הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 20, פרוטוקול מספר 83, 2016-12-19 14:00

ישראל אייכלר: ברוכים הבאים מכל רחבי הארץ, לרוחבה ולאורכה, מאילת ועד ירושלים.

ישראל אייכלר: אנחנו פותחים את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור בנושא המסחור בוועדות רפואיות של המוסד לביטוח לאומי בעיר אילת, לפי בקשתה של חברת הכנסת יוליה מלינו בסקי, חברת הוועדה, שביקשה להעלות את הסוגיה שבמשפט אחד אפשר לומר – העדר ועדות רפואיות של המוסד לביטוח לאומי באילת.

ישראל אייכלר: אני רק אגיד בקצרה כמה משפטים לצורך הפרוטוקול, למרות שזה דברים שאתם כבר יודעים.

ישראל אייכלר: באילת חיים היום 65,000 תושבים, בלי עין רעה, למרות שהביטוח הלאומי מכיר רק בכ-50,000 בהודעה שנתנו לנו.

ישראל אייכלר: בעיר לא מתקיימות ועדות רפואיות קבועות של המוסד לביטוח הלאומי.

ישראל אייכלר: הביטוח הלאומי אמר – הוא תיכף יגיד את דברו – אבל לקראת הדיון הם ענו לנו שמדובר בהרכב ועדות קטן יחסית וקיים קושי למצוא רופאים בהתמחויות המתאימות.

ישראל אייכלר: בסניף המוסד לביטוח לאומי באילת אין חדרי ועדות ואין פקידים שהוסמכו לביצוע הוועדות.

ישראל אייכלר: קיים חשש להיכרות מוקדמת בין רופאים לנבדקים, בגלל שמדובר במקום קטן.

ישראל אייכלר: בהעדר ועדות רפואיות, תושבי אילת נאלצים לנסוע לבאר שבע או לסניפים אחרים לבדיקת זכאות בתביעות לנכות כללית ולקצבאות – ילד נכה וניידות.

ישראל אייכלר: מדובר במרחק נסיעה של כשעתיים לכל כיוון ברכב פרטי.

ישראל אייכלר: בתחבורה הציבורית מדובר בסבל וזמן ממושך הרבה יותר, שלא להזכיר את זמני ההמתנה של הסניף עצמו, שמטפל במילא באוכלוסיית באר שבע או עיר אחרת.

ישראל אייכלר: חשוב להזכיר שמדובר באנשים שמלכתחילה אינם בריאים והפרוטה לא מצויה בכיסם.

ישראל אייכלר: אנחנו לא נפרט פה את כל הדברים לאיפה צריך לנסוע, כי את זה נשמע מחברת הכנסת מלינו בסקי.

ישראל אייכלר: פעם בחודש מגיע רופא ילדים לאילת לבצע ועדות ילד נכה.

ישראל אייכלר: אנחנו נשאל גם לגבי החדר המתאים וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: דיברנו גם עם ראש העיר, אני מבין שתהיה שלא תהיה בעיה של חדרים לוועדות בסיכום הדיון.

ישראל אייכלר: קיימת אפשרות חוקית לקיים את הוועדה ללא נוכחות הפונה, אבל מדובר בפתרון שאיננו לטובת המבוטח, כי אין כמו מראה עיניים.

ישראל אייכלר: אנחנו מדברים על 1,000 מבוטחים שהגישו בשנה האחרונה תביעות לנכות כללית ו - - -

<קריאה: באילת.

<שלומית אבינח-קואולמן: כן, כן.

ישראל אייכלר: באילת בלבד.

ישראל אייכלר: אנחנו דנים באילת היום.

ישראל אייכלר: בבקשות לנכות כללית מתקיימים בדרך כלל שני דיונים בוועדות ולכן זו טרחה גדולה וגם אם מדובר בקושי של המשרד לביטוח לאומי לערוך ועדות רפואיות באילת בגלל המרחק הגיאוגרפי של אילת משאר אזורי הארץ, חובה לקיים ועדות נכות כללית לפחות פעם בחודש, כמו שמקיימים במקרים של ילדים נכים, שבהם הרופאים המומחים מגיעים ומטוסים לאילת.

ישראל אייכלר: הוועדה שלנו נוהגת בדרך כלל לתת לפונים זכות ראשונים, אבל היות וחברת הכנסת יוליה מלינובסקי יזמה את הדיון, אני רוצה שהיא תגיד את כל הדברים שהביאו אותה לעשות את הדיון ומה היא מצפה מהדיון.

ישראל אייכלר: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה כבוד יושב הראש, תודה לכל הנוכחים, כבוד ראש העיר.

יוליה מלינובסקי: ככה: הנושא כאוב, כי פה מדובר על אנשים.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת זה לא גבוה-גבוה וזה לא תקציבים גדולים וזה אפילו לא עמונה.

יוליה מלינובסקי: מדובר פה על אנשים.

יוליה מלינובסקי: גרים באילת, שזה חלק ממדינת ישראל, שגם מסיבות גיאוגרפיות מובנות, העיר הזאת קצת חסר לה.

יוליה מלינובסקי: יש חוסר מסוים אולי בנגישות, בשירותים החברתיים, בהרבה דברים שאנחנו כתושבי מרכז אפילו לא חושבים עליהם.

יוליה מלינובסקי: אבל אנשים בחרו לגור באילת וטוב שכך.

יוליה מלינובסקי: אנחנו צריכים את אילת וזה בעצם הגבולות שלנו, אבל יחד עם זאת יש לנו חובה לדאוג לדברים הבסיסיים שכל אזרח במדינת ישראל זקוק וזכאי להם.

יוליה מלינובסקי: בוועדות רפואיות, שלא נדע, שלא נגיע לשם, אבל כשקורה משהו ואתה צריך את הביטוח הלאומי, אתה צריך לעבור את המסכת הזאת של ועדה רפואית ותושבי אילת נאלצים לטוס לבאר שבע או לתל השומר ולכל מיני מקומות מרוחקים.

יוליה מלינובסקי: אז ככה: קודם כל עצם הטיסה למקום כזה רחוק, זה קשה, זה פיזית קשה.

יוליה מלינובסקי: דבר שני, אין החזר הוצאות.

יוליה מלינובסקי: אם אנחנו מדברים על אנשים חולים, נכים, הוא צריך לצאת מהבית ולמשל אין לו רכב פרטי, הוא לא יכול לנסוע בתחבורה הציבורית, הוא לוקח מונית עד שדה התעופה.

יוליה מלינובסקי: על זה אין החזר כספים.

יוליה מלינובסקי: גם שם, הוא מגיע לבאר שבע או לתל השומר, הוא צריך להגיע לבית החולים.

יוליה מלינובסקי: אין פה החזר כספי.

יוליה מלינובסקי: כרטיסי טיסה – הוא צריך - - -

<שלומית אבינח-קואולמן: רק בבאר שבע מקבלים, לא מקבלים מאילת.

ישראל אייכלר: זהו, את הטיסה מאילת לבאר שבע, אומרת המנהלת, לא מקבלים.

<קריאה: אין טיסה.

<קריאה: לא, מקבלים נסיעות 180 שקלים, כשבעצם אתה לוקח רכב פרטי - - -

ישראל אייכלר: בינתיים כהערת ביניים.

יוליה מלינובסקי: אוקיי, עוד יודע גרוע שאין לבאר שבע.

יוליה מלינובסקי: תראו, אני חייבת להגיד, אני לא אוהבת לנסוע לאילת, כי הדרך קשה.

יוליה מלינובסקי: כל הירידות והעליות שם, זה קשה.

יוליה מלינובסקי: אני מתחילה לקבל סחרחורת, אז אני, טפו-טפו-טפו, בלי עין רעה, בן אדם עדיין צעיר ובריא, אז מה על האנשים החולים, שקשה להם שבעתיים ממני?

יוליה מלינובסקי: בן אדם צריך להגיע לתל השומר, לבאר שבע, הוא נכה, כנראה שאם הוא מגיע לאותה ועדה, המצב הבריאותי שלא לא מי יודע מה, הוא צריך מלווה, זה סיפור.

יוליה מלינובסקי: לא מחזירים.

יוליה מלינובסקי: אם זה ועדות ערר, הוא צריך עורך דין.

יוליה מלינובסקי: לצערנו היום גם בביטוח הלאומי אנחנו צריכים עורכי דין.

יוליה מלינובסקי: אז זה פשוט רק מקשה על האנשים בדברים הבסיסיים, שאין שום היגיון שזה קורה.

יוליה מלינובסקי: יש לי פנייה שקבעו לבן אדם תור, הוא הגיע, התברר שהתור בוטל, שזה בכלל חוצפה.

<אבנר עורקבי: הוועדה בוטלה.

יוליה מלינובסקי: הוועדה.

<קריאה: הרופא לא הגיע, אז הוועדה בוטלה.

יוליה מלינובסקי: כן, אבל הבן אדם הגיע.

<קריאה: נסעתי מאילת לבאר שבע, עם עורך דין שהגיע והוועדה בוטלה.

יוליה מלינובסקי: זה פשוט לא הגיוני מה שאנחנו שומעים פה.

יוליה מלינובסקי: עכשיו כמה הערות: אני פניתי לביטוח הלאומי, עם מכתב שיסבירו לי מה קורה.

יוליה מלינובסקי: קיבלתי תשובה בסיסית, לפחות קיבלתי תשובה, שזה כבר טוב, אבל בלי תשובות ממשיות.

יוליה מלינובסקי: שאלתי שאלה פשוטה, ודרך אגב, כדי לקבל החזר לכרטיס טיסה, אתה צריך קודם לקנות אותו, אחר כך להגיש ורק אחר כך מחזירים לך.

יוליה מלינובסקי: אבל אם אני בן אדם במצב סוציו אקונומי לא מי יודע מה, אין לי כסף לעשות את זה, אז?

יוליה מלינובסקי: קצת חסר פה שכל הישר, מה שנקרא.

ישראל אייכלר: אגב, כמה עולה טיסה כזאת?

<שלומית אבינח-קואולמן: 250 שקלים.

יוליה מלינובסקי: לכל כיוון, אז זה כבר 500 שקלים ואז מונית.

ישראל אייכלר: אפשר כבר לנסוע לאירופה בלואו-קוסט.

<סטס דנקין: זה גם קרוב, זה מעובדה.

יוליה מלינובסקי: אז קיבלתי תשובה מהביטוח הלאומי.

יוליה מלינובסקי: אני חייבת לציין פה שקיבלתי אותה די מהר, אבל בלי תשובות, לצערי הרב.

יוליה מלינובסקי: השאלה היא מאד פשוטה.

יוליה מלינובסקי: אוקיי, למרות שזה גם כן מגוחך להגיד שהרופאים באילת הם נגועים.

יוליה מלינובסקי: כאילו מה, הם לא עומדים בכללי האתיקה והם לא יכולים לתת שירות טוב בגלל ההיכרות?

יוליה מלינובסקי: הרי רופא לא יסכן את הרישיון שלו בלתת חוות דעת מוטה על היכרות מוקדמת.

ישראל אייכלר: זו באמת תשובה מאד תמוהה בעיני, כי - - -

יוליה מלינובסקי: אבל זו הטענה.

יוליה מלינובסקי: זה התשובה.

יוליה מלינובסקי: זה תשובה שאנחנו קיבלנו.

ישראל אייכלר: זה כמו אצלכם שרופאים תל אביבים לא יוכלו לבדוק אנשים מתל אביב.

יוליה מלינובסקי: כן, אז זו טענה קצת לא במקום.

יוליה מלינובסקי: טענה נוספת ששמעתי, ובעצם אם אנחנו מסוגלים להחזיר החזר כספי לאנשים שטסים מאילת או נוסעים מאילת לבאר שבע ולתל השומר, הרבה יותר זול, הרבה יותר הגיוני, אם אנחנו כבר לא מדברים על הרגש ועל השכל ועל המצפון, מה שנקרא, רק כסף – הרבה יותר זול להטיס פעם בחודש את אותה ועדה לאילת, שלושה רופאים או רופא אחד - - -

<סטס דנקין: כולל לינה בבתי המלון שישנו, ומחר תחזרו.

יוליה מלינובסקי: אתה שומע, כבוד יושב הראש?

יוליה מלינובסקי: הרבה יותר זול בכסף.

יוליה מלינובסקי: עזוב את כל השאר – מורל, מוסר, כל הדברים האלה.

