הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 20, פרוטוקול מספר 75, 2016-11-01 14:00

ישראל אייכלר: ברוכים הבאים.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגש מיד לדיון.

ישראל אייכלר: האמת היא שזה לא דיון ראשון.

ישראל אייכלר: הדיון בא בעקבות דיון שהיה לנו בנושא תחבורה ציבורית בבית שמש, בו התגלה לנו שיש בעיה בין משרד התחבורה לבין משרד החינוך לגבי מימון.

ישראל אייכלר: זו בעצם התחשבנות כספים בין משרד התחבורה ובין משרד החינוך לגבי הסעות תלמידים, אבל מה שעלה מהדיון שיש לפעמים מצבים שאין תחבורה לא במימון ולא לא במימון, פשוט אין תחבורה וזה הנושא שאנחנו נדבר עליו.

ישראל אייכלר: כמנהגנו, אנחנו נפנה לפונים דבר ראשון, כי זו ועדה לפניות הציבורית.

ישראל אייכלר: אנחנו בישיבה של הוועדה לפניות הציבור בנושא הקריטריונים למערך היסעים לתלמידים למוסדות חינוך ברחבי הארץ והגברת תמר זוסמן פנתה אלינו ובעקבות הפניה הזאת אנחנו מקיימים את הדיון.

<תמר זוסמן: אז אני הייתי גם בדיון הקודם, אחרי כל מה שהיה לנו, אם אתם זוכרים, בבית יעקב, שהיה לנו בית ספר רק בשכונה אחרת, מרוחקת למעלה מ-3 קילומטרים והייתה לנו את הבעיה עם התחבורה.

ישראל אייכלר: ברמת בית שמש?

<תמר זוסמן: ג'.

<תמר זוסמן: ועכשיו ברוך השם פתחו בית ספר, אבל אני מעלה עוד נושא שהוא כאוב לא פחות.

<תמר זוסמן: יש חוק חינוך חובה גם לבנים וגם לבנות בנושא תלמודי תורה.

<תמר זוסמן: אמנם זה מוסדות פרטיים, אבל עדיין זה מוסדות שמוכרים מבחינת משרד החינוך ועד כיתה א' יש בשכונה שלנו מבחינת לימודי תורה, מעל כיתה א', כולם נודדים לשכונות רחוקות הרבה יותר כמו רמה א', רמה ב', חפציבה וכו', אם אתה מכיר את בית שמש אתה יודע שהמרחקים הגיאוגרפיים שם הם ענקיים.

ישראל אייכלר: ויש תחבורה ציבורית?

<תמר זוסמן: יש תחבורה ציבורית.

<תמר זוסמן: היא עדיין לוקה בחסר.

<תמר זוסמן: למען האמת עכשיו טיפה יותר טוב, כי הוסיפו - - -

ישראל אייכלר: כי כשאנחנו דיברנו בדיון הקודם זה היה קטסטרופה.

<תמר זוסמן: זה היה קטסטרופה, עכשיו טיפה יותר טוב.

<תמר זוסמן: טיפה.

ישראל אייכלר: יש יותר אוטובוסים?

<תמר זוסמן: יש עוד שני קווים.

<תמר זוסמן: עדיין זה צפוף והכל, אבל לגבי הבנות, אחרי שעשינו את כל הרעש והבלגן קיבלנו החזרי נסיעות.

<תמר זוסמן: לגבי הבנים, אני טוענת שגם צריך לקבל החזרי נסיעות.

<תמר זוסמן: למה ההורים צריכים לממן?

ישראל אייכלר: אתם מקבלים מהעירייה החזרים?

<תמר זוסמן: אנחנו מקבלים ממשרד החינוך, דרך החינוך העצמאי ומהעירייה.

<תמר זוסמן: יש חוזר מנכ"ל משרד החינוך והוא אומר שצריך לקבל החזר נסיעות.

<תמר זוסמן: גם עבור הבנים אנחנו צריכים לקבל החזרי נסיעות וזה על ידי משרד החינוך.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: הדיון שלנו התרחב קצת.

ישראל אייכלר: אמנם אנחנו יוצאים מפנייה ספציפית של רמת בית שמש, העיר בית שמש, אבל הנושא הוא נושא הרבה יותר קריטי ואני מסתמך עכשיו, זאת אומרת ידעתי את זה קודם, אבל יש לי פה מסמך רשמי של מרכז השלטון המקומי בישראל, שאומר – כל האמור לעיל, זאת אומרת יש פה את כל הקריטריונים הקיימים לגבי מימון הסעות לתלמידים בגילאי בית ספר יסודי, בחטיבות ביניים, בתיכון, יש פה סעיף לדעתי חמור ביותר – כל האמור לעיל לא מתייחס למערכת החינוך העצמאי, שאינה זכאית לארגון ומימון היסעים על פי אותם כללים במערכת זאת.

<תמר זוסמן: נכון.

ישראל אייכלר: והיא מקבלת תקציבים בגין הסעות תלמידים - --

<תמר זוסמן: ומקבלים הרבה פחות.

<תמר זוסמן: גם בהחזרי נסיעות אנחנו מקבלים פחות.

ישראל אייכלר: כן, קודם כל עצם העובדה שמפנים אותם לאגף לחינוך מוכר שאינו רשמי ובאופן ישיר לעמותות שמנהלות את המוסדות.

ישראל אייכלר: בקיצור, הרשויות המקומיות ומשרד החינוך, הרשויות המקומיות בפרט ומשרד החינוך בכלל, יש פה אפליה מובנית לגבי הסעות תלמידים ואני חושב שזה מעשה חמור ביותר.

ישראל אייכלר: לא יכול להיות שנושא כמו הסעות לבתי הספר, אין בזה שום עניין של דעות, של פדגוגיה ושל דברים כאלה, צריך לקחת את הילד מהבית לבית הספר.

ישראל אייכלר: אז אם הוא גר במרחק של שלושה קילומטרים וכל הכללים שיש בבתי ספר אחרים, אין שום סיבה שבעולם שתהיה אפליה כל כך דיסקרימניישן, כל כך ברור בין ילדים כאלה וילדים אחרים.

ישראל אייכלר: אנחנו לא מתמקדים בהסעות של תלמידים הלומדים בחינוך המיוחד, על זה עשינו דיונים נפרדים.

ישראל אייכלר: אנחנו מדברים על חינוך רגיל, ומה שמתברר גם במסמך של מרכז השלטון המקומי, ומשרד החינוך בוודאי יאשר את זה, שכללי ההשתתפות במימון ההסעות בין המדינה לבין השלטון המקומי, הם תוצאה של הסדרים היסטוריים המתעדכנים לעיתים רחוקות.

ישראל אייכלר: למה שזה לא יתעדכן כל שנתיים?

ישראל אייכלר: מה זה הסכמים היסטוריים?

<מיכאל אלחיאני: ממתי המסמך הזה?

ישראל אייכלר: 30 באוקטובר 2016.

<מיכאל אלחיאני: זה בעצם הופץ?

ישראל אייכלר: לא, זה אלינו.

ישראל אייכלר: זאת התשובה.

<שמעון אבני: זה של מרכז השלטון המקומי, הוא העביר התייחסות.

<שמעון אבני: הם ביקשו התייחסות והוא העביר להם התייחסות.

ישראל אייכלר: ביקשנו התייחסות.

<שמעון אבני: אגב, ההתייחסות היא נכונה.

ישראל אייכלר: וזה מה שחמור, שזה נכון.

<שמעון אבני: היא נכונה.

ישראל אייכלר: אם זה היה לא נכון, אז - - -

<שמעון אבני: יש פה נציג אוצר?

<שמעון אבני: כי הוא היה יודע להסביר הכי טוב למה זה לא מתעדכן, העלויות.

ישראל אייכלר: אולי אתה תעשה את זה?

<שמעון אבני: אני לא נציג אוצר, אבל אני אשתדל לייצג אותם.

ישראל אייכלר: כן, תנסה.

ישראל אייכלר: אני אסביר לך למה אני לא מזמין נציגי אוצר.

ישראל אייכלר: בדרך כלל כן - - -

<שמעון אבני: לא, כי זה הם מעכבים את ההתייקרויות האלה, בסדר?

ישראל אייכלר: כן, אבל אנחנו מזמינים בדרך כלל נציגי אוצר וכל מה שיש להם להגיד בדרך כלל, אני אומר בדרך כלל, זה שאין כסף ואין זה ואין על מה לדבר וממש חבל על הזמן שלהם, כי הם פקידי אוצר, הם מקבלים משכורת די יפה ואני רוצה שהם יעבדו בינתיים ולא ישבו פה ויגידו לנו שאין מה לעשות.

ישראל אייכלר: אבל אני חושב שיש פה שתי בעיות.

ישראל אייכלר: יש את משרד החינוך ויש את משרד התחבורה.

ישראל אייכלר: אני מאשים קודם כל, לגבי בית שמש ולגבי מקומות כאלה, את משרד התחבורה.

ישראל אייכלר: אני טוען – תחבורה צריכה להיות.

ישראל אייכלר: אחר כך נתווכח על ההתחשבנות מי משלם.

ישראל אייכלר: מה שקרה בבית שמש, והגברת נעה אבירם בטח תשמח לענות - - -

<נעה אבירם: אני אשמח להתייחס.

ישראל אייכלר: ולשפר על השיפורים, אבל כשהיה הדיון הזה, התברר שכל הילדים האלה הרי צריכים לנסוע, אז הם עולים לאוטובוסים הרגילים.

ישראל אייכלר: אז האזרחים שאינם ילדים אין להם מקום, או הילדים שאינם מבוגרים - - -

<תמר זוסמן: גם לילדים לא היה מקום, כשרק ילדים נסעו.

ישראל אייכלר: בדיוק, כי הם נלחמו זה בזה, אז החזקים, המבוגרים יותר לקחו את המקומות.

ישראל אייכלר: בקיצור, לא הייתה תחבורה.

ישראל אייכלר: זה דבר חמור מאד.

ישראל אייכלר: תחבורה צריכה להיות.

ישראל אייכלר: והחלק השני של הדיון זה מימון שמשרד החינוך שצריך לתת, בלי שום הבדל בין ילד שלומד באיזה שהוא מקום, באיזה שהוא חינוך שמוכר על ידי המדינה, שלא יקבל הסעות לפי אותם קריטריונים.

ישראל אייכלר: ומה שאמרתי לגבי כלל הילדים, הגיע הזמן לעדכן את הקריטריונים.

ישראל אייכלר: לא יכול להיות שהקריטריונים, למשל גם בחינוך מיוחד למדנו את זה, שהקריטריון של שלושה קילומטרים למשל, עושים את זה בקו אוויר.

ישראל אייכלר: רוב השכונות בארץ בנויות שאם אתה נוסע ב - - -

<שמעון אבני: זה לא בקו אוויר.

<דוד שגיב: יש מסלול של משרד החינוך, מפה.

<דוד שגיב: יש מערכת ממוחשבת.

