל אחת, ביעף, חיים הלפרין.

יעקב מרגי: טוב, יש מישהו סביב השולחן שרוצה לומר משהו לפני שאני אגש לסיכום?

<דוד עסיס: כן.

<דוד עסיס: אני רוצה להתייחס בקצרה למה שהוא אמר.

יעקב מרגי: מי זה הוא?

יעקב מרגי: הוא זה חיים הלפרין?

<דוד עסיס: חיים הלפרין היקר.

<חיים הלפרין: אני כבר מהול, אתה יכול להגיד את השם.

<אליהו אסקוזידו: חברי היקר.

<דוד עסיס: כן, חברי היקר.

<דוד עסיס: נעים להכיר.

<דוד עסיס: לגבי השעות הפרטניות, כאחד שהיה 25 שנה מנהל בית ספר, כולל בשנה הזו, מרבית בתי הספר נותנים שעות פרטניות לא בסוף היום אלא בתוך שעות היום.

<חיים הלפרין: מי שלא ביוח"א.

<דוד עסיס: מי שלא ביוח"א – אוקיי.

יעקב מרגי: היא הנותנת.

יעקב מרגי: זה מה שהוא אומר.

יעקב מרגי: וזה יוצר את הבעייתיות שהוא ציין.

יעקב מרגי: אוקיי, אלי, אתה רוצה לומר משהו לפני הסיכום?

יעקב מרגי: חיים?

<חיים הלפרין: אני מבקש לומר ככה: א', כיוון שאני מכיר, אני חושב די טוב, את סיפור הטיפול בעקורים מגוש קטיף, כולל מה קרה בנחל שורק לעומת יישובים אחרים וכו', אז אני רוצה להגיד שחוץ מהקליטה המושקעת שהייתה בנחל שורק - - -

יעקב מרגי: שהיא בעוכריו.

<חיים הלפרין: היא לע בעוכריו.

יעקב מרגי: לא, היא בעוכריו.

יעקב מרגי: מול משרדי הממשלה היא בעוכריו.

<חיים הלפרין: לא, לא.

יעקב מרגי: עוברים, רואים את הפיתוח, את הבתים עם הגגות האדומים.

יעקב מרגי: אם היו רואים קרוואנים, כל יום היו פקקים בצומת של כביש שורק, אתה יודע ממה הפקקים?

יעקב מרגי: רק של פקידי הממשלה שיורדים לבדוק מה קורה, מה אפשר לעשות.

<חיים הלפרין: אז אני רוצה להגיד שני דברים בעניין הזה.

<חיים הלפרין: א', במסגרת החלטת הממשלה שנתנה העדפה לרשויות שקלטו את המפונים, הייתה החלטת ממשלה שבהגדרה התייחסה לתהליך הקליטה שלהם כתהליך פוחת והולך, כדי לשדר את העובדה שאנחנו נכנסים לעולם של נרמול.

<חיים הלפרין: כי לעולם יהיו צרכים ולעולם יהיו בעיות ולעולם יהיו קשיים, וחלק מהעניין היה להגיד שהחלטת הממשלה נסגרת והתקציבים נגמרים, כדי לשדר גם לקולטים וגם לנקלטים שאנחנו מדברים על מצב נורמאלי, עם קשיים והתמודדויות נורמאליים בכל רשות ורשות.

<אליהו אסקוזידו: אבל זו הייתה טעות, מסתבר.

<חיים הלפרין: אני אומר קודם כל זו הייתה ההחלטה העקרונית.

<חיים הלפרין: אגב, ראשי הרשויות היו שותפים לה.

<חיים הלפרין: זה אחד.

<חיים הלפרין: שתיים, והשתיים הזה - - -

יעקב מרגי: לפני שאתה עובר לשתיים – ולא צופה פני עתיד.

<חיים הלפרין: לא הבנתי.

יעקב מרגי: הייתה החלטה אז בזמנו, לפי הרציונאל אז ולא צופה פני עתיד.

<אליהו אסקוזידו: בדיוק.

<חיים הלפרין: היא צפתה פני עתיד - - -

<אליהו אסקוזידו: לא, אבל במבחן התוצאה נכשלנו.

<חני לוי: במבחן התוצאה זה היה מוקדם מדי.

<חיים הלפרין: בסדר.

<יהודית גידלי: לכמה שנים הייתה ההדרגתיות הזאת?