יוליה מלינובסקי: הרבה יותר זול בכסף פשוט להטיס את הוועדה לאילת פעם בחודש, כשזה רופא אחד או שלושה רופאים, כולל בתי מלון, כולל את הפינוקים.

ישראל אייכלר: כמו שמגיע רופא לילדים, שיגיע גם למבוגרים.

יוליה מלינובסקי: כן, נכון.

יוליה מלינובסקי: אין שום סיבה שלא.

יוליה מלינובסקי: מה שאני כן שמעתי, שאם אנחנו נעשה את זה עם אילת, אז קריית שמונה גם כן יבקשו.

ישראל אייכלר: אוי, אוי, אוי.

ישראל אייכלר: אז נותנים גם בקריית שמונה.

יוליה מלינובסקי: כן, אבל - - -

<שלומית אבינח-קואולמן: מבחינת מרחק.

יוליה מלינובסקי: זהו.

ישראל אייכלר: יש להם מכוניות טובות לרופאים.

ישראל אייכלר: זה לא מובן לי.

<שלומית אבינח-קואולמן: אבל צפת קריית שמונה זה קרוב.

יוליה מלינובסקי: זהו, זו טענה שאני גם כן פוסלת אותה.

ישראל אייכלר: משני הצדדים זה קרוב.

ישראל אייכלר: גם אם ישלחו לקריית שמונה זה קרוב, וגם - - -

יוליה מלינובסקי: אילת היא עיר ייחודית מבחינה גיאוגרפית, שהיא מרוחקת ב-250 קילומטרים מכל כיוון.

יוליה מלינובסקי: אני גם כן ראיתי שכבוד ראש העיר פנה עוד בשנת 2015 לביטוח הלאומי והיה סיור של המנכ"ל וכו'.

יוליה מלינובסקי: זה לא קורה.

יוליה מלינובסקי: אז גם כן, מצטערת, אני באתי מהשלטון המקומי, אני הייתי 13 שנה חברת מועצה.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שכשראש העיר שלי היה רוצה משהו – זה היה קורה.

יוליה מלינובסקי: אני מציעה לך ללכת לביטוח הלאומי ולהפוך שם שולחנות.

יוליה מלינובסקי: ואם לא, לפנות לשר הממונה, חיים כץ, שהוא - - -

<יצחק הלוי: מי היה ראש העיר, שנלמד ממנו.

יוליה מלינובסקי: מוטי ששון.

<יצחק הלוי: אה, ראש עיר מצוין, דרך אגב.

<יצחק הלוי: הם ביחסים טובים מאד.

יוליה מלינובסקי: או לפנות לשר שממונה על זה.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שהביטוח הלאומי מסיבות כאלה ואחרות לא מוכנים לקבל החלטה שמשנה את המדיניות שלהם.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שהשר הממונה מסוגל לחשוב מחוץ לקופסא, ופה אתה יכול באמת לתמוך ולסייע.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת פורר, אנחנו נאפשר לראש העיר, כי הוא רוצה שאתה תשמע אותו.

עודד פורר: בסדר.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: כבוד ראש העיר.

<יצחק הלוי: תודה רבה אדוני יושב הראש.

ישראל אייכלר: קודם כל ברוך הבא, מר יצחק הלוי, שהגעת לוועדה.

<יצחק הלוי: חברת הכנסת יוליה, חברת הכנסת פורר, אני מאד שמח להיות כאן ואני אגיד ככה ברגע, להבדיל ממוטי ששון, שהוא אחד מראשי העיר המצוינים שיש, מכהן כבר הרבה מאד קדנציות, אני מכהן רק 3 קדנציות והכישורים המלחמתיים שלי כבר הוכיחו את עצמם בכל מיני מקומות.

<יצחק הלוי: אז אנחנו לא נמצאים שם.

יוליה מלינובסקי: בוא, אני מוכנה לעזור לך.

יוליה מלינובסקי: נהפוך ביחד שולחנות.

<קריאה: אני מצטרף.

<יצחק הלוי: שנייה, אני רוצה להגיד שאין ספק שהאפיון המשמעותי ביותר של העיר אילת זה הריחוק, הבידוד והקוטן.

<יצחק הלוי: כל המרכיבים הללו הם מרכיבים מאד מאד מאד בעייתיים, שמצריכים מהעיר אילת טיפול ייחודי, ולכן בהרבה מאד מקומות אילת יוחדה, מעצם זה שיש חוק איזור סחר חופשי אילת בחקיקה ראשית, זה אומר שהבינו שאילת היא שונה ואחרת.

<יצחק הלוי: אם ניקח היום את תעדוף מורים, אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל בעיר אילת מורה מקבל יותר מאשר בכל מקום אחר בארץ.

<יצחק הלוי: למה?

<יצחק הלוי: כי הבינו שיש קושי לגייס מורים וכן הלאה וכן הלאה, אני לא רוצה להרחיב.

<יצחק הלוי: אפילו תלמידי אילת, ביציאתם לטיול, מקבל כל תלמיד 100 שקלים תוסף לקיום.

<יצחק הלוי: מישהו באיזה שהוא מקום הבין שאילת שונה משום המרחק, הבדידות – אנחנו הרי אין לנו ערי שדה סביבנו – ולכן חובה להנגיש אותנו בכל צורה לשירותים שניתנים בציביליזציה התל אביבית, הירושלמית, איפה שרק תרצו.

<יצחק הלוי: זו הסיבה שפניתי גם למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, הוא היה אצלנו בסיור בשנת 2015.

<יצחק הלוי: למיטב זיכרוני בפברואר 2015 ושם פרשתי בפניו את סך כל הבקשות שלנו והמטרה אחת פשוטה מאד – דינם של תושבי העיר אילת כדין כל תושב.

<יצחק הלוי: לא עולה על הדעת בשום צורה ודרך, ואני אומר את זה לאורך כל הגזרה, שתושב אילת, משום שבחר לגור - ודרך אגב, אני חושב שהוא ראוי לכל ההערכה, יש בזה מפעל ציוני אמיתי – משום הוא בחר לגור במקום כל כך רחוק, סט השירותים שלו ייפגע.

<יצחק הלוי: זה דבר ברור, ערכי, מוסרי, שאסור לרגע אחד להתעלם ממנו.

<יצחק הלוי: אני חייב להגיד שבשיחה, פרופסור מור יוסף היה מאד אמפאטי עם צרכיה של העיר אילת.

<יצחק הלוי: ואני אגיד מה אני הצעתי.

<יצחק הלוי: אני הצעתי שבעיר אילת, הסניף יהפוך להיות סניף שיש לו את כל מה שקיים בתוך מרחב או בתוך מחוז.

<יצחק הלוי: להפוך את העיר מרמה של שלוחונת, לרמה שהיא רמה של-.

<יצחק הלוי: משום שאני טוען שהמטרופולין הבה זה מטרופולין של אילת.

<יצחק הלוי: החמישי הוא אילת.

<יצחק הלוי: ולכן חשבתי שבמקום שכל הזמן נתנצל ונבקש ונצטרך לנסוע – קשה מאד להגיע לבאר שבע.

<יצחק הלוי: האמן לי, הרבה יותר קל להגיע לתל אביב.

<יצחק הלוי: אלא מה?

<יצחק הלוי: רוצים לסגור לנו את שדה דוב עכשיו, שזה בכלל התעללות בתושבי העיר אילת.

<סטס דנקין: זה גם מדובר על האנשים שגרים בערבה, כי פותחים - - -

<יצחק הלוי: נכון, נכון.

<יצחק הלוי: אני אומר, מבחינתי אילת זה נכון גם לגבי אילות וגם לגבי הערבה התיכונה.

<יצחק הלוי: חד הם מבחינתי.

ישראל אייכלר: כמה אנשים יש בערבה?

<יצחק הלוי: במועצה האזורית אילות משהו בסדר גודל של כ-3,500 איש והערבה התיכונה, אני מניח שאפילו פחות מזה.

<יצחק הלוי: אבל בסך הכל המאסה הקריטית יושבת - - -

ישראל אייכלר: הכל ביחס 70,000 איש.

ישראל אייכלר: זה כבר מטרופולין.

<יצחק הלוי: כן, זה מטרופולין, נכון, נכון.

<יצחק הלוי: בוודאי ובוודאי.

<יצחק הלוי: ולכן אני חושב וזו האמירה שאני פונה אל מנהל המחוז, שמואל סעדון, שאומרים שהוא עושה עבודה נפלאה, ואיתי נמצאות גם מנהלת האגף לשירותים חברתיים שלנו, פרידה וגם הסגנית שלה, חני, וכמובן סטס והחברים שנמצאים פה מאילת.

יוליה מלינובסקי: הגיעו אנשים מאילת, כי זה כל כך כאוב להם.

<יצחק הלוי: אני כבר מסיים, גברתי, אני כבר מסיים.

<יצחק הלוי: מה שאני חושב, וזו הבקשה שלי לוועדה.

<יצחק הלוי: קיבלתי את התשובות לא מהר כמוך, אבל קיבלתי את התשובות מהמוסד לביטוח לאומי.

<יצחק הלוי: אני חושב שצריך - וזו התשובה שלי, אדוני יושב הראש, גברתי חברת הכנסת, חברי חבר הכנסת - צריכה להיות סימטריה מוחלטת ברמת התנאים של תושב אילת עם תושב באר שבע, נקודה.

<יצחק הלוי: אין שום סיבה להתנצל על כך.

<יצחק הלוי: ואני חושב שהגיעו כבר לירח, יכולים גם להגיע רופאים בצורה מסודרת, או מגייסים רופאים.

<יצחק הלוי: יש לנו סט רופאים מצוין בעיר אילת.

<יצחק הלוי: גם אני חשבתי שהטיעון הזה הוא טיעון לא רציני, כי זה בעצם מייצר זילות של עולם הרפואה.

<יצחק הלוי: מה הרופא, יביע עמדה שהיא לא אתית?

<יצחק הלוי: לא נראה לי על פניו.

<יצחק הלוי: אני חושב וגם דיברתי על זה לפני שבוע עם מנכ"ל הביטוח הלאומי, שתושבי העיר אילת צריכים לקבל את סט השירותים, וודאי וודאי כאלה שנזקקים, בדיוק כמו באר שבע.

<יצחק הלוי: זאת אומרת אחת ל – יוחלט כמה – שבוע, שבועיים - - -

יוליה מלינובסקי: חודש.

<יצחק הלוי: יגיעו רופאים או ישתמשו ברופאים שלנו, ויתנו לתושבים את המענים הראויים.

<יצחק הלוי: דרך אגב, זה לא נושא אחד.

<יצחק הלוי: יש נושאים נוספים שאני לא רוצה לפתוח אותם, כשקשורים לביטוח הלאומי.

<יצחק הלוי: למשל עובדת שיקום.

<יצחק הלוי: אנחנו לא צריכים עובדת שמגיעה מהציביליזציה.

<יצחק הלוי: אפשר להחליט שיש עובדת שיקום באילת, בפול טיים ג'וב.

<יצחק הלוי: לא צריך כוחות ייבוא.

יוליה מלינובסקי: בוא נפתור את הבעיות של הוועדות הרפואיות ואחר כך נתקדם.

<יצחק הלוי: זה אותו דבר.

<יצחק הלוי: זה בעצם הפרוזדור.

<יצחק הלוי: זה אותו דבר.

<יצחק הלוי: בסוף זה אותו דבר ולכן אני אומר - - -

ישראל אייכלר: אני מבין שיש לכם רק 75% של משרה ב - - -

<יצחק הלוי: אבל לא מגיעים.

<יצחק הלוי: מגיעה פעמיים בשבוע ואני חושב שצריכה להיות אורגן בתוך הסניף שקיים ולא כוח ייבוא.

<יצחק הלוי: אין שום הצדקה.

<יצחק הלוי: יש לנו רבנים ראשיים בעיר ויש לנו מורים ויש לנו מנהלים ויש לנו רופאים.

<יצחק הלוי: אנחנו רוצים את כל השירותים שיהיו בעיר אילת כעיר בישראל.

<אבנר עורקבי: יש גם ראש עיר במשרה מלאה.

<אבנר עורקבי: ולא מייבאים אותך, אה?

יוליה מלינובסקי: זהו, אולי תהיה גם ב-75% משרה ותגיע פעמיים בשבוע.

<אבנר עורקבי: אדוני ראש העיר, לא מייבאים אותך מבאר שבע.