ישראל אייכלר: אבל כשהיא אומרת מה זה שלושה קילומטרים - - -

<קריאה: לפי המסלול, לפי קטע ההליכה.

<קריאה: לפי הרחוב.

ישראל אייכלר: זה חידוש בשבילי מהדיונים הקודמים.

<תמר זוסמן: לא, לא, זה לפי המפה.

<שמעון אבני: זה בכלל לא אווירי.

<שמעון אבני: בוודאות אני אומר לך - - -

<דוד שגיב: יש מערכת גיאוגרפית.

ישראל אייכלר: חבל ששלומית לא נמצאת פה, היא וודאי הייתה מזכירה לי את הדיון שהיה לגבי חינוך מיוחד, שילדים לא קיבלו הסעות בגלל שהם נמצאים בתוך שלושה קילומטרים אווירית.

ישראל אייכלר: את זוכרת את הדיון הזה?

ישראל אייכלר: זה לא שלושה קילומטרים בשטח.

<דוד שגיב: יש שתי אופציות להגדיר את המרחק.

<דוד שגיב: יש להגדיר מרחק של הליכה ויש להגדיר מרחק של נסיעה מרחוב לרחוב.

<דוד שגיב: זה לא אווירי.

<שמעון אבני: שניהם לא אווירי.

<דוד שגיב: יש שתי אופציות, או הליכה או נסיעה.

<שמעון אבני: אני אומר, אבל לא זה אווירי ולא זה אווירי.

<שמעון אבני: לא משנה.

ישראל אייכלר: טוב, אז בואו ניתן את רשות הדיבור הראשונה למשרד התחבורה קודם כל לגבי עצם הנגישות והתחבורה לילדים.

<נעה אבירם: אני רוצה להתחיל ולהתייחס לכותרת הדיון שמדברת על הסעות תלמידים וחשוב להבחין.

<נעה אבירם: משרד התחבורה לא מקיים הסעות תלמידים.

<נעה אבירם: משרד התחבורה מקיים תחבורה ציבורית מתוקף רישיון קו.

<נעה אבירם: זה שני דברים שונים לחלוטין.

<נעה אבירם: הסעות תלמידים מחויבות בנסיעה בישיבה, מחויבות בליווי, מחויבות בחגורות בטיחות.

<נעה אבירם: זה לא קורה בתחבורה ציבורית, בטח ובטח שלא בתחבורה ציבורית עירונית.

<נעה אבירם: לכן כל הדיון הזה, ואני גם יכולה לציין שיש היום חוות דעת משפטית של משרד התחבורה, שאומרת לא יכול להתקיים הסיפור הזה.

<נעה אבירם: לא יכול להתקיים הסיפור של הסעות של תלמידים מהבית לבית הספר כחלק מהתחבורה הציבורית.

<נעה אבירם: זו מערכת חקיקתית שונה ואני אומרת יותר מזה, זו מערכת בטיחותית שונה.

<נעה אבירם: ולכן כל דבר שמדבר על קריטריונים, זה לא חלק מהתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: איך אומרים, על זה בוכה הנביא.

ישראל אייכלר: אם דעתי כנבחר ציבור קובעת משהו ועוד 120 אנשים כמוני, אם מדינת ישראל נותנת תחבורה ציבורית לקשישים ולא אומרת קשישים זה משרד הרווחה, גם אם משרד הרווחה מממן חלק מהנסיעות, אז זה התחשבנות כספית בין תחבורה לרווחה, בלא שלילת או מניעת אוטובוסים, לא לאפשר לקשישים שעולים לאוטובוס את התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: הוא הדבר לגבי ילדים.

ישראל אייכלר: אם יש מצב שיש מקום, כמו רמת בית שמש ג', שלא היו מספיק אוטובוסים כי הילדים נסעו באוטובוסים הרגילים כי לא קיבלו מימון, כי לא היו הסעות של העירייה, שלא עשתה שם הסעות מסיבות שונות ומגוונות, משרד התחבורה צריך לספק תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: הם ציבור.

ישראל אייכלר: הילדים הם ציבור.

ישראל אייכלר: הזקנים הם ציבור.

ישראל אייכלר: החיילים הם ציבור.

ישראל אייכלר: זה שאתם אוספים חיילים ומשרד הביטחון משתתף בהוצאה, אם נניח יש לכם איזו בעיה עם משרד הביטחון, אתם לא תובילו את החיילים האלה בגלל שזה לא שייך אליכם?

<נעה אבירם: ברשותך אני אחדד ואומר, אני לא מדברת כרגע בכלל על שאלה של מימון.

<נעה אבירם: זה לא שאלה מימונית.

<נעה אבירם: לצורך העניין פקודות התעבורה בסעיף 70 מגדירות רכב להסעת תלמידים.

<נעה אבירם: מדובר על תנאים של נהג שמקבל אישור מיוחד להסעת תלמידים.

<נעה אבירם: מדובר על מערכות בטיחות, איתות, דברים כאלה.

<נעה אבירם: מדובר כמו שאמרתי על חגורות בטיחות, על ליווי בהסעה.

<נעה אבירם: זו הסעת תלמידים וזו לא תחבורה ציבורית.

<נעה אבירם: זה שצריך לתת תחבורה ציבורית ורמת בית שמש ג', או כל אזור אחר שמתאכלס ונדרשים שם שירותי תחבורה ציבורית, זה נכון, אבל שוב, לא מדובר על הסעה ייעודית ייחודית לתלמידים.

<נעה אבירם: לתחבורה ציבורית יכול לעלות כל אדם, מבלי קשר למטרת נסיעתו.

ישראל אייכלר: גם ילדים.

<נעה אבירם: בוודאי.

ישראל אייכלר: ואת צריכה לספק את האוטובוסים האלה.

<נעה אבירם: נכון.

ישראל אייכלר: זה מה שאני מבקש.

<נעה אבירם: אבל אני מפרידה, אני אומרת קו 19 ברמת בית שמש או קו 16 בבית שמש, משרד התחבורה צריך לתגבר, נקודה.

<נעה אבירם: קו לבית ספר כזה או אחר, לא יכול - - -

ישראל אייכלר: לא, לא, אני לא ביקשתי את זה.

ישראל אייכלר: למשל האוניברסיטאות, יש קווים לאוניברסיטות?

ישראל אייכלר: לא לאוניברסיטה, אבל יש שם תחנה.

<נעה אבירם: בואו נפריד.

<נעה אבירם: כלפי תלמידים יש חובה חוקית אחרת, שלא ניתן לספק אותה בתחבורה הציבורית הסדירה.

<נעה אבירם: צריך להבין את זה.

ישראל אייכלר: אני מבין שילדים בחינוך מיוחד צריכים מה שאמרת, הסעות עם טנדרים קטנים - - -

<נעה אבירם: לא, לא חינוך מיוחד.

ישראל אייכלר: אוטובוס רגיל, לילד רגיל.

<נעה אבירם: אני לא מדברת על חינוך מיוחד, אני אומרת שוב, הסעת תלמידים מוגדרת אחרת בחוק.

<נעה אבירם: מוגדר בדיוק מי הנהג שיכול לבצע אותה.

<נעה אבירם: לא כל נהג.

<נעה אבירם: צריך אישור מיוחד להסיע תלמידים.

<נעה אבירם: אני מניחה שכולם - - -

ישראל אייכלר: מה יעשה נהג רגיל כשעולה תלמיד על האוטובוס עם אמא שלו, לא בזמן בית הספר?

<נעה אבירם: הוא מבצע נסיעה ברישיון של תחבורה ציבורית, הוא לא מבצע הסעת תלמידים.

ישראל אייכלר: אני שואל אותך, אמא עולה עם הילדים שלי שהם תלמידים בבוקר, נוסעת איתם אחר הצהריים.

ישראל אייכלר: האוטובוס לא יעלה אותם בגלל שצריך להסעת תלמידים בטיחות אחרת?

<נעה אבירם: זה בוודאי.

<נעה אבירם: שוב, בתחבורה ציבורית יעלה כל אדם, לא משנה מה גילו ומטרת נסיעתו.

<נעה אבירם: ככל שהוא יכול לשלם הוא עולה על האוטובוס.

<נעה אבירם: אבל אני אומרת, כותרת הדיון הסעות תלמידים.

<נעה אבירם: משרד התחבורה לא מקיים הסעות תלמידים, לא יכול לקיים בתנאים הנתונים ואסור שיעשה זאת.

<תמר זוסמן: איך בירושלים יש לכם הסעות לבנות סמינר?

<תמר זוסמן: הן הרבה יותר גדולות מילדים קטנים ויש להם הסעות בכל חלקי הארץ.

<נעה אבירם: אז אני אגיד שהיסטורית, משנות ה-80 בשל שינויים באזורי רישום ופרבור ודברים כאלה, נוצר איזה שהוא מפלס של הסעות "תלמידים" - - -

<תמר זוסמן: אבל את מבינה שזה דבר כאילו אבסורדי.

<תמר זוסמן: זה היסטורי וזה - - -

<נעה אבירם: שנייה, אני אשמח להשלים.

<נעה אבירם: וכמו שאני אומרת, יש היום חוות דעת חותכת שאומרת לא רק שלא מוסיפים, את הכל צריך לבטל.

ישראל אייכלר: אני חושב שזה עוול גדול מאד.

<נעה אבירם: אין ספק שצריך למצוא פתרון לאותם תלמידים.

<נעה אבירם: צריך למצוא פתרון לכל נוסע באשר הוא.

<נעה אבירם: בתוך כך גם לאותם נוסעים, ילדים, נערים, שצריכים להגיע לבתי הספר.

<נעה אבירם: בהסעות תלמידים הפתרון הוא לא ממשרד התחבורה.

<נעה אבירם: אסור שיהיה.

<שמעון אבני: לא, אבל אם תעשו תחבורה, לא הסעת ילדים, תחבורה לתושבי השכונה והילד יעלה על התחבורה.

ישראל אייכלר: זה מה שאני רוצה, מה שהוא אמר.

<נעה אבירם: אז זה בסדר וזה קורה.

<שמעון אבני: זה מה שהוא רוצה.

<שמעון אבני: כשאנחנו קוראים לזה הסעת תלמידים לעולם לא ניפגש.

<נעה אבירם: לא, לא, לא.

<שמעון אבני: בואו נקרא לזה הסעה לתושבי שכונת רמת בית שמש ג'.

ישראל אייכלר: כולל בתי הספר שבה.

<שמעון אבני: אני אתן כרטיסיות והם יעלו על האוטובוס, זה הכל.

<נעה אבירם: לתושבי רמת בית שמש ג' יש קווי אוטובוס שבאים לספק את הצרכים של כלל התושבים בכל שעות היום, אבל הקווים האלה - - -

ישראל אייכלר: אבל את יודעת שזה לא היה.

ישראל אייכלר: היה פה דיון שלם ולא היה.

<נעה אבירם: נכון, והיום, כמו שאמרה הגברת - - -

<תמר זוסמן: היום יש יותר.

<תמר זוסמן: עדיין לא מספיק.

<תמר זוסמן: אנחנו יותר מ-100 משפחות.