<חיים הלפרין: ההדרגתיות הייתה במשך שלוש שנים.

<חיים הלפרין: כלומר העברנו החלטת ממשלה פעם אחת לשנה ואחר כך לעוד שנתיים לתת מענה ואגב, היו מענים דיפרנציאליים, ייחודיים, וכל רשות ידעה וגם אנחנו ידענו מה בדיוק הצרכים ומה מקדם את העניין ומה לא.

<חיים הלפרין: זה אחד.

<חיים הלפרין: שניים, בקשר לאותם מפונים שבחרו לגור בנחל שורק, חלק מהרציונאל של בחירת אנשים במקום המגורים שלהם, הוא לדעת לאן הם באים.

<חיים הלפרין: אז מי שהלך – בין אם באקראי ובין אם לא באקראי – לחוף אשקלון, חלק מהחבילה היה שהוא מקבל א' וחלק היה שהוא מקבל ב'.

<חיים הלפרין: אני לא יודע אם במאזן הכולל, מי שבחר ברשות אחת, שמח על מה שהוא קיבל או עצוב.

<אליהו אסקוזידו: הם בחרו להישאר בגוש קטיף, הם לא בחרו - - -

יעקב מרגי: אתה מרמז למשהו שאני לא יודע?

<חיים הלפרין: מי שבחר - - -

<אליהו אסקוזידו: לא בחר.

<אליהו אסקוזידו: המדינה הביאה אותם.

<אליהו אסקוזידו: איזה בחר?

<אליהו אסקוזידו: אף אחד לא בחר שום דבר.

<שולה ביין: הם לא היו פנויים לחשוב גם על מה לקחת בדיוק.

<אליהו אסקוזידו: זה לא טיעון.

<אליהו אסקוזידו: זה לא טיעון.

<חיים הלפרין: מי שבחר בנחל שורק – קיבל את החבילה השלמה שנחל שורק נותנת לו.

<חיים הלפרין: זה לגבי המפונים.

<חיים הלפרין: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לגבי יוח"א.

<חיים הלפרין: כלומר, הציפייה שהחרגה או פתרון של יוח"א תיתן מענה לסוגיות שעלו כאן, היא חלק מאי קריאת התמונה.

<חיים הלפרין: כי אם אנחנו מדברים על מענה לילדים נושרים, אנחנו מדברים על החטיבה העליונה, אז זה לא רלבנטי ליוח"א.

<חיים הלפרין: אם אנחנו מדברים על הורים שמחפשים עבודה, אז אם יוח"א נגמר בשעה שעתיים וחצי, זה לא נותן לזה מענה.

<חיים הלפרין: כלומר, הפתרון שנחל שורק צריכה ברמה המקצועית מול הצרכים שעולים כאן, הוא לא יוח"א, בקיצור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, אני מסכם את הדיון, אנחנו לפני דיון שלישי: הוועדה מודה לאורחים הנכבדים שהגיעו לדיון וכמו כן לראש המועצה האזורית נחל שורק, מר אלי אסקוזידו.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הלקונה או - - -

<חיים הלפרין: המגבלה.

יעקב מרגי: המגבלה שחוק יוח"א מציב בפני הצרכים האמיתיים של אוכלוסיית המפונים שהתיישבו במועצה האזורית נחל שורק.

יעקב מרגי: ראש המועצה האזורית רוצה לתקן את העוולה הזו.

יעקב מרגי: אני פונה באמצעות הוועדה, שוב, לשר החינוך, לתקן זאת.

יעקב מרגי: אם יש לו הסמכה בחוק יוח"א לתקנות – אני לא בקיא – נא לתקן זאת בתקנון ולהכניס את זה כבר לשנת תשע"ז.

<חיים הלפרין: באמצעות הצו אתה מתכוון.

יעקב מרגי: באמצעות הצו, אם יש באפשרותו.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לתקן את הצו ולהכליל את אותה אוכלוסייה שזקוקה, לפי כל חוות הדעת המקצועיות, לאותו סעד, לאותו סיוע שחוק יוח"א נותן.

יעקב מרגי: אני חושב שזה גם מוכח שאין עוד אוכלוסיות אחרות, ללא השפעות רוחב לעוד יישובים אחרים.

יעקב מרגי: במידה ולא – ואנחנו לא רוצים להגיע לשם – הוועדה תלך להליך של תיקון חקיקה בסוגית יוח"א.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.