<יצחק הלוי: אתה רואה.

<יצחק הלוי: גם זה לא עושים.

<אבנר עורקבי: אתה ראש עיר במשרה מלאה.

עודד פורר: אל תיתן רעיונות.

ישראל אייכלר: עודד פורר ביקש לדבר, ברשות הפונים.

עודד פורר: כן.

עודד פורר: אני מתנצל, כי אני צריך לצאת לישיבת סיעה, אבל כן היה לי חשוב לבוא לפה כששמעתי על המקרה הזה.

עודד פורר: מי ששומע אותו לא מאמין.

עודד פורר: הוא חושב שמדובר באיזו מדינה אחרת ואני לא רוצה להשתמש במילים בוטות, אבל תראו, ואני אומר את זה לנציגי הביטוח הלאומי.

עודד פורר: מנכ"ל הביטוח הלאומי נתן שתי סיבות מרכזיות ללמה לא.

עודד פורר: האחת היא מאגר הרופאים הגדול והמגוון שאין בנמצא בעיר אילת, והשנייה היא הבעיה של ניגוד עניינים.

עודד פורר: בהצעה שהועלתה פה על ידי חברת הכנסת מלינובסקי וראש העיר, ואני מצטרף אליה, פשוט אחת לחודש או אחת לשבוע, לפי הצורך, תטיסו.

עודד פורר: קחו שבעה כרטיסי טיסה, עשרה כרטיסי טיסה, תטיסו אולם לאילת.

עודד פורר: אתם גם לא צריכים סניף קבוע, ישכרו, אני בטוח שיעזרו לכם בעירייה או שיסדרו לכם חדר.

ישראל אייכלר: יש, יש סניף של הביטוח הלאומי.

עודד פורר: לא, אין להם מספיק חדשים שם.

ישראל אייכלר: דיברתי עם ראש העיר בעניין.

עודד פורר: ראש העיר יסדר להם חדרים.

עודד פורר: מקסימום, אני בטוח שאפשר גם לשכור חדר בבית מלון, אולם כזה ובמשך כל היום תקבלו שם את הקהל.

עודד פורר: אני אומר לכם, זה חלק מהתפקיד שלכם גם כנותני שירותים לציבור, שצריכים להתייחס לציבור בכבוד.

עודד פורר: חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, הוא לא אותו שמשתמשים בה רק על חופש ביטוי ועל נושאים שקשורים פה בכנסת.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: הוא גם קשור להתייחסות בכבוד לזה שכשבן אדם זקוק לשלטון, זקוק למוסד, זקוק לממסד, לא רומסים את כבודו וגורמים לו לכתת רגליים בארץ, על כל המורכבויות.

עודד פורר: ואפשר עכשיו לדבר פה ולרומם את החשיבות של אילת ומה צריך לתת, וגם מתייחסים לאילת כעיר מיוחדת.

עודד פורר: גם הממשלה מתייחסת לאילת כעיר מיוחדת במובנים האלה, אבל פשוט לא צריך.

עודד פורר: ואני אומר את זה לכם בשיא הידידות.

עודד פורר: יש שתי אפשרויות, כמו שאני רואה את זה לסיכום הדיון, ככל שתסכמו, לצערי אני לא אהיה פה בכל הדיון.

עודד פורר: יש שתי אפשרויות: האחת היא שהמוסד לביטוח לאומי ייקח על עצמו את העניין הזה ויפתור אותו תוך פרק זמן קצר.

עודד פורר: השנייה היא שלא תהיה ברירה ונעשה את זה – וזה אבסורד לעשות את זה – אבל אם צריך חוק, אדוני, אנחנו נגיש חוק ועדות ביטוח לאומי - - -

יוליה מלינובסקי: אנחנו חברים בוועדת עבודה ורווחה.

עודד פורר: כן.

עודד פורר: אנחנו נגיש חוק ועדות ביטוח לאומי ובחוק יחויב לקיים את הוועדות באילת ואני מבטיח לכם שתוך זמן קצר יותר מ-61 חברי כנסת יחתמו על החוק הזה.

עודד פורר: אין לי ספק בכלל.

עודד פורר: אז מוטב שלא נגיע למקומות האלה.

ישראל אייכלר: זה גם יכול לעלות להם יותר יקר, כי יגידו גם קריית שמונה וגם צפת, ונעשה רשימה של ערים.

עודד פורר: נעשה רשימה מסודרת של כל הערים ולא תהיינה בעיות.

יוליה מלינובסקי: נפתח את זה, כן.

עודד פורר: זו דעתי.

ישראל אייכלר: תודה רבה חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אנחנו נפנה לפונים.

ישראל אייכלר: ראש דוברים סטס דנקין, בבקשה.

<סטס דנקין: שלום לכולם.

<סטס דנקין: שמעתי את מה שאמרה יוליה.

<סטס דנקין: אני באמת רוצה להודות ליוליה שהתברכתי ופניתי ליוליה לגבי ועדות רפואיות של הביטוח הלאומי.

<סטס דנקין: אני בעיקרון תושב אילת 21 שנה.

<סטס דנקין: כבר רוצה להודות לראש העיר, שבאמת אפשר לי להתנדב, מה זה אפשר לי להתנדב, כאילו פניתי אליו וקיבלתי יום קבלת קהל של תושבי אילת, מהאגף לרווחה ושירותים חברתיים, שירות לאזרח, שי"ל, שנקרא, ואני מתנדב במשך כמה שנים כבר.

ישראל אייכלר: מה התפקיד שלך המקצועי?

<סטס דנקין: אני מנהל תשתיות בחברת תקשורת, 21 שנה באילת.

ישראל אייכלר: חברה פרטית?

<סטס דנקין: לא, אני שכיר בחברה.

<סטס דנקין: אני בחור שכיר, פשוט.

ישראל אייכלר: אה, שכיר שמתנדב לצרכים חברתיים קהילתיים.

ישראל אייכלר: יפה.

<סטס דנקין: כן, כבר כמה שנים.

<סטס דנקין: פנו אלי המון תושבים לגבי הקושי להגיע לוועדות ובמשך שנה הסתובבתי בעיר ושאלתי למה ולא קיבלתי תשובה הגיונית, עד שהתחלתי לפגוש ולדבר.

<סטס דנקין: הנה, הבאתי את סטפן מאילת.

ישראל אייכלר: מה השם שלו?

<סטס דנקין: סטפן.

<סטס דנקין: עגלה של 40 קילו, תושב חוזר מגרמניה, עם הרגל, אני לא רוצה להוסיף פה.

<סטס דנקין: הוא מגיע לתל אביב עם הכרטיסים.

<סטס דנקין: הנה, הוא אפילו מסר לי כרטיס.

<סטס דנקין: עם עגלה של 40 קילו הוא צריך לעלות לטיסה, להגיע לתל אביב, לחכות לאיזו שהיא מונית מיוחדת, שהוא מפספס את הוועדה, שהוא יכול להיכנס עם העגלה הזאת של 40 קילו למונית, כדי להגיע לוועדה, שאחר כך הוא חוזר באיחור לטיסה שהוא לא מצא מונית מתאימה.

<סטס דנקין: לשלם מכספו את הכרטיסים כדי לחזור לאילת ושלא יקבל החזר אפילו בחזרה.

ישראל אייכלר: כמה פעמים הוא צריך לעשות את זה?

<סילגי סטפן: סליחה, סליחה - - -

ישראל אייכלר: תדבר למיקרופון.

ישראל אייכלר: סטס, אולי תיתן לו לדבר?

<סטס דנקין: הוא ימשיך עכשיו, אחרי.

<סטס דנקין: חברה שלי, שגרה באילת, ריטה פז'לסטי - - -

יוליה מלינובסקי: יש פה את כל הפניות שאנחנו אספנו, כבוד יושב הראש.

יוליה מלינובסקי: יש פה ממש פניות-פניות.

<סטס דנקין: יש עוד כאלה שפחדו גם לתת.

<סטס דנקין: יש קושי גם כן בעניין הזה.

<סטס דנקין: חברה שלי במקרה פנתה אלי, בלי שלפוחית שתן, אומרת סטס, אני עם שקית, עם הצרכים לא טסה, כי אני לא יכולה לטוס.

<סטס דנקין: אני נוסעת.

<סטס דנקין: קבעו לה ועדה בשמונה-שמונה וחצי בבוקר.

<סטס דנקין: היא לוקחת באחת בלילה אוטובוס מאילת לבאר שבע עם בעלה.

<סטס דנקין: היא לא יכולה לבוא לבד.

<סטס דנקין: 5 שנים היא ישבה בבית עם המחלה.

<סטס דנקין: אני לא אכנס לזה עכשיו.

<סטס דנקין: בשעה אחת בלילה לוקחת אוטובוס.

<סטס דנקין: מגיעה לתל אביב בשש בבוקר עם בעלה.

<סטס דנקין: מחכה בתחנה המרכזית שם, לוקחת - - -

יוליה מלינובסקי: אוי, אוי.

ישראל אייכלר: אין לה איפה להיות גם בתל אביב.

<סטס דנקין: אני רק מהמחשבה מהסיפור נהייתי כבר חולה.

<סטס דנקין: נפשית אין לי כוח כבר פשוט.

יוליה מלינובסקי: לשמוע את הסיפורים.

<סטס דנקין: ויש הרבה כאלה, באמת.

<סטס דנקין: אני השכרתי מיניבוס במיוחד בשביל להביא אותם לוועדה, את זהבה, את סטפן, כי גם אנשים - - -

ישראל אייכלר: סליחה, יש לי שאלה.

ישראל אייכלר: אתה כפעיל, שמעת מהגברת שיש לה בשמונה וחצי, לא יכולת להרים טלפון לוועדה ולבקש שזה יהיה בצהריים או אחר הצהריים?

<סטס דנקין: היא כבר סיפרה לי שכבר זה עבר את כל הטרטור הזה.

<ריטה פוז'לסקי: את כל הפניות שאספנו.

ישראל אייכלר: אתה מבין מה אני אומר?

ישראל אייכלר: יש פה אבסורד בעצם קביעת השעה לאדם שגר כל כך רחוק, בשמונה בבוקר.

יוליה מלינובסקי: ובשמונה בערב גם כן.

יוליה מלינובסקי: מה הוא יעשה בלילה?

<סטס דנקין: יש פשוט חוסר צדק, חוסר כבוד לאנשים - אלה שמשלמים להם כסף וזה לא הפוך.

יוליה מלינובסקי: טוב, בוא נשמע אנשים.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: מה השם שלך?

<סטפן סילגי: סטפל סילגי.

ישראל אייכלר: סטפן סילגי, בבקשה, דבר.

<סטפן סילגי: שלום לכולם.

<סטפן סילגי: אני תושב חוזר.

<סטפן סילגי: אני חייתי באילת משנת 1984 עד שנת 1996.

<סטפן סילגי: עשיתי סרטים מתחת למים באגפא ספורט, הייתי הראשון בארץ שהתחיל עם זה.

<סטפן סילגי: בשנת 1996 נסעתי לחופש, כי 12 שנה לא הייתי בחופש.

<סטפן סילגי: נסעתי לבודפשט, כי אני ממוצא הונגרי.

<סטפן סילגי: שם ביצעו עלי שוד-רצח שהצליח.

<סטפן סילגי: אני הייתי במוות קליני 5 שעות, חום טמפרטורה ירד ל-4 מעלות, זה אקזיטוס, אין בן אדם שחי.

<סטפן סילגי: אני חי והגעתי לכיסא גלגלים.

<סטפן סילגי: וככה לא רציתי לחזור.

<סטפן סילגי: לא רציתי ליפול על המדינה, שאני אחיה פה מביטוח לאומי וכל השאר.

<סטפן סילגי: אני גם אזרח גרמני.

<סטפן סילגי: זאת אומרת אני הייתי שם מבוטח, לא הייתי לי שם בעיה של מי משלם.

<סטפן סילגי: עכשיו לפני 4 שנים ירדתי מהאופנוע שלי, שכחתי להוריד את הרגלית, היא נפלה לי על הרגל.

<סטפן סילגי: זה ריסק לי את כף הרגל.

<סטפן סילגי: זה אופנוע 260 קילו.

<סטפן סילגי: בקיצור, הפרופסור שהיה אחראי שם בבית החולים הזה, בפרנקפורט על המיין, אמר שהוא 50 שנה במקצוע, אבל כזו רגל הוא עוד לא ראה.