<נעה אבירם: יש יותר והשכונה מתאכלסת ויש כל הזמן צורך לתת מענה לביקוש וזה מבורך ואנחנו צריכים לעשות שם יותר ויותר.

<נעה אבירם: אני מפרידה את זה מהדיון על תלמידים.

<נעה אבירם: אני מפרידה את זה מהדיון על היסעים לסמינר כזה או אחר, לתלמוד תורה כזה או אחר.

<נעה אבירם: אלה שני דיונים נפרדים.

<נעה אבירם: זה הדגש.

<נעה אבירם: תחבורה ציבורית – בוודאי.

<נעה אבירם: בוודאי שזה משרד התחבורה.

<נעה אבירם: היסעי תלמידים - - -

<שמעון אבני: מה זה חשוב?

<שמעון אבני: ילד בכיתה י"ב או בכיתה ז' יכול לעלות על אוטובוס שנוסע על הדרך ולרדת בבית הספר.

<נעה אבירם: נכון, נכון.

<דוד שגיב: לא, אבל ילד בחינוך מיוחד צריך השגחה, צריך - - -

<תמר זוסמן: היא לא מדברת על ילד בחינוך המיוחד, היא מדברת על הרגיל.

<דוד שגיב: צריך להפריד בין - - -

<שמעון אבני: לא, חינוך מיוחד זה משהו אחר.

<שמעון אבני: חינוך מיוחד יש לו הסעה, הוא לא עולה על אוטובוס.

<נעה אבירם: אני לא מדברת על חינוך מיוחד, אני מדברת על היסעים.

<דוד שגיב: שמשרד החינוך מספק להם רב קו.

<נעה אבירם: כן.

<שמעון אבני: כן, אני אשלם.

<שמעון אבני: אני אתחשבן על העלות של הכרטיס.

ישראל אייכלר: רק רגע, אני אתן לכל אחד לדבר לפי סדר, אבל אני עוד לא גמרתי בעניין העיקרון.

ישראל אייכלר: יש מכללת ספיר בשדרות.

ישראל אייכלר: איך נוסעים הסטודנטים לשם ומשם?

<נעה אבירם: אני קודם כל אגיד שהנוסעים למכללת ספיר לא מחויבים באותם-.

<נעה אבירם: הם סטודנטים, הם לא ילדים.

ישראל אייכלר: אז מה?

<נעה אבירם: לא חלים על הנסיעה שלהם אותם תנאים שהם מחויבים.

ישראל אייכלר: יש שם תחנה?

ישראל אייכלר: אתם מספקים תגבור?

<נעה אבירם: יש תחנות גם בסמוך לבתי ספר ויש קווים שנוסעים לבתי הספר וימשיכו להיות - - -

ישראל אייכלר: אז למה כשזה מגיע לסמינרים ולישיבות אתם אומרים שזה לא?

<נעה אבירם: וימשיכו להיות קווים שנוסעים לבתי ספר.

ישראל אייכלר: אז למה אתם מפלים את הישיבות ואת הסמינרים?

<נעה אבירם: אני אומרת שוב, הסעת תלמידים שנוסעים בה ילדים - - -

ישראל אייכלר: לא, אני שאלתי שאלה, אני רוצה תשובה.

ישראל אייכלר: התלמידים ש - - -

<נעה אבירם: כי אני אומרת שסטודנטים - - -

ישראל אייכלר: למה הסטודנט במכללת ספיר מקבל אוטובוס, סטודנט באוניברסיטה פה, גבעת רם, מקבל אוטובוס ומי שרוצה לנסוע לישיבה או לסמינר לא מקבל אוטובוס?

<נעה אבירם: אני לא יודעת מה הכוונה סטודנט בגבעת רם מקבל אוטובוס.

<נעה אבירם: יש קווים - - -

ישראל אייכלר: כן, יש אוטובוס, כן.

<נעה אבירם: ברשותך, יש קווים ברשת הירושלמית, לצורך הדוגמא, שמגיעים לגבעת רם, כמו שהם גם מגיעים לתחנה המרכזית וכמו שהם מגיעים גם לשכונת ארנונה.

<נעה אבירם: וכולם - - -

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: ואתם לא תפלו את גבעת רם, אתם לא תגידו אני לא נותן אוטובוסים בגלל שמשרד החינוך יממן את הסטודנטים שלו.

<נעה אבירם: נכון, ואני אומרת שיש גם קווים שנוסעים סמוך לישיבות ועוצרים בישיבות והדברים האלה ימשיכו להתקיים.

<נעה אבירם: מה שאני מפרידה ומשנה מהדיון זה את הקווים הייעודיים, שהגברת גם מכירה ואת מציינת שיש היום קווים לישיבה כזו או אחרת, לתלמוד כזה או אחר, לסמינר כזה או אחר.

<נעה אבירם: זה בהיבטים החוקיים שלו אסור לו יותר להתקיים.

ישראל אייכלר: אבל אתם תספקו את אותו אוטובוס לא ל - - -

<נעה אבירם: אז על זה - - -

ישראל אייכלר: זו הבעיה.

ישראל אייכלר: אתם לא מספקים אוטובוסים.

ישראל אייכלר: מה אתם משחקים איתנו?

ישראל אייכלר: אני הרי עכשיו מביע זעקה של מאות אלפי נוסעים במשך כל ימות השנה.

ישראל אייכלר: אותן בנות שנוסעות כאילו לסמינר לא מקבלות ממך אוטובוס לסמינר.

ישראל אייכלר: תני להן אוטובוס רגיל, הסמינר שלהן נמצא במרכז העיר, שיוכלו לעלות על אוטובוס רגיל.

<נעה אבירם: זה לצערי - - -

ישראל אייכלר: ואתם לא מספקים את זה ואתם נותנים לאנשים לחכות בתחנות שעות, לא רק בימים ובמועדים, לא רק בחגים, אלא גם בבוקר ובערב, ואחר כך אתם אומרים לא, הן רוצות אוטובוס - - -

<נעה אבירם: קודם כל לצערי זה לא תמיד מדויק.

ישראל אייכלר: יש אלפי עדים לזה.

<נעה אבירם: מבקשים התאמות ספציפיות של שעות, של ימים, של כל מיני דברים שהן התאמות ספציפיות להיסעים מיוחדים, לא לתחבורה ציבורית.

<מיכאל אלחיאני: אני שואל שאלה, יש לכם איזה קריטריונים בעניין הזה?

<נעה אבירם: אין.

<נעה אבירם: אני אומרת שוב, אנחנו לא עושים הסעת תלמידים - - -

<מיכאל אלחיאני: מה זאת אומרת, אם אני עכשיו יש לי ילדים - - -

<נעה אבירם: לפיכך אין קריטריונים.

<מיכאל אלחיאני: לא, לא, לא אמרתי הסעות תלמידים.

<מיכאל אלחיאני: יש לי ילדים בשכונה מסוימת בנתניה, שאני צריך להסיע אותם, זאת אומרת הם לומדים בבית ספר בשכונה אחרת.

<מיכאל אלחיאני: אין להם תחבורה ציבורית.

<מיכאל אלחיאני: לדוגמא, מרמת פולג, אם את מכירה, שזה קרוב, לגבעת האירועים, בית ספר רזיאל, מרחק של אולי 3-4 קילומטרים, אולי פחות, אין תחבורה ציבורית.

<מיכאל אלחיאני: זאת אומרת יש לנו בעיה עם זה.

<נעה אבירם: אז לגבי תחבורה ציבורית - - -

<מיכאל אלחיאני: למי אני פונה?

<מיכאל אלחיאני: יש איזה גורם במשרד התחבורה שאני יכול להציג את זה בפניו?

<נעה אבירם: לגבי תחבורה ציבורית ככלל יש הנחיות שמגדירות.

<נעה אבירם: הרי בסוף אנחנו רוצים תחבורה ציבורית.

<נעה אבירם: תחבורה ציבורית היא רשת.

<נעה אבירם: היא לא מבוססת על נסיעה אחת בשבע ורבע בבוקר וחזור באחת בצהריים.

<נעה אבירם: זו לא תחבורה ציבורית.

<נעה אבירם: תחבורה ציבורית מבוססת על קווים סדירים, קבועים, בלוחות זמנים מוכרים, במסלול קבוע.

<נעה אבירם: זה מתקיים ויש צורך שהוא יתקיים - - -

ישראל אייכלר: בכל העולם התחבורה הציבורית קיימת - - -

<מיכאל אלחיאני: אבל יש לכם איזה שהוא גורם שאני יכול לפנות אליו?

ישראל אייכלר: סליחה, אני רוצה להעיר.

<נעה אבירם: זה בלי שום קשר כן, תמיד אפשר לפנות.

<נעה אבירם: יש ממונה מחוזי לכל מחוז.

<מיכאל אלחיאני: ונותנים מענה לדבר?

<נעה אבירם: בוודאי.

<נעה אבירם: נותנים מענה.

<נעה אבירם: הוא לא תמיד יהיה - - -

ישראל אייכלר: יש לי הערה לדברייך.

ישראל אייכלר: גם אצלכם וגם בעולם כולו, אתם כן יודעים שבשעות מסוימות יש עומס ואתם מגבירים, שעות מסוימות-.

ישראל אייכלר: זה לא חייבת להיות רשת אטומה, רובוטית, שנוסעת - - -

<נעה אבירם: הרשת היא לא, בוודאי שלא.

ישראל אייכלר: את לא תשלחי 10 אוטובוסים ריקים בשעות שאת יודעת שאין נוסעים.

<נעה אבירם: בוודאי שלא.

<נעה אבירם: כולנו יודעים וכולנו מכירים את זה מהכבישים - - -

ישראל אייכלר: אז יש צורך.

ישראל אייכלר: אומר לך מנהל – לצורך הפרוטוקול אני מציין – אתה מיכאל אלחיאני, מנהל מחלקת הסעות בעיריית נתניה.

ישראל אייכלר: אם הוא אומר שברמת פולג ילדים אין להם תחבורה ציבורית, את צריכה לספק תחבורה ציבורית, נקודה.

<נעה אבירם: הוא מבקש נסיעה אחת או שתיים, או לא משנה, לשעת הצלצול של בית הספר ונסיעה בחזור.

<מיכאל אלחיאני: לא, לא, לא.

<נעה אבירם: זה דבר אחד.

<מיכאל אלחיאני: לא ביקשתי את זה, לא.

<מיכאל אלחיאני: ביקשתי שתהיה הסעה והילדים יתאימו את עצמם להסעה.

<נעה אבירם: שוב, הסעה זה לא תחבורה ציבורית.

<מיכאל אלחיאני: לא, לציבור.

<מיכאל אלחיאני: תחבורה ציבורית, סליחה.

<מיכאל אלחיאני: מקבל את ההערה.

ישראל אייכלר: תחבורה ציבורית.

<נעה אבירם: אז קו תחבורה ציבורית נבחן על בסיס של ביקושים בין מוצא ויעד ובהתאם - - -

ישראל אייכלר: יש ביקושים.

ישראל אייכלר: בשעות האלה יש ביקושים.