<סטפן סילגי: שאלתי אותו פרופסור, כמה זמן אתה חושב שאני צריך להיות פה?

<סטפן סילגי: הוא אומר אם הכל הולך מהר ואם הכל מתרפא יפה – שישה עד שמונה שבועות מינימום.

<סטפן סילגי: אבל מה מביא המזל שלי?

<סטפן סילגי: נפלתי על רופא אנטישמי נאצי שארבע פעמים ניתח אותי.

<סטפן סילגי: לא רק שהוא לא שם לי את הרגל במקום, אלא הוסיף לי עוד יותר נזקים, שיהיה בטוח שאני בחיים יותר לא אוכל להשתמש ברגל הזאת.

<סטפן סילגי: אני דיברתי עם איזו אחות לילה ש-.

<סטפן סילגי: נו, לא חשוב.

<סטפן סילגי: הלאה.

<סטפן סילגי: היא סיפרה לו כאילו שאני ישראלי.

<סטפן סילגי: יום אחד הוא הזמין אותי לחדר רופאים, אני והוא ארבע עיניים.

<סטפן סילגי: אמרתי לו דוקטור - - -

<סטס דנקין: איפה זה, בגרמניה, סליחה?

<סטפן סילגי: בפרנקפורט.

<סטס דנקין: אני מבקש שתחזור בבקשה לישראל.

<סטפן סילגי: לא, לא, שיבינו באיזה מצב אני, רק שנייה.

<סטפן סילגי: משפט אחד.

<סטפן סילגי: אז הוא אמר לי בפנים, תשמע, אתה בעיני רוצח, רוצח לא צריך שתי רגליים, אחת יותר מדי.

<סטפן סילגי: אומר לי רופא בכיר.

יוליה מלינובסקי: אדוני, אנחנו רוצים לשמוע את הבעיה.

ישראל אייכלר: גברת מלינובסקי, תרשי לי לחלוק.

ישראל אייכלר: מאד מעניין אותי הנימוק למה הוא חושב שאתה רוצח.

<סטפן סילגי: למה הוא חושב?

<סטפן סילגי: כי הוא שמע, כי אני סיפרתי לו שאני ישראלי, אילתי גאה, אז היא סיפרה לו והוא ראה שם בטלוויזיה בעזה הילדים הרוגים, שחיילים ישראלים ירו בהם.

<סטפן סילגי: בגלל זה בעיניו - - -

ישראל אייכלר: זה מאד מאד רלבנטי.

ישראל אייכלר: בקיצור, הבנת שהמקום שלך פה.

<סטפן סילגי: אוקיי, נחזור.

<סטפן סילגי: הסתובבתי ב-62 בתי חולים.

<סטפן סילגי: הוא זרק אותי לפני הזמן.

<סטפן סילגי: הוא דאג לזה שאני יותר לא אדרוך על הרגל הזאת.

ישראל אייכלר: הגעת לפה.

<סטפן סילגי: הסתובבתי ב-62 בתי חולים בכל גרמניה.

<סטפן סילגי: אף אחד לא רצה לטפל בי, כי כולם התקשרו אליו ואת כולם הוא הצליח לשכנע ש - - -

ישראל אייכלר: הגעת לאילת.

<סטפן סילגי: הגעתי לאילת ב-20 במרס.

ישראל אייכלר: באיזו שנה?

<סטפן סילגי: השנה.

<סטפן סילגי: ב-20 במרס הגעתי לאילת.

<סטפן סילגי: לארץ הגעתי ב-10 במרס.

<סטפן סילגי: הייתי 10 ימים בתל אביב אצל חבר וב-20 ירדתי לאילת ומאז אני כל הזמן באילת.

<סטפן סילגי: עכשיו, ביטוח לאומי נתן לי תעודת נכה ולא מכירים בי בתור נכה.

<סטפן סילגי: הווה אומר – אני לא מקבל קצבת נכות, אלא אני מקבל הבטחת הכנסה.

<סטפן סילגי: הייתי בשתי ועדות.

<סטפן סילגי: בוועדה הראשונה שהייתי ב-30 באוגוסט, קבעו שאני נכה.

<סטפן סילגי: כי ביטוח לאומי בכלל לא רצה לשלוח אותי.

<סטפן סילגי: אמרתי למה?

<סטפן סילגי: אמרו זה - - -

ישראל אייכלר: ועכשיו קבעו שקיבלו?

<סטפן סילגי: אמרו שזה לא קרה בארץ.

<סטפן סילגי: אמרתי אבל אני אזרח ישראלי.

<סטפן סילגי: בגלל זה הם לא מוכנים להכיר בי בתור נכה, למרות שהם נתנו לי תעודת נכה.

<סטפן סילגי: עכשיו הם נתנו לי רק 80% כי אמרו לי שזה המקסימום שבן אדם יכול לקבל, אפילו שאין לי שתי רגליים.

<סטפן סילגי: זה המקסימום 80% וזה גם שקר, כי אמרו לי שזה לא נכון.

<סטפן סילגי: אבל מה?

<סטפן סילגי: בוא נגיע לעניין.

<סטפן סילגי: אני שואל למה נותנים לבן אדם בן 61 בכסא גלגלים למות ברחוב?

<סטפן סילגי: כי אני חמישה חודשים ברחוב, כי אמרו לי עכשיו את בהמתנה, אתה בתהליכים.

<סטפן סילגי: מלאתי 250 עמודים בביטוח לאומי - את זה אנחנו צריכים לבדוק.

<סטפן סילגי: אז בכלל לא הייתי מבוטח, לא הייתי יכול ללכת לרופא.

<סטפן סילגי: גם בארץ לא טופלתי.

<סטפן סילגי: הרגל שלי היום במצב ש-80% מורידים לי אותה, כי רגל שלא מטפלים בה, זה מגיע לזה.

<סטפן סילגי: עכשיו הרגל שלי התפוצצה, כי אני חמישה שבועות ישבתי 24 שעות בכיסא הזה.

<סטפן סילגי: התמלא מים.

<סטפן סילגי: התפוצץ.

<סטפן סילגי: בגלל זה אני - - -

<סטס דנקין: סטפן, איך אתה מגיע לוועדות בתל אביב?

<סטפן סילגי: לתל אביב, זהו.

<סטפן סילגי: עכשיו אני מקבל כרטיס טיסה הלוך ושוב.

<סטפן סילגי: פעם ראשונה, כשהייתי בוועדה, חיכיתי 4 שעות למונית שיכולה להוביל אותי, כי אני צריך מונית כזו.

<סטפן סילגי: יש מוניות בתל אביב, אבל ברגע שהם שמעו שהוא צריך לקחת אותי רק 4 או 5 קילומטרים והוא בצד השני של העיר, אז הוא לא בא, כי לא משתלם לו.

<סטפן סילגי: ואני איבדתי את הטיסה שלי.

<סטפן סילגי: הייתי צריך לשלם מהכיס שלי 380 שקלים לקנות כרטיס, להגיע הביתה.

<סטפן סילגי: את המונית גם לא החזירו לי ואני מקבל 2,050 שקלים בשביל מחיה בחודש.

<סטפן סילגי: אז איך יתכן מצב כזה שנותנים לאנשים למות ככה ברחוב?

ישראל אייכלר: טוב, שמענו.

ישראל אייכלר: יש לנו הרבה חומר למחשבה מכל הסיפור שלך, הוא מאד מרתק, אבל מה שנוגע אלינו, אנחנו צריכים לראות באמת שיביאו אליכם לאילת ואז נוכל להתקדם.

ישראל אייכלר: הגברת זהבה ג'ורנו, בבקשה.

<זהבה ג'ורנו: אני אספר על הוועדה האחרונה שהייתי בה.

<זהבה ג'ורנו: לוועדה האחרונה זומנתי, הייתי ב-6 בדצמבר.

<זהבה ג'ורנו: בעלי לקחת יום חופש.

<זהבה ג'ורנו: עד חזרתי לעבודה – אני עובדת בעירייה 30 שנה – איך שהוא אספתי את עצמי וחזרתי לעבודה – נאלצתי לקחת חופש על אותו יום.

<זהבה ג'ורנו: זומנתי לוועדה בשעה ארבע חמישים בערב.

<זהבה ג'ורנו: בעלי לקח אותי.

ישראל אייכלר: בתל אביב?

<זהבה ג'ורנו: בבאר שבע.

<זהבה ג'ורנו: כל הוועדות שזומנתי, הנה, יש פה מספר ועדות שהייתי, היו בבאר שבע.

<זהבה ג'ורנו: מעולם לא הציעו לי משהו אחר ולא אמרו לי שקיים משהו אחר.

<זהבה ג'ורנו: באוטובוס זה לא היה שיקול בשבילי.

<זהבה ג'ורנו: אני לא אסע לבד באוטובוס.

<זהבה ג'ורנו: גם היה לי קשה להתנייד תקופה מסוימת.

<זהבה ג'ורנו: אני ארבע שנים אחרי הפגיעה ברגל ועדיין יש רגעים שפתאום אני מוצאת את עצמי עם כאבי תופת.

<זהבה ג'ורנו: בוועדה האחרונה שהייתי הרופא שאל אותי שתי שאלות, הוא לא בדק אותי.

<זהבה ג'ורנו: אני הופתעתי.

<זהבה ג'ורנו: היה גם עורך דין שהגיע מתל אביב.

<זהבה ג'ורנו: הוא לא בדק אותי.

<זהבה ג'ורנו: חמש דקות הייתי בוועדה.

<זהבה ג'ורנו: שאלת אותי שתי שאלות, ללא בדיקה.

<זהבה ג'ורנו: אז בשביל מה טרטרו אותי?

ישראל אייכלר: ומה החליטו?

<שלומית אבינח-קואולמן: והציעו לך לבצע את הוועדה בלעדייך?

<זהבה ג'ורנו: החליטו להכיר לי 10% כפיברומיאלגיה, כשלפני כן - - -

ישראל אייכלר: אמרו לך שאת חייבת לבוא?

<זהבה ג'ורנו: ברור.

<זהבה ג'ורנו: עוד מעבר לכך, עוד שלחו לי תזכורת שאם אני לא מגיעה לוועדה אני עלולה לשאת בהוצאות של הוועדה.

ישראל אייכלר: טוב, אנחנו נבקש לשמוע את סנדרה אהרוני, גם את מאילת?

<סנדרה אהרוני: כן.

ישראל אייכלר: בבקשה.

<סנדרה אהרוני: את האמת שאני באופן אישי עדיין לא זומנתי לשום ועדה.

<סנדרה אהרוני: אני לפני חצי שנה הובחנתי כחולה אונקולוגית.

<סנדרה אהרוני: עברתי את כל הטיפולים, הכל בסדר וזה כבר מאחורי, אני מקווה.

<סנדרה אהרוני: רק צריכה לעשות כמה בדיקות.

<סנדרה אהרוני: קיבלתי כתב מכתבים מביטוח לאומי שאני צריכה להגיע לוועדה ואני מקווה שאני לא אצטרך.

<סנדרה אהרוני: אני דווקא רוצה לדבר על איך נכנסתי לכל זה, לכל הנושא של הוועדה.

<סנדרה אהרוני: אחרי שסטס ויוליה העלו את כל הנושא, אני התחלתי לאסוף פניות מתושבי אילת, והסיפורים שנחשפתי אליהם - - -

<קריאה: פתחת קבוצה בפייסבוק.

<סנדרה אהרוני: פתחתי.

<סנדרה אהרוני: גם פרסמנו את זה בפייסבוק, גם היה מייל חברתי שפתחנו ואנשים שלחו לשם מיילים.

<סנדרה אהרוני: ככה הכרתי את זהבה בעצם.

<סנדרה אהרוני: חיפשנו דרך הפייסבוק ודרך האנשים שמכירים בעיר, והסיפורים שאני נחשפתי, זה פשוט לשבת ולבכות.

<סנדרה אהרוני: לשבת ולבכות.

<סנדרה אהרוני: במיוחד - - -

ישראל אייכלר: את אומרת סיפורים, שאם הייתה בוועדה באילת זה לא היה קורה, או שזה סתם צרות של עם ישראל?

<סנדרה אהרוני: זה לא היה קורה.

<סנדרה אהרוני: סתם, חשוב לי מאד לציין מקרה ספציפי שחרוט לי במוח.

<סנדרה אהרוני: חרוט.

<סנדרה אהרוני: בחורה בת 29, בת 26, עברה התעללות מינית מגיל קטן, כרגע גרה באילת.

<סנדרה אהרוני: מפחדת לעלות לאוטובוס.

<סנדרה אהרוני: יש לה פחד.

<סנדרה אהרוני: יש לה פוביה להיכנס לאוטובוס, שיהיו לידה גברים.

<סטס דנקין: גם במטוס.

<סנדרה אהרוני: גם במטוס.

<סנדרה אהרוני: היא מפחדת לצאת מאילת.

<סנדרה אהרוני: למה?

<סנדרה אהרוני: בגלל זה היא לא מקבלת ביטוח לאומי.

<סנדרה אהרוני: למה?

<סנדרה אהרוני: למה?

ישראל אייכלר: היא חייבת לבוא באופן אישי.

<סנדרה אהרוני: כן, אחרת שוללים אותה.

<סנדרה אהרוני: למה?

ישראל אייכלר: טוב, אני רוצה לבקש ממשה זמיר, שיש לו גם קשר לאילת ואנחנו נשמע מה הסיפור שלך.

<משה זמיר: טוב.

<משה זמיר: אני לפני חודשיים נחשפתי לסיפור הזה של הבעיה באילת, אני כעיתונאי, והרבה מאד מקרים של אנשים שמגיעים לוועדות, שולחים אותם לוועדות והוועדות לא מתקיימות.

<משה זמיר: הם מפסידים ימי עבודה.

<משה זמיר: בגלל שהם רוצים לקבל כסף מהביטוח הלאומי, זה אנשים שעובדים והם מפסידים ימי עבודה, מטרטרים אותם – תלכו ותחזרו והוועדה לא מתקיימת ואף אחד גם לא טורח להודיע להם שאין ועדה, שהרופא לא נמצא.

<משה זמיר: ואוי ואבוי אם הם מאחרים.

<משה זמיר: אני לא מדבר על הקטע הזה כשמזמנים אותם לוועדה בשעה שתיים וחצי, והוועדה מתקיימת בשעה שמונה בערב.

<משה זמיר: גם את זה יש.

ישראל אייכלר: למה, כי יש תור או מה?

<משה זמיר: יש תור ואף אחד לא מתחשב בזה שהם גרים באילת.

יוליה מלינובסקי: ובן אדם צריך לחזור, יש לו כרטיס טיסה.

יוליה מלינובסקי: משהו.

יוליה מלינובסקי: אבל הוועדה, אתה יודע, אתה יושב בתור, אז חכה.

יוליה מלינובסקי: חכה.

ישראל אייכלר: אז מחכים.

<משה זמיר: אני אשלח לך את הפניות שאני קיבלתי.

<משה זמיר: פשוט מדהים.

ישראל אייכלר: כן, תעביר אותם שנוכל לראות.

<משה זמיר: בהחלט.

ישראל אייכלר: טוב.

ישראל אייכלר: מי זה עורך דין יוסף בדש?

<יוסף בדש: אני.

ישראל אייכלר: בבקשה.

<יוסף בדש: אדוני, אני עורך דין שעובד כרגע באילת ויש לי גם לקוחות שאני רוצה לספר עליהם משהו קצר, לא להאריך וגם לגבי עצמי ואני אתן כדוגמא.

<יוסף בדש: אז יש לי לקוחות שכשאני צריך להגיע איתם לוועדות או בתל השומר או בבאר שבע, אז אני צריך להכין אותם מראש ולהכין אותם מראש לוועדה זה בעיקר קודם כל אני צריך להכין אותם נפשית לנסיעה ולטיסה ולהכנה.

<יוסף בדש: הגעתי עם לקוח שלי לפני חודשיים עם בעיות פסיכיאטריות וגם החברה שהוא נמצא בה היא חברה חרדית, וזה מאד קשה ללכת איתו לכל הדברים האלה.

<יוסף בדש: הגענו אחרי נסיעה ארוכה, שהיינו צריכים לעצור הרבה פעמים.

<יוסף בדש: הגענו, הוא כבר לא יכול היה לתפקד בוועדה.

<יוסף בדש: הוא הוריד את הראש כל הזמן והרופא החליט שהוא עושה הצגות ומשחקים, ולמרות שניסיתי להסביר לו שהנסיעה וכל הקשיים האלה, זה מה שגרם לו, כמובן הוא קיבל אפס.

<יוסף בדש: במקרים אחרים שאני מגיע - - -

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת עצם זה זה כבר גם כן פוגע בקבלת הזכויות.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת בן אדם כבר בא בכזה מצב, שהוא כבר לא יודע לתפקד ולהתנהג בצורה - - -

<יוסף בדש: הפניה של המוסד לביטוח לאומי אומרת ככה – אי הופעה לוועדה עשויה לגרום לעיכוב ניכר בטיפול בתביעה ואף לדרישת החזר ההוצאות שנגרמו.

<יוסף בדש: כלומר, אם אני חס וחלילה בבוקר חולה או קורה משהו ואני לא יכול להגיע, אני צפוי עכשיו להוצאות נוספות.

<יוסף בדש: אם נניח הגעתי ואיזה שהוא סוג של מסמך אין, אז אני צריך לחכות - - -

ישראל אייכלר: וגם מודיעים יום קודם עוד פעם?

ישראל אייכלר: מודיעים לאדם יום קודם?

<יוסף בדש: לא.

<יוסף בדש: המכתב מתקבל - - -

ישראל אייכלר: אצל רופא שיניים אם אתה לא בא, הם מודיעים יום קודם ואם אתה לא בא אתה גם משלם על זה.

<יוסף בדש: כן.

<יוסף בדש: אז פה הם לא מודיעים כלום.

<יוסף בדש: אני אתן לך דוגמא אישית.

<יוסף בדש: אני נחבלתי לפני כחצי שנה והגשתי בקשות ואני צריך להגיע לוועדה ב-30 בינואר.

<יוסף בדש: כתוב פה – אתה צריך להיבדק בפני אורטופד.

<יוסף בדש: יכול להגיד לך ראש העיר איזו אוכלוסייה, איזה רופאים, איזה בית חולים יש לנו, ואני לא מבין, למה בשביל בדיקת אורטופד אני צריך לנסוע לבאר שבע?

<יוסף בדש: אם לא מאמינים לרופאים שלנו, שאני נותן את החיים שלי בידיים שלו, הוא מרדים אותי, מנתח אותי, אז לא להאמין לו שהוא יכול לתת חוות דעת אובייקטיבית?

<יוסף בדש: זה אני גם לא מבין.

<יוסף בדש: עכשיו, אני שומע גם שהוועדות האלה, וגם הייתי בכמה ועדות, גם מטעם משרד הביטחון אישית גם וגם אני רואה עם האנשים שלי.

<יוסף בדש: יושבים שם, ויסלחו לי, אני לא יודע אם אני פוגע במישהו - - -

ישראל אייכלר: למה אתה צריך שיסלחו לך?

ישראל אייכלר: בוא נגיע לעניין עצמו וזהו.

<יוסף בדש: לא, כי אני רוצה להגיד עוד משהו.

<שלומית אבינח-קואולמן: דבר על נושא הישיבה, לא על תוכן הוועדות, כי זה דיון אחר.

ישראל אייכלר: כן.

<יוסף בדש: רק שנייה.

<יוסף בדש: יושבים שם אנשים בוועדה שהם חסרי סבלנות.

ישראל אייכלר: אוי, זה בכל הוועדות.

ישראל אייכלר: זה כבר לא משנה, גם אם הם יבואו לאילת הם יהיו כאלה.

<יוסף בדש: לא, אני לא חושב.

<יוסף בדש: אני לא חושב שהם יהיו חסרי סבלנות, למה?

ישראל אייכלר: יש לנו תלונות על כל הוועדות.

<יוסף בדש: כי יש לו בתור, הוא פותח את הדלת והוא שואל – "כמה אנשים עוד יש אחריך?

<יוסף בדש: " אתה כבר מבין שהוא חסר סבלנות.

<יוסף בדש: באילת אני - - -

יוליה מלינובסקי: בסדר, אנחנו צריכים להבין שהוא - - - באילת - - -

<סטס דנקין: אז שיבואו לאילת, שיהיה להם הרבה זמן.

<יוסף בדש: באילת אני אוציא אותם גם לבלות אחר כך.

ישראל אייכלר: אולי תרגיעו אותם במלון אחר כך.

<קריאה: אצלנו אנחנו רגועים בדרך כלל, יש אוירה שאנטי.

יוליה מלינובסקי: טוב, בואו נשמע, אני חייבת ללכת.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך.

<יוסף בדש: כבוד יושב הראש, אני אומר שבאילת גם אחר כך יש לנו איפה לתת להם לבלות ולשתות ולנוח ולבוא למחרת.

ישראל אייכלר: אני לא יכול להפסיק באמצע משפט.

ישראל אייכלר: תסיים במשפט אחרון בבקשה, אדוני.

<יוסף בדש: הנושא הוא שיש פתרונות בתוך אילת.

<יוסף בדש: זה מה שאני רוצה להגיד.

<יוסף בדש: יש פתרונות.

<יוסף בדש: אם רוצים להביא אותם לאילת וזה עושה קשיים וזה נושא כלכלי, אני חושב שגם על זה לא צריך לחשוב על זה במושג כלכלי.

ישראל אייכלר: כן, הסכמנו על זה.

<יוסף בדש: אבל יש בתוך אילת – אתם יכולים לבוא לראות – את כל האנשים המתאימים שיכולים לתת פתרונות לכל האנשים מכל הסוגים.

<יוסף בדש: ואחד הדברים שיכול להיות - - -

ישראל אייכלר: בוא ניתן למוסד לביטוח לאומי.

<יוסף בדש: עוד רגע.

ישראל אייכלר: לא, אני לא יכול עוד רגע, כי חברת הכנסת רוצה ללכת והיא יזמה את הדיון ויש פה אנשים מהביטוח הלאומי שבאו מרחוק.

<יוסף בדש: אני לא יודע אם אמרו לכם את המספר – 500 איש בערך בשנה, לחלק את זה למשך השנה, להביא את האנשים האלה ולראות שאפשר לעשות את זה מקובץ ליום יומיים ולפתור את הבעיה הזאת בתוך אילת, גם עם אנשי אילת.

ישראל אייכלר: תודה לעורך הדין בדש, ועכשיו ניתן למוסד לביטוח הלאומי, גברת ירונה שלום, מנהלת אגף הוועדות.

יוליה מלינובסקי: אם אפשר לשמוע אותך, כי פשוט מחכים לי בסיעה ואני מאד מאד רוצה לשמוע את תשובתך.

<ירונה שלום: אוקיי, אז ככה, קודם כל התשובה נחלקת לכמה דברים.

<ירונה שלום: היו כאן אי אילו דיוקים ואני פשוט אתחיל קצת בלדייק את הדברים, גם בעובדות שאנשים תיארו על עצמם.

ישראל אייכלר: אולי תתמקדי באילת?

<ירונה שלום: אז אני אתמקד באילת, אוקיי.

<ירונה שלום: אז ככה, תראו, בעיקרון ועדות נכות מתקיימות לחליפין או בבאר שבע או בתל אביב, בתל השומר.

<ירונה שלום: לתל השומר אנחנו באמת מספקים כרטיסי טיסה.

<ירונה שלום: האנשים טסים, הם לא קונים את הכרטיס בעצמם.

<ירונה שלום: אנחנו מספקים להם את כרטיסי הטיסה, הם נוסעים והם חוזרים.

<ירונה שלום: זה נכון.

<ירונה שלום: עובדתית זה נכון.

<ירונה שלום: אם הם מגיעים לבאר שבע, הם מגיעים ב - - -

<יוסף בדש: אבל גם אחרי הטיסה.

ישראל אייכלר: סליחה, אני לא יכול.

<יוסף בדש: לא, אבל שהיא תדייק.

ישראל אייכלר: לא, לא, לא, עורך הדין בדש - - -

<יוסף בדש: זה לא - - -

ישראל אייכלר: עורך דין בדש, אני לא נתתי להפריע לך גם כשכולם אמרו שאני אקצר אותך.

<יוסף בדש: אבל היא אמרה אי דיוקים, אז שהיא תדייק.

ישראל אייכלר: אבל אם אתה לא תיתן לה לדבר, אני לא אוכל להמשיך את הדיון.

ישראל אייכלר: כולם רוצים להגיד לה הרבה דברים, היא הביטוח הלאומי, היא הממסד.