ישראל אייכלר: את לא רוצה להוביל ברמת פולג לאזור בית הספר באמצע הלילה אוטובוסים, אבל בזמן שהילדים מגיעים והילדים חוזרים - - -

<נעה אבירם: אז שוב, תחבורה ציבורית לצורך העניין מבוססת בין היתר גם על אפשרות לבצע מעברים, ותחבורה ציבורית, ככל שהרשת היא בהירה וסדורה ותדירה, היא מאפשרת ביצוע מעברים.

<נעה אבירם: יכול להיות, אני לא מכירה את המקרה הזה ספציפית, אז אני לא אתייחס ספציפית לדוגמא, אבל יכול להיות שניתן לבצע את הנסיעה באמצעות מעבר וזה מענה שהוא תחבורה ציבורית.

<נעה אבירם: יכול להיות שזה לא מענה שמתאים לתלמידים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לסכם את חילוקי הדעות בינינו.

ישראל אייכלר: לפי מה שאת אמרת וזו עמדת משרד התחבורה כבר כמה שנים, כל מה שלא – נקרא לזה הסעה מקרית – זה לא תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: אם זה תלמידים, אם זה נסיעות לאירועים, אם זה זה ואם זה זה.

<נעה אבירם: זה מבחינת החוק גם.

ישראל אייכלר: השיטה שלי היא, וזאת השיטה בכל העולם וכך צריכה להיות, שתחבורה ציבורית זה איפה שהציבור ומתי שהציבור צריך.

ישראל אייכלר: אם זה ציבור בנתניה שצריך לרמת פולג, אם זה ציבור בשדרות שצריך למכללת ספיר ואם זה ציבורים שנוסעים בערבי חגים ובמוצאי שבתות.

ישראל אייכלר: אני לא מבקש שתשלחו אוטובוסים 24 שעות כמו שאתם עושים בקווי הלילה שנוסעים עם אוטובוסים ריקים בכל הארץ ומיליונים, מיליוני-מיליונים - - - -

<נעה אבירם: זה לא מדויק, אבל לא ניכנס לשאלת קווי הלילה.

<נעה אבירם: זה לא חלק מהדיון.

ישראל אייכלר: אני כבר קיבלתי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, מה שנתתם להם.

ישראל אייכלר: גם נתתם להם חומר מאד מאד חלקי - - -

<נעה אבירם: אז תוכל לראות את מספר תאונות הדרכים שנמנעו.

ישראל אייכלר: ביקשתי לדעת כמה זה עולה, לא קיבלתי שום תשובות אמיתיות.

<נעה אבירם: אני לא יודעת למה לא התקבל, אבל אנחנו בוודאי – הכל שקוף וחשוף.

ישראל אייכלר: לא, לא, לא שקוף.

ישראל אייכלר: הנה.

<מירב שמעון: גם בקשת המידע ממשרד התחבורה לא - - -

ישראל אייכלר: שום דבר.

ישראל אייכלר: קיבלנו תשובות מורחות, כלליות כאלה - - -

<נעה אבירם: ברמת העיקרון הכל חשוף - - -

ישראל אייכלר: שלא אומרות לי כמה עולות ההסעות הריקות אני מדבר, אני לא מדבר על מה שיש צורך.

ישראל אייכלר: כמה עולה למדינה הנסיעות הריקות שאתם עושים בלילות.

ישראל אייכלר: אבל אתם החלטתם, זכותם לעשות את זה, אבל לא יתכן שכשיש נוסעים ובמקומות שיש נוסעים, לא תספקו אוטובוסים בגלל שאין לכם מספיק תקציב.

ישראל אייכלר: זה דבר - - -

<נעה אבירם: אני לא דיברתי פה בכלל על תקציב.

<נעה אבירם: צריך להכיר או להתייחס למערכת החוקית.

<נעה אבירם: אנחנו יושבים בבית המחוקקים וככל שישתנו החוק ו/או התקנות, נפעל.

<נעה אבירם: במערכת החקיקה כיום - - -

ישראל אייכלר: הפירוש שלכם לחוק של הספקת תחבורה ציבורית מעוות.

ישראל אייכלר: זה מה שאני טוען ואת זה אני אצעק בכל מקום.

<נעה אבירם: זה נכון מה שאתה אומר שתחבורה ציבורית נסמכת על נוסעים אקראיים, לא מאורגנים – זו תחבורה ציבורית.

<נעה אבירם: קבוצות מאורגנות זה היסעים וזה חשוב לי - - -

ישראל אייכלר: מה זה קבוצות מאורגנות?

ישראל אייכלר: ילדים זה קבוצה מאורגנת?

<נעה אבירם: וחשוב לי, ברשותכם - - -

<מיכאל אלחיאני: אתם צריכים לתת מענה.

<מיכאל אלחיאני: לדוגמא מקריית השרון בנתניה צריכים להסיע תלמידים לבית ספר בר אילן בנות.

<מיכאל אלחיאני: עכשיו, אין מספיק מענה בתחבורה הרגילה, אז מה אנחנו נעשה?

<מיכאל אלחיאני: העירייה מוציאה מכספה כספים על מנת להסיע תלמידים - - -

<נעה אבירם: אני לא רוצה לדבר.

<נעה אבירם: אני מניחה שמשרד החינוך יכול להגיד - - -

<מיכאל אלחיאני: אם אתם לא מוצאים מענה, לתת מענה.

<נעה אבירם: להגיד בדיוק על מה כן מתקציבם את הרשויות ועל מה לא.

<נעה אבירם: שוב, זה לא לפתחו של משרד התחבורה.

ישראל אייכלר: לא, לא, אני לא ביקשתי ממך.

ישראל אייכלר: על העניין של המימון לא דיברתי מילה.

<נעה אבירם: אני חוזרת ואומרת – הסעות תלמידים מחויבות בתנאים שלא נמצאים היום בתחבורה הציבורית, בוודאי העירונית, בפרט שאנחנו מדברים על נסיעות שהן מחויבות בנגישות ושהן מבוססות על עמידה.

<נעה אבירם: הסעות תלמידים מחויבות במקומות ישיבה.

<נעה אבירם: אלה שני דברים שונים.

ישראל אייכלר: אני שמעתי את דברייך ואני מציין שוב שמבחינת משרד התחבורה אני מבקש ממך רק דבר אחד, איפה שיש ציבור, שם תשימי אוטובוס.

ישראל אייכלר: לא יותר.

<נעה אבירם: בהתאם ל - - -

ישראל אייכלר: עניין מימון נדבר עכשיו.

ישראל אייכלר: ואת צודקת שאסור לקרוא לזה הסעת תלמידים.

<נעה אבירם: מהותית.

ישראל אייכלר: לגבי תקצוב אני מדבר על הסעת תלמידים.

ישראל אייכלר: לגבי נסיעה זה הסעת אזרחים.

<נעה אבירם: מהותית – הסעת תלמידים לא יכולה להתבצע בתחבורה ציבורית.

<דוד שגיב: צריך להפריד בין מערך היסעים לתלמידים לבין מערך היסעים לציבור הרחב.

ישראל אייכלר: לא, התלמיד לא שונה מהציבור הרחב.

ישראל אייכלר: זה מה שאני טוען.

<דוד שגיב: אז צריך להגדיר את הישיבה הזאת בהתאם.

ישראל אייכלר: אז זהו.

ישראל אייכלר: לגבי משרד התחבורה סגרתי את העניין.

ישראל אייכלר: שלום לחברת הכנסת לביא.

ישראל אייכלר: לגבי משרד התחבורה סגרתי את העניין.

ישראל אייכלר: כל מקום שיש ציבור – צריך אוטובוס וזה צריך להיות ציבורי ולא פרטי ולא ארגוני ולא קבוצתי ולא להפלות בין קשיש לילד, לבין צעיר, לבין חייל, לבין נתמך משרד הרווחה או כל אפליה אחרת.

ישראל אייכלר: לא יכולה להיות אפליה.

ישראל אייכלר: עכשיו נעבור לגבי משרד החינוך.

ישראל אייכלר: מה הם הקריטריונים לסבסוד ומימון תלמידים במשרד החינוך?

ישראל אייכלר: ואת זה אני מבקש לשמוע משמעון אבני, מנהל אגף הסעות והצטיידות במשרד החינוך.

<שמעון אבני: אני רק אגיד בפתיחה שהאגף שלי לא מתעסק, אני לא מסיע, לא מממן ולא אחראי על כל מה שקשור לחינוך העצמאי, לצורך העניין.

<שמעון אבני: יש אצלנו אגף נפרד, שהוא מטפל ב - - -

עליזה לביא: באגף החרדי?

<שמעון אבני: כן, האגף החרדי.

ישראל אייכלר: מה?

ישראל אייכלר: מה?

<שמעון אבני: יש גורם אחר שהוא מטפל.

ישראל אייכלר: למה?

<שמעון אבני: למה?

<שמעון אבני: אני לא יודע.

<שמעון אבני: זה היסטורית ככה.

<שמעון אבני: כשאני נכנסתי זה היה ככה.

<שמעון אבני: אין לי מושג למה.

<שמעון אבני: כל מה שקשור לחינוך מיוחד במגזר החרדי - - -

<תמר זוסמן: לא חינוך מיוחד, חינוך עצמאי.

<שמעון אבני: כן, בחינוך העצמאי.

<שמעון אבני: אני אומר, אבל החינוך המיוחד הוא כן אצלי, אבל זה לא הדיון כאן.

ישראל אייכלר: אני ממש מצטער, אבל אני לא מבין למה שמעון אבני לא יכול לייצג ולנהל את מערך ההיסעים בחינוך החרדי.

<שמעון אבני: כי אני לא אחראי עליו.

ישראל אייכלר: למה?

<שמעון אבני: למה אני לא אחראי עליו?

<שמעון אבני: כי זה היסטורית ככה.

<שמעון אבני: יש גוף - - -

עליזה לביא: הוא עובד ציבור, אתה יודע.

ישראל אייכלר: אני שואל אותו כנציג משרד החינוך.

<שמעון אבני: אני אומר, אני לא יודע.

<שמעון אבני: זה היסטורי.

<שמעון אבני: כשאני נכנסתי לתפקיד זה היה.

<שמעון אבני: אגב, אני פועל היום, כי אני חושב שצריך להיות גוף אחד במשרד החינוך.

<שמעון אבני: זאת אומרת כל המנהל החרדי, אני פועל להעביר את תחום ההסעות שלו אלי ואני אנהל אותו גם כן, כדי שיהיה גורם אחד שרואה.

עליזה לביא: זה משהו שהוא חריג, או שבמשרד החינוך הכל מופרד?

עליזה לביא: או שרק הנושא הזה?

<מירב שמעון: מי אחראי על זה, שושי?

<שמעון אבני: כן, שוש איפרגן.

<שמעון אבני: לא, לא, זה מופרד.

עליזה לביא: הכל מפורד?

<שמעון אבני: כן.

עליזה לביא: אז זה לא משהו שרק הוא מופרד.