<יוסף בדש: היא פתחה באי דיוקים ולכן אני רוצה שהיא תדייק.

ישראל אייכלר: בסדר.

<ירונה שלום: בואו תנו לו רגע, תשמעו אותו.

<ירונה שלום: הוא מטפל ב - - -

ישראל אייכלר: כן, כן, אז אם את מעדיפה.

ישראל אייכלר: אבל רגע, גברת ירונה, את לא אמרת את הנקודה.

ישראל אייכלר: אפשר להביא אנשים - - -

<ירונה שלום: אז רגע, שנייה, אני רוצה רגע לתאר את הדברים.

<ירונה שלום: אז בעצם במקרים שאפשר לעשות ועדות ללא נוכחות, ויש כאן דוגמא למקרים, במקרה שלה נעשתה ועדה ללא נוכחות והמקרה נדון ובאמת קיבלו החלטות וקבעו אחוזים ללא נכות.

<ירונה שלום: הוועדות מתבצעות בכלל ללא נוכחות.

<ירונה שלום: האנשים בכלל לא נדרשים להגיע.

<ירונה שלום: במקרים היותר קלים, אנשים נוסעים או לתל השומר או שהם מגיעים לבאר שבע.

<ירונה שלום: עכשיו, מדובר באמת בכך שלתל השומר הם מגיעים פעם אחת ואנחנו משתדלים לרכז את כל הרופאים בפעם אחת שהם מגיעים.

<סטס דנקין: זה יותר קל.

<סטס דנקין: על כסא גלגלים זה יותר קל, את אומרת.

ישראל אייכלר: רק רגע, שוב אתה מפריע.

ישראל אייכלר: לגבי אילתים, אתם עושים את השעות האלה לאילתים או שהם עומדים בתור לחכות עם כל עם ישראל, 4 שעות.

<ירונה שלום: לא.

ישראל אייכלר: את מבינה מה אני אומר?

<ירונה שלום: איפה?

<ירונה שלום: בתל השומר או בכלל?

ישראל אייכלר: כשמגיעים לתל השומר.

<שלומית אבינח-קואולמן: גם וגם.

<ירונה שלום: לא, בתל השומר הם מגיעים עם כולם, אבל כל אחד מוזמן לפי זמנים, אבל הכניסה לרופאים, זה נכון שהיא יכולה להיות כניסה למספר רופאים, אז הם צריכים להמתין.

<ירונה שלום: העובדה הזאת היא כי רוצים לחסוך להם בעצם הגעה מספר פעמים.

ישראל אייכלר: אז זאת אומרת שצריך להביא את הוועדה לאילת.

<ירונה שלום: שנייה.

<ירונה שלום: צריך לעשות כזאת הבחנה.

<ירונה שלום: תראו, בעיקרון יש סך הכל הרבה מומחיות.

<ירונה שלום: יש הרבה תחומי מומחיות גם בנכות וגם בנפגעי עבודה, יש הרבה מאד תחומי מומחיות שצריכים לדון.

<ירונה שלום: אחת, אנחנו לא התכוונו שהרופאים באילת הם בעלי משוא פנים, אלא אמרנו שבמקומות קטנים, חלק גדול מהרופאים הם הרופאים המטפלים, ואם הרופא הוא הרופא המטפל, גם הוא לא יכול לשבת ולדון בוועדה.

<ירונה שלום: צריך לעשות את ההבחנה הזאת.

<ירונה שלום: זו הייתה הכוונה מבחינת ניגוד - - -

ישראל אייכלר: נו, אז תבינו מבחוץ.

<ירונה שלום: שנייה.

<ירונה שלום: בילד נכה באמת עשינו - - -

יוליה מלינובסקי: לא, לא, אנחנו לא מדברים על ילד נכה, אנחנו - - -

<שלומית אבינח-קואולמן: גם וגם.

<ירונה שלום: רגע, שנייה.

ישראל אייכלר: לא, היא רוצה להסביר לך, כמו שהיא עושה אצל ילד נכה, היא יכולה לעשות למבוגרים.

<ירונה שלום: שנייה, תני לי.

<ירונה שלום: אני הקשבתי לכולם בסבלנות.

<ירונה שלום: בילד נכה, שהבעיה באמת אקוטית, נוסע לשם צוות ומגיע לשם צוות ייחודי.

<ירונה שלום: בנכות כללית מדובר בבעיות הרבה יותר רחבות.

<ירונה שלום: בנפגעי עבודה בדרך כלל מדובר בבעיות שיכולות להיות יותר רחבות.

<ירונה שלום: עכשיו, תבינו שגם צריך לצוות בצורה הגיונית ונכונה.

<ירונה שלום: כי אם מדובר גם באורטופד, גם בנוירולוג, גם בפסיכיאטר, גם באורולוג - - -

<קריאה: בסדר, אז שיביאו אותם.

<ירונה שלום: רגע, שנייה, חברה.

<ירונה שלום: הוועדה גם צריכה להיות יעילה בסופו של יום, כי האנשים צריכים להיות משובצים בצורה יעילה.

<ירונה שלום: אני מציעה שתשמעו עכשיו את שמוליק סעדון, שבעצם מתנסה בזה יום יום בעבודתו.

<ירונה שלום: הוא פוגש אותם.

<ירונה שלום: סך הכל אנחנו באמת משתדלים לייעל את עבודת הוועדות.

<ירונה שלום: אנחנו מקיימים ועדות ב-21 סניפים - - -

יוליה מלינובסקי: רגע, תקשיבי - -

<ירונה שלום: עוד שנייה.

ישראל אייכלר: רק רגע, תני לה לסיים.

ישראל אייכלר: אם את ממהרת, נעשה אולי דיון נוסף.

יוליה מלינובסקי: לא, לא, אני לא ממהרת.

יוליה מלינובסקי: אני פשוט חייבת ל - - -

ישראל אייכלר: אי אפשר.

ישראל אייכלר: היא עובדת קשה מאד, היא מנהלת את הוועדות בכל הארץ.

ישראל אייכלר: קצת כבוד.

ישראל אייכלר: אנחנו חברי הכנסת רוצים כבוד.

ישראל אייכלר: גם היא רוצה כבוד.

ישראל אייכלר: בואי ניתן לה להשלים.

ישראל אייכלר: בבקשה.

<ירונה שלום: אנחנו עושים ועדות ב-21 סניפים בארץ בנכות כללית.

<ירונה שלום: בנפגעי עבודה אנחנו עושים ב-20 סניפים.

<ירונה שלום: גם ככה מלאכת השיבוץ היא מאד קשה, כי בסופו של יום צריך להרכיב ועדות שיהיו מספיק אנשים בכל ועדה וועדה.

<ירונה שלום: כי גם להביא רופאים, תשמע, להביא רופאים – אתם מתארים את זה כאילו אפשר להעלות רופאים ולהסיע אותם.

<ירונה שלום: הדבר הזה הוא לא כזה פשוט.

ישראל אייכלר: לא, בואי אני אציג לך הצעה פשוטה.

ישראל אייכלר: את תקבלי קודם את החומר - - -

<שמואל סעדון: אני יכול בבקשה להגיב?

ישראל אייכלר: עוד רגע, אחרי שאני אסיים עם הגברת ירונה.

ישראל אייכלר: את יכולה לקבל תיק של אותם חולים.

ישראל אייכלר: כמה חולים יש באילת לוועדה מסוימת?

ישראל אייכלר: חמישה חולים.

ישראל אייכלר: אותם חמישה חולים, את רואה איזה רופאים את צריכה ואותם את שולחת.

ישראל אייכלר: את לא שולחת מכל המומחים של כל התחומים, אלא בהתאם לתיק שיש לך ביד ואז את יכולה לדעת מראש את מי את צריכה לשלוח לאילת ובאיזה יום ואז זה לא כל כך מורכב.

ישראל אייכלר: יש חולה שמלכתחילה את לא צריכה פסיכיאטרי, כי הוא אדם שאין בכלל תלונה על בעיה נפשית שלו.

ישראל אייכלר: יש מישהו שאת צריכה אורטופדים מומחים, כי את יודעת שזו בעיה ברגל.

ישראל אייכלר: אדם שיש לו בעיה פסיכיאטרית, את לא צריכה לשלוח אורטופד.

ישראל אייכלר: אפשר לעשות את זה בקלות.

<ירונה שלום: אתה רוצה לענות?

<שמואל סעדון: אני רוצה להתייחס.

ישראל אייכלר: אני רק אגיד את שמך, לצורך הפרוטוקול.

ישראל אייכלר: שמואל סעדון, מנהל סעיף באר שבע.

<שמואל סעדון: שמואל סעדון, מנהל סניף הביטוח הלאומי בבאר שבע.

<שמואל סעדון: אני אחראי גם על אזור אילת, כל אזור הנגב.

<שמואל סעדון: אני רוצה קודם כל להגיד לוועדה - - -

יוליה מלינובסקי: אתה מנהל סניף?

<שמואל סעדון: כן.

<שמואל סעדון: יש כמה ועדות בביטוח לאומי שהמוסד עושה.

<שמואל סעדון: יש ועדה של סיעוד, יש ועדה של שירותים מיוחדים, יש ועדה לילד נכה, יש ועדה לנכות כללית, יש ועדה לנפגעי עבודה.

<שמואל סעדון: כל ועדה היא עולם בפני עצמו ולא מחברים בין אחד לשני, בגלל כל מיני דברים שאם תרצה אני אוכל להרחיב עליהם, אוקיי?

<שמואל סעדון: אני הגעתי לסניף באר שבע לפני 12 שנה והלכתי לבקר באילת ואמרתי – כאן יהיו ועדות רפואיות באילת.

ישראל אייכלר: זאת אומרת אתה בעד הרעיון.

<שמואל סעדון: הייתי בעד.

<שמואל סעדון: הייתי.

<שמואל סעדון: ועשינו ועדות באילת.

<שמואל סעדון: לא את הכל ואני תיכף אספר.

<שמואל סעדון: בנושא של סיעוד, בכל הארץ האחיות שלנו מגיעות לבית הקשיש, הקשיש נבדק בבית, לא מגיע בכלל לוועדה.

<שמואל סעדון: אחד.

<שמואל סעדון: ילד נכה, אני כבר כמה שנים מוריד רופא פעם בחודש, פעם בשבועיים, פעם בשלושה שבועות, עושה ועדות, גומר את כל הוועדות, מצטברים 10, 12 תיקים, חוזר לבאר שבע.

<שמואל סעדון: טופל.

<שמואל סעדון: התחלנו לעשות ועדות של נכות כללית באילת.

<שמואל סעדון: הורדתי רופא אחד שידע לעשות.

<שמואל סעדון: אז ככה, קודם כל הבעיה בנושא של נכות כללית התחילה בנושא של חוק לרון.

<שמואל סעדון: לפני שחוקקו את חוק לרון, כשהיה בן אדם מגיש תביעה, היינו בודקים אותו As is.

<שמואל סעדון: היום, על פי חוק לרון אנחנו צריכים לבדוק מה האחוזים הרפואיים שהוא צובר ועל בסיסם אני יודע בכלל אם הוא עומד בתנאים המקדמיים לקבלת הקצבה.

<שמואל סעדון: וזה דבר שבעצם השמיט מתחת לרגליים את הנושא של היכולת שלנו לעשות ועדות באילת.

<שמואל סעדון: זה אומר שעקרות בית שהן משתכרות על פי החוק, הן צריכות להיבדק במסלול של משתכרות ואת המסלול הזה גם בבאר שבע לא עושים, אלא עושים אותו רק בתל השומר.

<שמואל סעדון: ולכן מה שנשאר, זה אנשים אחרים, שמתוכם יש כל מיני תביעות שמגיעות, חלקם זה כאלה שהייתה להם נכות זמנית והיא הסתיימה ואנחנו צריכים לדעת להחליט להאריך או לא להאריך.

<שמואל סעדון: חלקם זה תביעות חדשות, חלקם זה אנשים שבעבר נבדקו ונדחו ועדיין הם מנסים עוד פעם להגיש תביעה.

<שמואל סעדון: כמות התביעות באילת היום, כשאני אומר סך הכל כל התביעות, היא בממוצע משהו כמו 70-80 תביעות לחודש, בנכות כללית, כשאני כולל בתוך זה גם את מי שכבר קיבל והוא עכשיו תום זמניות, כולל כאלה שהם כבר הגישו בעבר ונדחו וגם כאלה שהם הגישו תביעות חדשות.

<שמואל סעדון: ולכן, בכמות הזאת של הבדיקות – אם אני אוריד ועדה לאילת – אנשים יחכו שלושה וארבעה חודשים עד שידונו בתיק שלהם או שיגמרו להם את הטיפול.

<שמואל סעדון: יותר מזה אני אגיד.

<שמואל סעדון: חוקקו חוק בכנסת שהיום מחייב אותנו לעשות קורס פוסקים לרופאים ובלי שהוא עושה קורס של שנה באוניברסיטה, הוא לא יכול להיות פוסק בביטוח הלאומי.

<שמואל סעדון: אני רוצה להגיד לכבוד יושב הראש שהיום כבר בבאר שבע, עוד מעט אני מפסיק לעשות ועדות רפואיות, כי אין לי רופאים.

<שמואל סעדון: הרופאים לא מוכנים לרדת לאילת.

<שמואל סעדון: הרופאים לא מוכנים לעבוד בבאר שבע.

<שמואל סעדון: הם לא מוכנים ללכת לעשות קורס בכלל.

<שמואל סעדון: הכסף שמשלמים להם עבור ועדה, הוא הולך בקליניקה, הוא נותן חוות דעת רפואית, הוא מקבל עליה 2,500 שקלים ב-10 דקות והוא גמר.

<שמואל סעדון: אז אתם מדברים על לעשות ועדות באילת.

<שמואל סעדון: אנחנו בעד, אבל צריך להבין - - -

ישראל אייכלר: סליחה, מר סעדון, זה כמו שאגד יבוא ויגיד לי – והם אומרים את זה – אין לי נהגים, אתם קובעים לי מסלולים חדשים ותכיפות של תחנות, אין לי נהגים על האוטובוס.

<שמואל סעדון: אני מתאר לך את המציאות.

יוליה מלינובסקי: תשמשו ברופאים באילת.

יוליה מלינובסקי: מה הבעיה?

יוליה מלינובסקי: אולי באילת הרופאים מוכנים לעשות את זה.

<שמואל סעדון: תיכף.

<שמואל סעדון: אגב, אני מבחינתי אין לי שום בעיה.

<שמואל סעדון: כל רופא שמוכן לעשות קורס פוסקים ויהפוך להיות רופא מוסמך בוועדות, הוא יעשה ועדות.

יוליה מלינובסקי: גם באילת.

<שמואל סעדון: וגם באילת.

<שמואל סעדון: רק הבעיה היא פשוטה, וזה אמר המנכ"ל שלי במכתב שהוא כתב, חוק ניגוד עניינים מחייב רופא, שאם הוא מטפל באופן קבוע ומטפל, אסור לו לבדוק אותו.

<שמואל סעדון: וזה לא לגבי נושא של אילת, זה בכל הארץ הדבר הזה קיים.

<שמואל סעדון: ולכן היות וכמות התביעות - - -

ישראל אייכלר: אין בעיה.

ישראל אייכלר: רופא שמטפל באדון אזולאי, לא יטפל באדון אזולאי, אלא הרופא שמטפל באדון בוזגלו.

<שמואל סעדון: אין כל כך הרבה רופאים באילת.

ישראל אייכלר: יש מספיק.

<שמואל סעדון: אין כל כך הרבה רופאים באילת.

<שמואל סעדון: אני אומר לכם את זה ואני מוכן לקבל אלי - - -

ישראל אייכלר: יש בית חולים באילת, לא?

<שמואל סעדון: יש בית חולים באילת, זה לא בית חולים.

<שמואל סעדון: זו שלוחה קדמית שיש בה חדר לידה ועוד כמה מחלקות, אבל הן לא - - -

<קריאה: מה?

<קריאה: איזה - - -

<שמואל סעדון: סליחה, חברה, אני אומר את דעתי.

<קריאה: מתי בפעם האחרונה היית באילת?

<שמואל סעדון: אני הייתי באילת.

<שמואל סעדון: אני באילת לא מעט.

<שמואל סעדון: גם בצבא אני שרתי באילת, הייתי פעם - - -

<יוסף בדש: שלוחה קדמית?

<יוסף בדש: אולי נאשפז אותו פעם, שיראה מה זה הבית חולים.

ישראל אייכלר: לא, לא.

<שמואל סעדון: סליחה בבקשה, תשמור על כבודך ואני אשמור על כבודי, בסדר תודה רבה.

ישראל אייכלר: רגע, רגע, אתה לא ממשיך הלאה.

ישראל אייכלר: אני מבקש משהו.

ישראל אייכלר: אני רוצה שתתנצל בפניו.

<יוסף בדש: אני מתנצל על מה שאמרתי, אבל לא מוריד מהתוכן.

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: אמרת מילה מאד חריפה, שזה לא - - -

<שמואל סעדון: הביטוח הלאומי אגב זה לא של אבא שלי, הוא של הציבור ואני משרת את הציבור.

ישראל אייכלר: הוא התנצל.

<שמואל סעדון: ואני הראשון שאעשה את הכל כדי את השירות לאנשים.

ישראל אייכלר: ברור, ברור.

<שמואל סעדון: ואני אגיד גם כמה דברים שכן עשינו.

<שמואל סעדון: אז קודם כל נושא כרטיסי הטיסה, זה נכון ואני הנהגתי אותו.

<שמואל סעדון: אנחנו נותנים לאנשים את כרטיסי הטיסה לפני הוועדה, כדי שהם לא יוציאו את הסכום הזה, כי זה כבד עליהם.

<שמואל סעדון: אנחנו מאפשרים לאנשים לבחור בין באר שבע לבין תל השומר - - -

יוליה מלינובסקי: לא, לא, הם אומרים שלא - - -

<זהבה ג'ורנו: לא אפשרו לי.

<זהבה ג'ורנו: בחודש האחרון הייתי פעמיים בוועדה ו - - -

<שמואל סעדון: סליחה גברתי, איזו ועדה עשית?

<שמואל סעדון: נפגעי עבודה?

<שמואל סעדון: נכות כללית?

<זהבה ג'ורנו: נפגעי עבודה.

<שמואל סעדון: נפגעי עבודה זה לא נכות כללית.

<שמואל סעדון: יפה, אז את רואה?

<שמואל סעדון: צריך לדעת לדייק בפרטים.

<שמואל סעדון: גם הפרטים שקיבלתי, אגב, על חלק מהתלונות שקיבלתי, וזה אחד הדברים שאני בכלל מבקש תמיד, היות ואנחנו עוסקים פה באנשים ולא בסתם דברים, אנחנו מבקשים לקבל תעודת זהות של הפונה ולא להגיד משהו שהוא בסעיף כללי ואז אנחנו ניתן תשובה בדוקה.

<שמואל סעדון: יותר מזה אני אגיד, שגם אם טעינו וגם אם התנהלנו לא כמו שצריך, אז איפה שצריך להגיד שהתנצלנו והתנצלנו, ואיפה שצריך לתקן נתקן, ולהיפך, אנחנו עושים מזה הפקת לקחים ומנסים לעשות דברים.

ישראל אייכלר: אני חייב לתת לראש העיר להגיב, ברשותך.

<יצחק הלוי: שמואל, אני רק רוצה לשאול שאלה.

<יצחק הלוי: מה שאתה אומר לי עכשיו כאמירת מפתח, שאם אנחנו מגייסים רופאים שיסכימו לעבור את אותם פוסקים, את אותו קורס פוסקים ובהנחה ואין שם ניגודי עניינים – שזה סוגיה שאני רוצה לבחון מה המשמעות.

<יצחק הלוי: אתה יודע, אני כראש עיר שומע הרבה מאד נושא של ניגודי עניינים.

<יצחק הלוי: אני יותר מאשר אשמח, אז תגידו אם אתם מוכנים.

<יצחק הלוי: אנחנו נעשה כנס רופאים, נשוחח.

<יצחק הלוי: יש לנו הרי רופאים גם ממכבי, גם מכללית וגם מלאומית, יכול להיות.

<יצחק הלוי: וגם אם נמצא ארבעה רופאים שמוכנים, זה ארבעה רופאים שייתנו.

<שמואל סעדון: כן, אבל אני חוזר למה שאמרתי קודם – האם הרופא הזה בזמינות שהוא יהיה, יהיה כזה שלמשל הבן אדם יגיש תביעה - - -

<יצחק הלוי: לא יודע, לא יודע.

<שמואל סעדון: סליחה רגע, אבל אתה אומר דברים ואני רוצה לענות לך.

<שמואל סעדון: אם הבן אדם מגיש תביעה והוא יחכה ארבעה חמישה חודשים לקבל מענה ולעומת זאת הוא יכול בפעם אחת או בפעמיים של הגשה לאזור המרכז לגמור את העניין, השאלה מה הוא יעדיף.

ישראל אייכלר: כמה זמן הוא יחכה למרכז?

<שמואל סעדון: אנחנו בבאר שבע, ואגב, זה גם מה שירונה אמרה - אני לא יודע לענות על תל השומר, כי אני לא אחראי על תל השומר, אני אחראי על באר שבע.

<שמואל סעדון: אנחנו בבאר שבע נותנים עדיפות לאילתים.

<שמואל סעדון: אנחנו מנסים לרכז להם את כל הוועדות ליום אחד, כדי שהם לא יבואו פעמיים.

<שמואל סעדון: אני – מתקנים שלא קיבלתי שום תוספת מאגף גורם – הורדתי שני עובדי שיקום לאילת על סמך בקשתו של ראש העיר והיום כמעט כל שבוע יש עובד שיקום פעמיים בשבוע ביומיים באילת.

יוליה מלינובסקי: אתה לא עונה, סליחה.

יוליה מלינובסקי: אני הגשתי תביעה, כמה זמן אני צריכה לחכות לוועדה?

<שמואל סעדון: תלוי באיזה נושא הגשת את התביעה.

<שמואל סעדון: בנכות מעבודה?

<שמואל סעדון: בנכות כללית?

ישראל אייכלר: נכות כללית.

<שמואל סעדון: בנכות כללית – תוך בערך שלושה שבועות עד חודש את תעמדי בפני ועדה.

ישראל אייכלר: אז גם באילת תעמוד חודש.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: אני אחרי ניתוח חיכיתי חודשיים.

<שמואל סעדון: אבל את נפגעת עבודה, עוד פעם.

<קריאה: מה זה קשור?

<שמואל סעדון: בנפגעי עבודה זה מסלול אחר ובנכות כללית זה מסלול אחר.

ישראל אייכלר: טוב, אדוני, מר סעדון, אנחנו קיבלנו את התשובה, מאד מכבדים.

ישראל אייכלר: אנחנו אמרת שתי נקודות - - -

<קריאה: אני כל השנים שילמתי ביטוח לאומי.

<קריאה: כשנזקקתי לביטוח לאומי, לא ראיתי שהם לצידי.

ישראל אייכלר: אמרת שתי נקודות שאני מסכם.

יוליה מלינובסקי: סליחה, אני דורשת, הם גם כן יכולים להטיס ועדות.

יוליה מלינובסקי: הם רואים את החומר מראש.

ישראל אייכלר: עד שיהיו הוועדות של השנה הזאת, אז הם יצטרכו להטיס, אבל מצדנו וראש העיר יסכים, שהם יכינו רופאים - - -

יוליה מלינובסקי: לא, ברגע ש - - -

<שלומית אבינח-קואולמן: אבל הקורס לוקח שנה.

<שלומית אבינח-קואולמן: את צריכה פתרון עכשיו.

ישראל אייכלר: אז ייקח שנה, אז מעכשיו ש - - -

יוליה מלינובסקי: אני צריכה פתרון עכשיו, אז שעכשיו יטיסו.

יוליה מלינובסקי: אתם רואים את החומר מראש.

יוליה מלינובסקי: זה לא נופל להם כשלג.

יוליה מלינובסקי: אתם יודעים מראש מה מחכה, אתם יכולים לגבש צוות ופעם בחודש להטיס לשם, או פעם בשבועיים להטיס לשלם.

<שמואל סעדון: ואם לא יהיו לי רופאים שיהיו מוכנים לעשות את זה?

יוליה מלינובסקי: אז אתה תפטר.

<שמואל סעדון: אני אפטר רופאים?

<שמואל סעדון: אז לא יהיו רופאים בכלל.

<שמואל סעדון: עדיף.

<שמואל סעדון: זאת אומרת תמות נפשי עם פלשתים.