<שמעון אבני: לא, לא, זה לא.

עליזה לביא: גם התכנים.

עליזה לביא: גם הפיקוח.

עליזה לביא: הכל מפורד.

<שמעון אבני: כן, כן, מופרד, וודאי.

ישראל אייכלר: תכנים זה משהו אחר.

ישראל אייכלר: דברים אובייקטיבים, למשל פיקוח בטיחותי גם נפרד?

<תמר זוסמן: כן, כל הקטע של רישיונות וסמל מוסד.

<שמעון אבני: הכל, זה מופרד, בוודאות, כן.

<שמעון אבני: יש קצין בטיחות למינהל החרדי.

ישראל אייכלר: גם דברים טכניים מופרדים?

<שמעון אבני: כן.

<תמר זוסמן: שתבין איך זה עובד, עכשיו היינו צריכים רישיון וסמל מוסד לבית הספר שברמה ג', אז הפעלתי את אלרואי ואת כולם שם.

<שמעון אבני: כן, זה - - -

עליזה לביא: את פונה לאגף העצמאי?

<תמר זוסמן: לא, אז פניתי לאלרואי, שהוא קשור - - -

עליזה לביא: אל תגידי שמות.

עליזה לביא: תגידי - - -

ישראל אייכלר: כן, אנחנו לא מכירים.

ישראל אייכלר: מי זה?

<תמר זוסמן: הוא ראש המטה של הרב פורוש, של סגן השר.

<תמר זוסמן: הוא פעל לי בקטע הזה, אבל זה אנחנו והערבים בעצם באותה משבצת, תכלס.

ישראל אייכלר: הבנתי.

ישראל אייכלר: אז קודם כל קריטריון ראשון, חינוך עצמאי וחרדי מחוץ למערכת ההיסעים - - -

<שמעון אבני: כן.

<שמעון אבני: עכשיו אני יודע שלא מסיעים, מסיעים רק את אל המעיין.

<שמעון אבני: עוד פעם, אני מדבר עכשיו במקום הגברת שוש אפרגן, שהיא אחראית, היא לא כפופה אלי ואין לי אחריות עליה ואני - - -

עליזה לביא: אז למה שוש אפרגן לא פה?

<שמעון אבני: היה צריך לזמן אותה.

ישראל אייכלר: אני באמת לא יודע.

<תמר זוסמן: שוש אפרגן היא האחראית.

<שמעון אבני: אני הייתי בטוח שתזמנו אותה, כי היא - - -

ישראל אייכלר: אנחנו מזמינים את לשכת השר ולשכת השר צריכה להחליט.

עליזה לביא: יכול להיות שצריך דיון המשך ואז תבקש שהגברת תגיע.

ישראל אייכלר: כן.

<שמעון אבני: כן, כי היא תדע הכי טוב לענות.

<שמעון אבני: זה בדיוק.

<שמעון אבני: אני ממש לא בקיא בפרטים, בדקויות.

ישראל אייכלר: בסדר.

<שמעון אבני: בנושא החינוך המיוחד, אני מסיע את כל ה - - -

ישראל אייכלר: תעזוב בחינוך המיוחד דנו.

ישראל אייכלר: תן את הכללים, את הקריטריונים בחינוך הכללי.

ישראל אייכלר: הרגיל.

<שמעון אבני: בחינוך הרגיל, בסדר.

<שמעון אבני: בחינוך הממלכתי או הממלכתי דתי לצורך העניין - - -

ישראל אייכלר: כן, מה הם הקריטריונים?

<שמעון אבני: הקריטריונים הם, ואנחנו גם העברנו את זה לדעתי כתוב.

ישראל אייכלר: כן, יש לנו.

<שמעון אבני: גם את חוזר מנכ"ל.

<שמעון אבני: יש את עיקרון המרחק ואת הקרבה של בית הספר לבית של הילד.

<שמעון אבני: הוא צריך ללמוד בבית הספר הקרוב לביתו - - -

ישראל אייכלר: כן, שני קילומטרים לגן חובה ושלושה קילומטרים ל - - -

<שמעון אבני: ל-ה' עד י"ב'.

ישראל אייכלר: כן.

<שמעון אבני: אין הפרדה בין שכונות מבחינתנו.

ישראל אייכלר: ואתם משלמים למשרד התחבורה או לעיריות?

<שמעון אבני: לא, לא, לא.

<שמעון אבני: אנחנו משלמים ישירות לרשויות המקומיות.

<שמעון אבני: אנחנו עובדים ישירות מול הרשויות המקומיות והרשות המקומית מעסיקה קבלן הסעות, בהנחה שהיא עושה הסעות.

<שמעון אבני: אנחנו גם משלמים, אם יש תחבורה ציבורית, אנחנו גם יכולים לשלם לרשות כרטיסייה והיא מעבירה להורים.

<תמר זוסמן: אבל עבור ההסעות אתם משלמים פר נסיעה כמו בתחבורה הציבורית, או שמשלמים עבור ההסעות?

<שמעון אבני: תלוי.

<שמעון אבני: יש פה שתי שיטות התחשבנות.

<שמעון אבני: בדרך כלל החינוך הרגיל, לא החינוך המיוחד, החינוך הרגיל, אנחנו משלמים פר תלמיד.

<שמעון אבני: זאת אומרת אנחנו משלמים על כל ילד את הנסיעה ובחינוך המיוחד אנחנו משלמים מסלול.

<שמעון אבני: זאת אומרת זה לא משנה כמה ילדים ייסעו, אנחנו משלמים על האוטו כאוטו.

ישראל אייכלר: אבל בשביל ילד מסוים, לא סתם.

<שמעון אבני: כן, כן.

<שמעון אבני: נגיד עכשיו יש ילד אחד שיכול לנסוע על אוטו, כשאתה מבין שהחינוך המיוחד הוא הרבה יותר יקר כי - - -

ישראל אייכלר: בוודאי, זה טנדרים.

<שמעון אבני: כי זה יכול להיות ילד אחד על הסעה אחת וזה מייקר את ה - - -

ישראל אייכלר: דיברנו על זה כמה וכמה פעמים.

<שמעון אבני: נכון.

<שמעון אבני: ובחינוך הרגיל אנחנו משלמים אתך זה בדרך כלל בפר תלמיד.

<תמר זוסמן: לפי נסיעה בתחבורה ציבורית?

ישראל אייכלר: מה הסכום שאתם נותנים לילד רגיל?

<שמעון אבני: תלוי.

<שמעון אבני: לכל רשות יש לה מחיר אחר.

<שמעון אבני: כל רשות יש לה אחוז השתתפות אחר.

ישראל אייכלר: למה?

<שמעון אבני: כי זה בנוי גם כן היסטורי.

<שמעון אבני: למשל, רשויות - - -

ישראל אייכלר: את לא היית פה בפתיחה.

<שמעון אבני: למשל רשויות שמסיעות בממוגני ירי, אחוז ההשתתפות שלהן הוא 90%.

<שמעון אבני: מועצות אזוריות – 85%.

<שמעון אבני: נתניה – 50% או 40%.

<שמעון אבני: כמה אחוז?

<שמעון אבני: משהו כזה.

<שמעון אבני: כל רשות יש לה אחוז השתתפות אחר.

<תמר זוסמן: מה הוא בסיס העלות?

<שמעון אבני: והפר תלמיד שלה הוא אחר.

<שמעון אבני: זאת אומרת יכול להיות בנתניה זה יהיה 10 שקלים.

עליזה לביא: אבל על פי מה המדד?

עליזה לביא: מה המדד?

עליזה לביא: למה נתניה זה ככה ותל אביב אחרת?

ישראל אייכלר: את לא תאמיני מה שענו לנו.

ישראל אייכלר: הם תוצאה של הסדרים היסטוריים המתעדכנים לעתים רחוקות.

ישראל אייכלר: זה בערך 30 שנה.

<שמעון אבני: זה לא עודכן הרבה מאד זמן, הרבה מאד שנים.

עליזה לביא: ערים משתנות.

עליזה לביא: המדד שלהן משתנה.

<שמעון אבני: אני מסכים איתך.

<שמעון אבני: אגב, בגלל זה אני שאלתי למה אין פה נציג אוצר.

<שמעון אבני: אני מסכים איתך.

<שמעון אבני: אגב, הרשויות מוציאות הרבה יותר כסף כי היו התייקרויות מאז.

עליזה לביא: היסטורי?

<שמעון אבני: כן, זה היסטורי.

<שמעון אבני: פעם ישב האוצר עם כל משרדי הממשלה, לפני 20 שנה ולקחו ועשו איזו שהיא התחשבנות וקבעו לכל רשות מה התעריף פר תלמיד שלה.

<שמעון אבני: זאת 10 שקלים, זאת 5 שקלים, זאת 3 שקלים.

עליזה לביא: אתה יודע, יש ערים שמוגדרות כערים קולטות עלייה וגם לא.

עליזה לביא: הרי יש על זה עכשיו דיון מי כן, מי לא.

עליזה לביא: רמת השרון מוגדרת כעיר קולטת עלייה, נתניה לא.

עליזה לביא: אנחנו יודעים באיזה עיוותים היסטוריים אנחנו נמצאים פה במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: נמצא פה נציג נתניה, יספר לך כמה עולים יש.

<מיכאל אלחיאני: בוקר טוב.

עליזה לביא: אהלן, מה שלומך?

<מיכאל אלחיאני: בסדר גמור.

ישראל אייכלר: כמה עולים יש לכם?

ישראל אייכלר: יש לכם אלפי עולים.

עליזה לביא: נכון, נכון.

עליזה לביא: וזו אחת השערוריות הגדולות.

ישראל אייכלר: מצרפת ו - - -

עליזה לביא: נכון, נכון.

עליזה לביא: ורמת השרון מוגדרת כעיר קולטת עלייה, כן.

<שמעון אבני: אגב, עשינו בנושא הזה, לצורך העניין נגיד ניקח את נתניה כי הם יושבים פה, כי הוא יושב פה - - -

עליזה לביא: בצדק הוא יושב פה, אתה יודע.

עליזה לביא: למשל זו דוגמא.

עליזה לביא: זו השלכה של הדיון, של הדברים שאני כרגע אומרת.

<שמעון אבני: בסדר, אז אני אומר, אז נגיד הם קלטו ויש אחוז גבוה של אתיופים שנקלטו.

<שמעון אבני: אגב, יש עשינו את זה בכל הארץ.

<שמעון אבני: לקחנו את האוכלוסיות, גם אגב כדי לפזר אותם ולא ליצור ריכוזים.

<שמעון אבני: זאת אומרת כשיש מקומות שהם בעיתים, שמזוהה איזו שהיא בעיה מערכתית, אז אנחנו נותנים לזה פיתרון.

<שמעון אבני: אז למשל בסוגיות של עולי אתיופיה קיצרנו מרחקים ופיזרנו אותם בבתי ספר ושילמנו 100%, לא נתנו לרשות לשאת בעלות.

<שמעון אבני: זאת אומרת המערכות לא עד כדי כך אטומות.