יוליה מלינובסקי: מהביטוח הלאומי הם נהנים משכר לא רע, לפי מה שאני שמעתי והם מאד מאד אוהבים להיות שם, כי בפרק זמן מאד קצר הם מקבלים - - -

<סטס דנקין: זה גם יותר זול, יותר כלכלי מהבחינה הזאת.

<סטס דנקין: כאילו, לחסוך את כל הטרטור.

<שמואל סעדון: אני התחלתי ותיארתי שאני התחלתי ועדות של נכות כללית באילת והסברתי גם למה סיימתי אותן.

יוליה מלינובסקי: אדוני, אני מצטערת להגיד, פשוט מאד אתה רואה את זה ככה - - -

<שמואל סעדון: לא, אני לא אומרת את זה ככה.

<שמואל סעדון: אני לא איש ביטוח לאומי, אני הגעתי מהצבא.

<שמואל סעדון: אני ניהלתי מערכות גדולות, אני הייתי מפקד גיוס לשכת תל השומר וגם שם היה לי מערך שלם של ועדות רפואיות.

ישראל אייכלר: למה אתה פותח בכלל ויכוח?

ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר ל - - -

<שמואל סעדון: לא, אני לא באתי עם איזו שהיא ראייה חד ממדית בעניין הזה.

<שמואל סעדון: להיפך, אני כן בעד לפרט ולהנגיש את השירות, אבל צריכים להבין שיש גם קשיים אובייקטיבים לאורך התהליך, שצריך לקחת אותם בחשבון.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: אם הבנתי אותך נכון, ראש העיר מסכים לזה, הוא יכשיר רופאים מיוספטל, מאילת, שיעברו את קורס הפוסקים הזה - - -

<ירונה שלום: הוא לא יכול להכשיר, הוא יכול רק להמליץ.

ישראל אייכלר: להמליץ, להמליץ, לעודד.

ישראל אייכלר: עירייה יש לה כוח לזה.

<ירונה שלום: משרד הבריאות מכשיר.

ישראל אייכלר: אבל אתם לא תתנגדו בוודאי, שיהיה שם סניף של הביטוח הלאומי עם הצוות של האנשים.

ישראל אייכלר: אם לא יהיו מספיק אנשים ועד שיהיו מספיק אנשים, אנחנו נדרוש תיכף בסיכום להטיס אנשים ולהכין תיקים כמו שביקשנו.

ישראל אייכלר: אני חייב לתת ליושב ראש ארגון הנכים אהב"ה, אבנר עורקבי להגיד משפט, אבל ממש משפט, כי אנחנו חייבים לסיים.

<אבנר עורקבי: נושא הוועדות הרפואיות זה נושא הבייבי שלנו, הוא כבר נושא הבייבי שלי האישי, שאני יודע שהוועדות הרפואיות והרופאים עצמם הם לא כל כך אובייקטיביים, כמו שאומרים.

<אבנר עורקבי: הם נשארו אותם רופאים, גם במשך עשור שנים.

<אבנר עורקבי: זה לא חדש לי.

<אבנר עורקבי: גם היום, גם בימים אלה אנחנו עוברים את מסע התלאות.

<אבנר עורקבי: מסע התלאות שתיארו פה הפונים, אלה מסעות התלאות שהיו לפני שנים גם, אותו מסע תלאות.

<אבנר עורקבי: גם אותו עורך דין שאמר את מה שאמר ואמר דברים צודקים ואני רואה את הדברים האלה גם היום.

<אבנר עורקבי: לא השתנה כלום.

<אבנר עורקבי: סליחה ירונה, לא השתנה דבר.

<אבנר עורקבי: אנחנו יושבים הרבה עם ירונה, מדברים המון עם ירונה, אבל שום דבר לא השתנה.

<ירונה שלום: שום תלונה לא קיבלתי בשנה האחרונה שלא טופלה.

<אבנר עורקבי: ההצעה שלנו כיושב ראש פורום הנכים - - -

<ירונה שלום: צריך להיות הוגנים גם.

<ירונה שלום: אני מבקשת רגע להגיב.

<שלומית אבינח-קואולמן: אבנר, תתייחס לנושא של הישיבה, לא לנושא הוועדות הרפואיות.

ישראל אייכלר: אתה אמרת, זה בסדר, שמענו.

<אבנר עורקבי: אני חושב שוועדה רפואית שתתנהל באזור אילת, לא צריך, למרות שיש חוק, לא צריך על ההתחלה ללמד את אותו רופא איך להיות פוסק.

<אבנר עורקבי: הוא בודק.

ישראל אייכלר: השאלה אם זה החוק.

<ירונה שלום: זה על פי חוק.

ישראל אייכלר: תודה רבה לאבנר.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לסכם.

ישראל אייכלר: תסכמי, כן.

יוליה מלינובסקי: תקשיבו, מה שאני שמעתי מגברתי מהביטוח הלאומי, שהיקף העבודה שלך גדול ואת מנהלת 20 ומשהו ועדות רפואיות ויש לך קושי עם שיבוצים.

יוליה מלינובסקי: הכל טוב ויפה - - -

<ירונה שלום: לא 20 ומשהו, אבל בסדר.

<ירונה שלום: 300,000 דיונים בשנה.

יוליה מלינובסקי: לא, ב-21 יישובים.

<ירונה שלום: רק כדי שנהיה בעניינים.

יוליה מלינובסקי: תקשיבי טוב, כל זה קושי אובייקטיבי, שהוא במסגרת תפקידך.

יוליה מלינובסקי: אם את לא יכולה לעמוד בקושי הזה, אז אל תעבדי בתפקיד הזה.

<ירונה שלום: צודקת.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת נקודה.

יוליה מלינובסקי: זה לא מעניין.

יוליה מלינובסקי: זה אחרי שעות העבודה עם בעלך את תספרי כמה קשה לך.

יוליה מלינובסקי: אני מבינה אותך, גם אני עושה אותו דבר, אבל את יודעת, פה בכנסת את אף אחד זה לא מעניין מה זה קשה.

יוליה מלינובסקי: אותו דבר.

יוליה מלינובסקי: יש פה סיטואציה שהגיעו מים עד נפש.

יוליה מלינובסקי: לאנשים קשה, פיזית קשה להגיע לבאר שבע ולהגיע לתל השומר.

יוליה מלינובסקי: ואם את מתעכבת שם, אז פספסת את האוטובוס.

יוליה מלינובסקי: פספסת טיסה וזה קשה.

יוליה מלינובסקי: הבן שלי היה מאושפז בתל השומר כמה ימים, בילינו שם כמה ימים, זה בילוי קשה, כי האוכל שם יקר, דרך אגב, שתדעי לך, כי אם את מבלה שם יום שלם בתל השומר, המזנונים שם מאד יקרים.

יוליה מלינובסקי: אנחנו בזבזנו, אחר כך ראינו את כל הויזות ששילמנו – המון כסף.

<שלומית אבינח-קואולמן: החנייה יקרה.

יוליה מלינובסקי: החנייה יקרה.

יוליה מלינובסקי: זה מבודד.

יוליה מלינובסקי: אין לך איך לצאת ואני עוד עם רכב מחולון, ואני שוב פעם, טפו-טפו-טפו.

יוליה מלינובסקי: אוקיי?

יוליה מלינובסקי: זה קשה.

יוליה מלינובסקי: כשאני יורדת לאילת, אחרי נסיעה של 4.5 שעות מחולון, אני מרגישה עייפה רצח מכל העליות והירידות האלה ואני מרגישה עדיין באוזניים פה כזה סתום.

יוליה מלינובסקי: שוב פעם, לא נכה, הכל בסדר.

יוליה מלינובסקי: אז אתלם צריכים לשנות גישה.

יוליה מלינובסקי: לא בן אדם בשבילכם.

יוליה מלינובסקי: תסתכלי עלי, תביני אותי.

יוליה מלינובסקי: הוא לא בא לשרת את הביטוח הלאומי או נוחות הוועדה.

יוליה מלינובסקי: הוועדה והביטוח הלאומי תפקידם לשרת את הבן אדם.

יוליה מלינובסקי: הפוך.

יוליה מלינובסקי: לא קושי שלך כפקידה, אלא קושי של בן אדם.

יוליה מלינובסקי: ואותו דבר אדוני.

יוליה מלינובסקי: אני מבינה שאתה עשית דברים בחייך.

יוליה מלינובסקי: אני רואה שאתה מדבר מהלב, אבל כשאומרים שזה לא יכול להיות, תמיד יכול להיות, בסדר?

יוליה מלינובסקי: כשאומרים אי אפשר, תמיד יש פתרון.

יוליה מלינובסקי: אם אתה תחשוב על הפתרון הזה ואיך אתה יכול – לא שאנחנו נבקש ממך – אנחנו נדרוש ממך – אני מקווה – כבוד יושב הראש - - -

ישראל אייכלר: הנה, אני כבר עושה את זה, אבל אני רוצה שתסיימי, כי מאד מאוחר וצריך כבר ללכת לסיעה.

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: אתה תוכל למצוא פתרון ויהיו לך רופאים, כי הרי התיקים האלה לא נופלים עליך ביום בהיר אחד.

יוליה מלינובסקי: אתה יכול לבנות את הוועדות מראש, ואז לבן אדם תהיה בחירה.

יוליה מלינובסקי: הוא רוצה לחכות חודשיים עד שהוועדה תגיע לאילת, או שהוא מעדיף לנסוע לבאר שבע, שזה יותר קצר.

יוליה מלינובסקי: הכל זה עניין של גישה.

ישראל אייכלר: אנחנו נסכם את הדיון.

יוליה מלינובסקי: ואני מברכת על ההחלטה שהגענו פה כבר לפחות לסיכום, שאתם כבר מוכנים לתת לרופאים האילתים את ההזדמנות.

ישראל אייכלר: כן, אז ברשות חברת הכנסת מלינובסקי אני רוצה לסכם את הדיון.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה כבוד יושב הראש.

ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת שתהיה חובת קיום ועדות רפואיות באילת, לפחות פעם אחת בחודש, כמו שיש ועדות נכות לילד נכה, כך תהיה גם על נכות כללית וגם על נפגעי תאונות עבודה ואנחנו מבקשים שזה יתחיל באופן מיידי מהחודש הבא.

ישראל אייכלר: דבר שני, אנחנו מבקשים הביטוח הלאומי יכסה את כרטיס הטיסה מראש גם בנפגעי עבודה ולא רק בנפגעי נכות כללית.

ישראל אייכלר: אנחנו מבקשים הביטוח הלאומי יטיס רופאים מומחים.

ישראל אייכלר: אחרי שתכינו את התיק, תראו את התיקים הספציפיים שאתם הולכים לדון בהם, תבואו מוכנים עם הרופאים הספציפיים, לא סתם לעשות בזבוז, טיולי רופאים לאילת ליומיים בשביל לראות שני אנשים, אלא באמת, כמו שאתם רוצים להיות תמיד יעילים וממוקדים, את הרופאים הנדרשים לוועדה הזאת של אותם אנשים שצריכים להופיע בפניכם.

ישראל אייכלר: אנחנו פונים לשר הבריאות ולראש עיריית אילת, לעודד רופאים לצאת לקורס פוסקים, על מנת שיוכלו לעבוד בוועדות הרפואיות באילת.

ישראל אייכלר: אני מדברת על רופאים אילתיים, אם זה מבית חולים יוספטל, תוך כדי שמירה שלא יהיה ניגוד עניינים.

ישראל אייכלר: רופא שמטפל בחולה מסוים, לא יכול לשבת בוועדה, אלא הוא יצטרך לשבת בוועדות אחרות.

ישראל אייכלר: אני חושב שעד שאתם תגמרו את השנה, חייבים מהחודש הבא – ואנחנו נפנה גם לשר הבריאות וגם לשר הרווחה – לדרוש שלפחות תהיה הטסה של ועדות בהכנה מוקדמת ואם יש 70 מקרים בחודש, זה מצדיק פי כמה ממה שחשבתי.

ישראל אייכלר: חשבתי שיוליה מדברת על 5-6 אנשים, אבל אם מדובר על 70 בחודש – בוודאי שצריך לפחות פעם בחודש או אפילו יותר, ועדות רפואיות לפי הצורך, אבל לפחות.

יוליה מלינובסקי: גם לנכות וגם לנפגעי עבודה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לכולכם שהגעתם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אנחנו נחכה לדיווח.