ישראל אייכלר: זאת אומרת כן עדכנתם מפעם לפעם.

<שמעון אבני: לא עדכנו.

עליזה לביא: מה זה כן עדכנתם?

עליזה לביא: אבל הייתה עבודה של ראשת העיר, כי באמת אחרי מאבקים מאד גדולים, אני מזכירה לכם.

עליזה לביא: לא הייתה איזו רוח התנדבות של - - -

<שמעון אבני: אני לא יודע.

<שמעון אבני: זה לא ראשת העיר, כי זה היה בצפון וזה היה בדרום.

<שמעון אבני: אנחנו עשינו את זה ארצי.

עליזה לביא: אבל בריכוזים שיש בהם.

עליזה לביא: תאמין לי, אני ליוויתי את זה כוועד הורים.

<שמעון אבני: בסדר.

<שמעון אבני: מה בסדר?

<שמעון אבני: בסדר שליווית את זה כוועד הורים.

עליזה לביא: המדינה לא באה ולוקחת אחריות.

עליזה לביא: באים וקולטים בנתניה ואז יש בעיה עם בתי הספר ואז צריך הסעות ואז העירייה אומרת אני לא יכולה.

עליזה לביא: זה לא שיש פה איזה שיתוף פעולה מלמעלה, שבא עוטף ומלווה את כל הסוגיה הזאת.

<שמעון אבני: תראי, הרשות היא לצורך העניין הגורם הדומיננטי המוביל, המתכנן, היוזם.

<שמעון אבני: בלי פנייה של הרשות אנחנו לעולם לא נדע אם יש בעיה.

<שמעון אבני: אם בית שמש לא הייתה פונה, לא היינו יודעים שיש בעיה בבית שמש.

<שמעון אבני: אז כשעיריית נתניה פנתה ואמרה - - -

ישראל אייכלר: אומרת לי מירב, ממלאת מקום המנהלת של הוועדה, המזכירה שלנו, למשל קריית גת.

ישראל אייכלר: יש שם הרבה קליטת עלייה ופיתוח וכל זה.

ישראל אייכלר: אם ראש העיר לא בא אליכם וראש עיריית נתניה כן בא, אז תושבי קריית גת - - -

<שמעון אבני: לא, אז למשל כשבאה ראש עיריית נתניה, במקרה הזה זה לא הייתה ראשת עיריית נתניה, במקרה הזה באו ראשי המועצות והרשויות בקריות, בצפון, ואמרו יש לנו בעיה עם ילדים אתיופים, אנחנו רוצים להסיע.

<שמעון אבני: ואז עשינו בדיקה ארצית.

<שמעון אבני: זאת אומרת אם תהיה עכשיו פניה לגבי ילדים, לא יודע, שיש איתם איזו שהיא בעיה, אנחנו נעשה בדיקה ארצית ואנחנו ניתן מענה ארצי.

<שמעון אבני: אנחנו לא נותנים נקודתית.

<שמעון אבני: אנחנו יודעים גם לתת נקודתית, אבל כשבדקנו את זה וראינו שיש בעיה רוחבית עם כל הילדים, אז פנינו לכל הרשויות בארץ ואמרנו חברים, בואו תציגו לנו איפה יש בעיות עם ילדים אתיופים שלומדים בבתי הספר.

<שמעון אבני: מי שהעלה בעיה, מצאנו לזה פתרון, נתנו כסף, קיצרנו מרחקים וכל שנה אנחנו בודקים את הדבר.

<שמעון אבני: זאת אומרת יש אישורים חריגים.

<שמעון אבני: זה לא שהמערכת אטומה, היא לא רואה.

<שמעון אבני: במקרה הזה אני לא יודע - - -

עליזה לביא: בוא נחזור אחורה לגבי קריטריונים שלא עודכנו 30 שנה.

<שמעון אבני: איזה קריטריונים לא עודכנו 30 שנה?

ישראל אייכלר: מה שאמרת.

<שמעון אבני: המחירים?

<שמעון אבני: לא יודע, שהאוצר יבוא יסביר.

<שמעון אבני: אני לא יודע.

<שמעון אבני: אני באמת לא יודע להסביר את זה.

<תמר זוסמן: לא, 30 שנה כאילו אנחנו, החינוך העצמאי, עדיין לא - - -

ישראל אייכלר: לא, הסכמים היסטוריים.

ישראל אייכלר: האמת היא שאני מצטט את מרכז השלטון המקומי.

<שמעון אבני: אז אני אומר, מרכז השלטון המקומי צודק'.

ישראל אייכלר: הסכמים היסטוריים.

<שמעון אבני: נכון, נעשו הסכמים היסטוריים שלא נפתחו עד היום.

<שמעון אבני: האוצר לא מסכים לפתוח אותם.

ישראל אייכלר: הם מתעדכנים לעתים רחוקות.

עליזה לביא: ההסכם בין השלטון המקומי לאוצר?

<שמעון אבני: אתם מבינים?

<שמעון אבני: זה הסכם בין משרד החינוך, השלטון המקומי והאוצר – שלושת הגופים האלה ישבו וסיכמו ועשו הסכמים.

<שמעון אבני: במסגרת ההסכמים האלה נקבעו מחירי פר תלמיד.

<שמעון אבני: היו שלוש פעמים התייקרויות בשנת 2006, בשנת 2008 ובשנת 2012.

<שמעון אבני: שלוש פעמים האוצר אמר, באמת הסכום נשחק בצורה שהיא בלתי אפשרית והוא נתן פיצוי.

עליזה לביא: מתי היה העדכון האחרון?

<שמעון אבני: בשנת 2012, לפני ארבע שנים.

<שמעון אבני: זאת הייתה הפעם האחרונה.

<שמעון אבני: להגיד לך, אני אומר לך ואני מצהיר את זה, שחד משמעית הסכומים הם לא מדויקים והם לא טובים והם לא נכונים והרשויות נאלצות להוציא הרבה מאד כסף מכיסן ולממן.

<שמעון אבני: זאת אומרת כשאני אומר נגיד שעלות ההסעה היא 50%, אז אני לא באמת נותן לו 50%.

<שמעון אבני: אני נותן לו 30%, 35%, כי זה נשחק.

<שמעון אבני: ועכשיו נעשית עבודה מאד גדולה מול האוצר, עם חשבות משרד החינוך והתקציבים, כדי לעדכן את הדבר הזה.

<שמעון אבני: כמה האוצר יסכים ללכת ולפתוח ולתת, בסוף זה כסף.

ישראל אייכלר: יש לי שאלה של מה שנקרא אדם פשוט.

ישראל אייכלר: למה שלא תתנו, אתם נותנים לכל תלמיד, נכון?

ישראל אייכלר: בשלושה קילומטרים.

<שמעון אבני: כן.

<שמעון אבני: עקרונית.

<שמעון אבני: תראה, למשל עיריית ירושלים לא מסיעה חינוך רגיל.

ישראל אייכלר: אז למה אתה צריך שעיריות יפעילו חברות הסעה שזה מכרזים וביזנס וקשרים ופרנסות ותעשייה שלמה?

ישראל אייכלר: למה שלמשרד התחבורה לא יהיו אוטובוסים רגילים, הרי מדובר בילדים בריאים, נכון?

ישראל אייכלר: לא מדובר פה בילדים נכים.

ישראל אייכלר: שיקבלו כרטיסייה מהעירייה, אפילו דרך העירייה, אבל ממשרד החינוך, כל ילד אותה כרטיסייה, אותה נסיעה, אותה זכאות.

<שמעון אבני: הם לא יוכלו להעמיד.

<שמעון אבני: לא תהיה תחבורה ציבורית.

<שמעון אבני: ומי יסיע את הילדים?

ישראל אייכלר: משרד התחבורה בתחבורה הציבורית.

<שמעון אבני: מי יסיע מקיבוץ X לבית ספר אזורי Y?

ישראל אייכלר: אותו אוטובוס שמביא את כולם.

<שמעון אבני: היא תשים אוטובוס בכל קיבוץ שייצא ויאסוף בבוקר את הילדים?

ישראל אייכלר: אותם אוטובוסים שנוסעים בכל קיבוץ.

<שמעון אבני: זה האוטובוסים הצהובים של המועצות האזוריות.

ישראל אייכלר: למה צריך לפרנס אוטובוסים ציבוריים?

ישראל אייכלר: למה צריכה להיות פה תעשייה של תקציבים?

ישראל אייכלר: למה?

<שמעון אבני: כי הילדים לא יגיעו לבתי הספר, זה הכל.

ישראל אייכלר: הם לא יגיעו באוטובוס רגיל?

<שמעון אבני: איך יגיעו?

<שמעון אבני: היא אומרת לך שעכשיו את רמת בית שמש ג' אנחנו לא מצליחים להסיע.

ישראל אייכלר: אין אוטובוסים?

<שמעון אבני: אז אתה רוצה להוסיף עכשיו עוד 10,000 לרמת בית שמש?

<נעה אבירם: א' זו מערכת ביקושים שונה לגמרי.

<נעה אבירם: הוא צריך את האוטובוסים בשבע בבוקר ובאחת בצהריים, שעות הצהריים.

<נעה אבירם: משקית זה לא סביר לעשות את זה.

<שמעון אבני: אין סיכוי.

<שמעון אבני: הם לא יגיעו לבתי הספר פשוט.

ישראל אייכלר: אני לא יודע מי קבע שמשקית אי אפשר לעשות את זה.

ישראל אייכלר: אתה אומר קיבוץ, הבנתי, כי אולי אין שם אוטובוס, אבל בערים יש אוטובוסים?

<שמעון אבני: נתניה.

<שמעון אבני: הנה, עכשיו הוא נתן לך את הדוגמא.

ישראל אייכלר: בנתניה יש אוטובוסים, אז שמשרד התחבורה יפעיל עוד אוטובוסים.

<נעה אבירם: אני אגיד דרך אגב שמשרד התחבורה כן חושב וכן התניע עבודה בנושא, שנכון לאגם את התקציבים ולייצר מפלס, שהוא לא מפלס של תחבורה ציבורית, שהוא מפלס של הסעות תלמידים שהוא מאפשר גמישות.

<נעה אבירם: מחר יש טיול שנתי, אז מה?

<נעה אבירם: אז הנסיעה מתבטלת?

<נעה אבירם: אני מזכירה שעל תחבורה ציבורית עולים כולם, לא רק תלמידי בית הספר.

עליזה לביא: לא הבנתי.

עליזה לביא: סליחה.

<נעה אבירם: אני אומרת למשל יש היום קו – וזה לא מצב תקין – אבל יש היום קו שמשרת ייעודית בית ספר.

<נעה אבירם: מחר בית הספר הזה יוצא לטיול שנתי, אין לכאורה צורך בנסיעה הזאת.

ישראל אייכלר: אני לא דיברתי על ייעודית.

ישראל אייכלר: אני מתנצל שלא הובנתי נכון.

ישראל אייכלר: אני סיכמתי בקטע הראשון של הדיון שלדעתי תחבורה ציבורית צריכה לספק תחבורה איפה שיש ציבור, לפי השעות שיש ציבורים.

ישראל אייכלר: למה משרד התחבורה לא אומר אני מממן כל ילד שגר רחוק.

ישראל אייכלר: אני נותן לעירייה או לבית הספר כרטיס נסיעה, שיעלה לאוטובוס הרגיל ומשרד התחבורה יספק אוטובוסים.

ישראל אייכלר: למה אני צריך את כל המסחרה שיש בעיריות ובמועצות האזוריות, עם כל מיני מערכי היסעים.

ישראל אייכלר: אני מבין את זה שלגבי ילדים בחינוך מיוחד צריך את זה.

<שמעון אבני: זה בטוח, כי אי אפשר יהיה להסיע ילדי חינוך מיוחד.

ישראל אייכלר: כי זה טנדרים, זה קשר אישי שבין הנהג למשפחה, אבל ילדים בריאים, שיהיו בריאים, הם עולים לאוטובוס.

ישראל אייכלר: למה אני צריך את זה?

<נעה אבירם: אז אני חוזרת ואומרת, אני באמת לא חושבת שזה צריך להיות מופנה אלינו.

<שמעון אבני: אני אגיד לך, רגע, שנייה נעה.

<שמעון אבני: קודם כל זה מופנה אליכם, אבל א' לדעתי אין לכם את כמות כלי הרכב להעמיד, אין סיכוי בעולם שאתם תעשו ותבנו מערכת שתיכנס במקום קווי ההסעות, אבל יש המון ילדים שהם ילדי כיתה א'.

<שמעון אבני: אתה רואה ילד בכיתה א' עולה עכשיו על אוטובוס קו תחבורה ציבורית?

<תמר זוסמן: כן.

<תמר זוסמן: אנחנו רואים את זה ברמה ג' כל הזמן וגם בחפציבה.

<תמר זוסמן: בכל בית שמש.

<שמעון אבני: אתם, אתם מוכשרים.

<שמעון אבני: אצלנו פחות מוכשרים, אבל אין מצב שילד שבגן או ילד בכיתה א' יעלה על קו תחבורה ציבורית ולכן יש את הקווים המסודרים האלה.

<שמעון אבני: אני חושב שזה נכון, אגב.

<שמעון אבני: אין לי בעיה שמשרד התחבורה רוצה לקחת את זה עליו, זה - - -

<נעה אבירם: לא.

ישראל אייכלר: לא, לא, משרד התחבורה לא רוצה.

ישראל אייכלר: הוא לא רוצה אפילו מה שהוא צריך לעשות.

<שמעון אבני: הוא לא רוצה אפילו להסיע את הנוסעים הרגילים, אתה אומר.

<נעה אבירם: לא, אבל אני חושבת שיכול להיות, ושוב, אני אומרת שזה דברים שנדונו ושיש הסכמה לגביהם.

<נעה אבירם: חסר פה היום איזה שהוא מפלס.

<נעה אבירם: האוטובוסים הצהובים האלה שאנחנו מכירים מחו"ל, יכול להיות שזה איזה שהוא מפלס שירות שנדרש ב - - -

<שמעון אבני: לא, יש לנו את הצהובים.

<שמעון אבני: אולי הם לא כמו ה-School Bus של האמריקאים, אבל יש לנו.

<נעה אבירם: לא, הצהובים של האזוריות.

<נעה אבירם: הם בכלל סיפור של מועצות אזוריות, אבל לצורך העניין מה שאין בארץ היום זה קווי היסעים ייעודיים לתלמידים מפתח הבית לדלת בית הספר.

<נעה אבירם: יכול להיות שזה משהו שנכון לעשות אותו.

<נעה אבירם: בוודאי שזה לא משהו שאפשר להעמיס אותו על התחבורה הציבורית, כי אז יהיה לנו הרבה רמות בית שמש ג' כאלה.

ישראל אייכלר: רגע, אמרת School Bus, אולי את יודעת מי מארגן את ה-School Bus בארצות הברית?

עליזה לביא: זה הסטייט, מה זאת אומרת?

עליזה לביא: אני חייבת לספר לכם שהייתי בשבתון בשנת 2008 בארצות הברית ואני לקחתי את הילדים לבית הספר ועקפתי אוטובוס צהוב.

ישראל אייכלר: או, או.

<שמעון אבני: אסור.

עליזה לביא: אבל זה לא כתוב באף מקום, מאיפה אתה צריך לדעת את זה?

עליזה לביא: אתה גם לא צריך לעבור תיאוריה.

<שמעון אבני: אתה חייב לעצור.

<שמעון אבני: כשהוא עוצר אתה חייב לעצור.

ישראל אייכלר: בשני הצדדים חייבים לעצור.

עליזה לביא: יופי, אבל זה היום השני שלי, הייתי בדרך לאוניברסיטה וכשסיפרתי את זה אמרו לי – את השתגעת?

ישראל אייכלר: זו עבירה הכי חמורה באמריקה.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: אם אנחנו היינו כמו האמריקאים, מבינים שתחבורה ציבורית לתלמידים זה הדבר הכי חשוב, הכי משמעותי, כל הדיון הזה היה - - -

<שמעון אבני: אגב, אני מניח שראית גם איך מעלים אותם.

<שמעון אבני: ראית את מעלים את הילדים לאוטובוס?

<שמעון אבני: מורה, שניים-שניים מחזיקים ידיים, עולים, חוזרת, לוקחת עוד שניים.

עליזה לביא: נכון, כולם מחכים בסבלנות .

<שמעון אבני: בגלל זה לא דורסים.

<שמעון אבני: אין תאונות.

<שמעון אבני: ופה - - -

עליזה לביא: נכון, נכון.

ישראל אייכלר: אבל מעניין אותי אם זה משהו מאורגן או כל עירייה עושה.

<שמעון אבני: זה מאורגן, זה מאורגן.

עליזה לביא: כן, כן, זה מאורגן.

עליזה לביא: תראה, גם שם יש דיפרנציאציה, יש מדינות עשירות יותר ומדינות מוחלשות יותר, אז בוודאי שאתה רואה את זה אחרת.

עליזה לביא: אתה רואה אוטובוסים חדשים, אתה רואה כמו שאמרת פעם יש איש צוות, פעם אין איש צוות, אבל התודעה הציבורית היא – לעקוף אוטובוס צהוב זה כמו לא לעמוד בצפירה.

עליזה לביא: כלומר, זה בערך ההשוואה מבחינת התגובה שהייתה לי.

עליזה לביא: אני אמרתי איפה אתם מלמדים את החברה שמצטרפים?

עליזה לביא: אתה לא צריך לעשות תיאורה כשאתה עובר, אבל שיהיה משהו.

עליזה לביא: זה מביא את כל הדיון הזה - - -

ישראל אייכלר: אולי באמת כמו שאמרת, צריך לעשות פה מערך School Bus בכל הארץ.

עליזה לביא: לגמרי, לגמרי.

ישראל אייכלר: כי יש לכם כבר איזו הוראה עם הפנסים האלה.

עליזה לביא: נכון.

<נעה אבירם: זה לגבי רכבי הסעות ולא לרכבי תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: לא, זה כולל אוטובוסים.

<נעה אבירם: זה להסעות תלמידים.

<נעה אבירם: היא אין לה, היא לא מסיעה תלמידים, אתם חייבים להבין.

<נעה אבירם: היא לא מסיעה תלמידים.

ישראל אייכלר: לא, לא, אולי צריך.

עליזה לביא: אבל צריך להעלות את הדיון הזה.

ישראל אייכלר: אתם הרי לא רוצים שמשרד החינוך יפעיל את זה, נכון?

<שמעון אבני: לא.

<שמעון אבני: אני היום מפעיל את המערך הזה.

<שמעון אבני: אני אגב רוכש אוטובוסים צהובים למועצות האזוריות.

<שמעון אבני: אני משתתף בעלות, במימון.

ישראל אייכלר: משרד החינוך?

<שמעון אבני: כן, בוודאי.

<נעה אבירם: זה לבתי ספר אזוריים.

<שמעון אבני: זה רק למועצות האזוריות, כן.

ישראל אייכלר: זה מעניין.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם שבניו-יורק כל תלמודי התורה, שהם פרטיים לחלוטין ובארצות הברית יש הפרדת דת ממדינה ואין בכלל תקצוב למוסדות פרטיים, בעניין האוטובוסים ובכל עניין הבטיחות והתזונה, המדינה מתקצבת את האוטובוס, הסטייט.

עליזה לביא: גם את הפרטיים?

ישראל אייכלר: כן, כן.

ישראל אייכלר: עכשיו החליפו ב-20 מיליון - - -

<קריאה: שמעון, אם תהיה דרישה לרשויות לסיוע במימון אוטובוסים, תעזרו להם?

<שמעון אבני: איזה אוטובוסים, הצהובים?

<שמעון אבני: לא.

<שמעון אבני: זה רק מועצות אזוריות.

<קריאה: מה זה, בחוק?

<קריאה: למה רק במועצות?

<שמעון אבני: בטח.

<שמעון אבני: זה מוסדר בחוק.

<קריאה: אולי העירייה תחזיק אוטובוסים.

<שמעון אבני: מה פתאום.

<שמעון אבני: אין סיכוי שאתה תעשה את זה.

ישראל אייכלר: אז אולי באמת נעשה איזה שהוא סיכום, שאנחנו מבקשים שיוקם מערך תחבורה ציבורית לתלמידים או במשרד התחבורה, או שיש מספיק משרדים היום שמחפשים מה לעשות.

ישראל אייכלר: אולי המשרד לשוויון חברתי יעשה מערך הסעה.

ישראל אייכלר: לא, זה לא צחוק.

ישראל אייכלר: חייבים לעשות את זה.

עליזה לביא: לא, זה לא צחוק.

ישראל אייכלר: ועוד סיכום אני רוצה, לפני שאני אתן לכל אחד להגיד עוד משפט.

ישראל אייכלר: אני לא מבין ואני דורש שהקריטריונים שנקבעו לגבי כלל הילדים ייקבעו גם על החינוך העצמאי, מבלי להפלות אותו לרעה.

ישראל אייכלר: עכשיו חברת הכנסת רוצה להגיד עוד משהו?

ישראל אייכלר: זה היה דיון כזה מאד פתוח, אז אם את רוצה להוסיף משהו ואז נסכם.

עליזה לביא: כן, זה פשוט יום מאד עמוס פה, גם חבר הנאמנים.

עליזה לביא: אני קודם כל רוצה לברך אותך, אדוני יושב הראש, על הדיון המאד מאד חשוב הזה.

עליזה לביא: אין מספיק הבנה ואפילו כבוד למקום הזה של היסעי תלמידים.

עליזה לביא: כלומר, להסיע תלמידים לבית ספר זה דבר שהנה, אנחנו לומדים מחברינו בארצות הברית איך שם, וגם באירופה, אבל בארצות הברית זה מאד בולט כי אנחנו מכירים באמת את הנושא הזה.

עליזה לביא: אפילו לסמן אוטובוס תלמידים, לסמן אותו שאנחנו נדע שיש קודם כל תלמידים ואחרי זה אנחנו.

עליזה לביא: יש פערים מאד מאד גדולים.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על זה.

עליזה לביא: מדברים על תקצוב דיפרנציאלי במערכת החינוך, מדברים על ילד שגדל במקום X נדע מה אופק ההתפתחות שלו.

עליזה לביא: מדינת ישראל היא לא מדינה רגילה וצריך לראות איך גם כאן אנחנו נותנים מענה בצורה מסודרת.

עליזה לביא: אני מקבלת הרבה מאד פניות.

עליזה לביא: אני יודעת שאתה מקבל אולי יותר מהחינוך העצמאי, אבל בהרבה מאד מקומות.

עליזה לביא: גברתי משרד התחבורה, במדינת ישראל אין תחבורה ציבורית, בואי לא נהיה תמימים.

עליזה לביא: זה שיוצא מאיזה מושב, כפר, אוטובוס בשבע בבוקר כשמערכת החינוך נפתחת בשבע וחצי ולאמהות עובדות אין איך לצאת מאותו מקום, אין לנו באמת תחבורה ציבורית במדינת ישראל.

עליזה לביא: אז צריך פתח לבוא ולראות מה אנחנו עושים פה.

עליזה לביא: כן, יש פתרונות.

עליזה לביא: אפשר לראות וללמוד מהעולם.

עליזה לביא: ואדוני, הסוגיה שאתה מעלה אותה, היא סוגיה שחייבת לעלות בצורה מאד משמעותית, גם בחקיקה, גם במודעות ולנסות ולראות איך אנחנו פותחים את הקופסא הזאת של השלטון המקומי, של האוצר ושל משרד החינוך.

עליזה לביא: אדוני, אני חושבת שצריך לזמן דיון נוסף עם המשרדים שהזכרתי כרגע ולראות איך פותחים את התיבה הזאת, שאתה יודע, אולי נוח פוליטית לכמה גופים להשאיר אותה סגורה.

ישראל אייכלר: כולל העיריות.

ישראל אייכלר: לדעתי זה ביזנס טוב העסק שם.

עליזה לביא: נכון, לגמרי.

עליזה לביא: תודה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין, הזכרת לי את העניין של ה-School Bus בארצות הברית.

ישראל אייכלר: היום בבוקר נסעתי ברחוב דובר שלום שמגר וראיתי אוטובוס שיש לו את הפנסים, אוטובוס גדול עם שני פנסים והוא עזר לאסוף תלמיד, וראיתי מכוניות עוקפות אותו ואמרתי לעצמי אם ילד עובר עכשיו לתפוס את האוטובוס הזה, אין לו סיכוי, כי אף אחד לא רואה אותו.

עליזה לביא: אבל אם האוטובוסים היו מסומנים – בא נתחיל מזה.

עליזה לביא: אני בטוחה שאם תזמין את המפכ"ל לפה ונחשוב איך עושים את זה ואיך מחנכים את הציבור ומעבירים גם החלטה בכנסת, שלא עוקפים אוטובוס.

עליזה לביא: אבל צריך לבוא ולראות וקודם כל לצבוע את האוטובוסים, ללמד את הציבור.

עליזה לביא: הרי איך עושים את זה?

ישראל אייכלר: הם עשו דבר גדול עם הפנסים האלה.

עליזה לביא: בסדר, בסדר.

ישראל אייכלר: את הפנסים אתם עשיתם?

ישראל אייכלר: מי עשה את הפנסים?

ישראל אייכלר: יש גם שלט הסעת תלמידים.

עליזה לביא: האם אתה חותם איתי?

עליזה לביא: בוא נתחיל להוביל חוק.

ישראל אייכלר: יכול להיות.

ישראל אייכלר: אנחנו נדבר על זה.

ישראל אייכלר: יש לי פה משהו מגובש שהתחלתי לגבש לגבי המימון, אבל זה לא פותר את הבעיה.

עליזה לביא: אבל בואו נחשוב על הנושא של סימון תחבורה ציבורית לתלמידים, תחבורה לתלמידים.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: מי עוד לא דיבר פה?

ישראל אייכלר: אני ממש מודה על ההשתתפות.

עליזה לביא: אני מתנצלת, אני רצה, תודה.

ישראל אייכלר: עוד מישהו לא דיבר?

<רחלי הכהן: רחלי הכהן מהמועצה לשלום הילד.

<רחלי הכהן: אני רק רוצה להצטרף לדברים שנאמרו ולהגיד שחוץ מזה שמגיעות אלינו הרבה פניות גם בעניין של ההסעות ספציפית, ששם גם הצורך במלווה כל הזמן עולה, גם בחינוך רגיל, לא רק בחינוך מיוחד, אבל אני לא אכנס לזה עכשיו.

<רחלי הכהן: כשמדובר בתחבורה ציבורית, נורא חשוב לדעת שגם אם הרשות, כביכול בלי קשר לשאלת מימון, את אומרת גם אם היא כבר מממנת את זה ונותנת לילד כרטיסיה, עולות הרבה בעיות אחרות, למשל הצפיפות, או התדירות.

<רחלי הכהן: ילד בכיתה ב' עם ילקוט מאד כבד, שנדחק בין המון אנשים ולא יכול לשבת.

<רחלי הכהן: אני לא אומרת שזה עניין של משרד התחבורה, אבל זה כן משהו שצריך לתת עליו את הדעת.

<רחלי הכהן: ויותר מזה, גם לגבי תוואי הדרך זה מאד משמעותי.

<רחלי הכהן: זאת אומרת אם ילד צריך להחליף באמצע אוטובוס והתחנה השנייה של הקו השני ממול ויש כביש סואן, כמו שיש משמרות בטיחות וילד עד גיל 9 – אנחנו כל הזמן חוזרים ואומרים – לא חוצה כביש לבד – לא יתכן שזה שהוא מקבל את הכרטיסייה ביד זה בעצם הפתרון של הרשות לזה שהיא מארגנת לו דרך להגיע לבית הספר.

<רחלי הכהן: זה לא הדרך מבחינתנו וזה גם דברים שצריך למצוא להם פתרון.

ישראל אייכלר: אמרת דבר נכון, כי אם ילד צריך לעבור כביש מאוטובוס לאוטובוס, זה לא כמו אנשים צעירים.

ישראל אייכלר: את זוכרת כשהיו לנו ויכוחים על העניין של האטריות, כששיניתם את כל השיטה של האטריות של האוטובוסים, הקווים האלה ועשיתם קווי רוחב וקווי אורך, טענתי שזה טוב לאנשים בריאים וצעירים ולא לקשישים ולא ילדים, אז פה זו הדוגמא.

ישראל אייכלר: אם את אומרת לעבור כביש לילד, כמו שאמרת, עם ילקוט, זו סכנה - - -

<נעה אבירם: אני חושבת שזה רק מצביע שבאמת המענה הוא לא בתחבורה הציבורית ואני גם אוסיף ואומר, ככל שהוא נוסע בעיר, האוטובוס יהיה מונגש, נמוך רצפה, מבוסס על עמידה.

<נעה אבירם: לא תמיד הילד בכלל יכול להגיע לאחוז ולנסוע בבטיחות.

<נעה אבירם: שוב - - -

<רחלי הכהן: אני רק אגיד עוד משפט אחד בהקשר הזה, שגם צריך אולי כן לבחון והיו לנו פניות מעיריית צפת שגם פחות משני קילומטרים, אבל תוואי הדרך הוא מאד קשה.

<רחלי הכהן: למשל אם יש הרבה עליות, אם יש כבישים מאד מסוכנים בדרך, גם שם צריך למצוא לזה פתרון.

<רחלי הכהן: אז מה אם זה פחות משני קילומטרים.

ישראל אייכלר: כן, את הקריטריונים חייבים לעדכן.

ישראל אייכלר: בסיכום תכתבי באמת שצריך לעדכן את הקריטריונים.

ישראל אייכלר: אני לא קובע מה הם הקריטריונים, אבל צריך לעדכן.

<דוד שגיב: אם אפשר חצי משפט, אדוני יושב הראש.

ישראל אייכלר: מי אתה?

<דוד שגיב: דוד שגיב, עיריית באר שבע.

ישראל אייכלר: בבקשה.

<דוד שגיב: אני חושב שילד זה ילד בסופו של דבר, אם זה בחינוך המיוחד, ששם הלקות היא קשה יותר מן הסתם ובחינוך הרגיל אין לקות, אבל ילד זה ילד.

<דוד שגיב: הוא צריך השגחה.

<דוד שגיב: בסופו של דבר אנחנו מפעילים היסעים גם למרכזי קליטה לצורך העניין, שבהם אין מלווים ושם זה קטסטרופה מה שקורה בהסעות האלה.

<דוד שגיב: ילדים לא חגורים, ילדים באמצע ההסעה משחררים את החגורה.

<דוד שגיב: רבים ביניהם.

<דוד שגיב: אין מבוגר אחראי שישגיח וזה מתכון לאסון ולדעתי צריך לקחת אחריות גם על הדבר הזה.

ישראל אייכלר: בבאר שבע יש לכם גם איזו חברה עירונית לתחבורה ציבורית, נדמה לי, לא?

<דוד שגיב: עכשיו דן בדרום זכו.

<נעה אבירם: לא, עד 2004 הייתה חברה עירונית בבאר שבע.

ישראל אייכלר: אז אני כבר לא מעודכן.

<נעה אבירם: ובשנת 2004 נכנסו במסגרת ה- - -

ישראל אייכלר: אני מתקופת הגמלים.

<דוד שגיב: ילד זה ילד בסופו של דבר, צריך לקחת אחריות על הדבר הזה.

ישראל אייכלר: מי עוד רוצה לומר משהו, איזה משפט לסיכום?

ישראל אייכלר: כולם דיברו.

ישראל אייכלר: אז אני רוצה להודות לכם ורק להקריא את הסיכומים: הוועדה לפניות הציבור מבקשת לתגבר את התחבורה הציבורית במקומות שעדיין אין פתרון להסעות התלמידים.

ישראל אייכלר: איפה שיש ציבור, שם צריך תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: אנחנו מציעים שיוקם מערך תחבורה ציבורית לתלמידים על ידי הממשלה, אם על ידי משרד התחבורה, או על ידי המשרד לשוויון חברתי, או כל משרד אחר שעוסק בילדים.

ישראל אייכלר: הקריטריונים שנקבעו לגבי תלמידים כבר נקבעו מזמן וצריך לעדכן את הקריטריונים כל שנה מחדש.

ישראל אייכלר: אנחנו נשמח לקבל את הקריטריונים המפורטים.

ישראל אייכלר: הקריטריונים שנקבעו לגבי תלמידים בחינוך הממלכתי, חייבים לחול גם על התלמידים בחינוך העצמאי ובחינוך הפרטי, כולל תלמודי תורה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לכם שהייתם איתנו.

ישראל אייכלר: יש לי פה איזו הצעת חוק שהתחלתי לגבש, אולי נגבש את זה ונגיש את זה.

ישראל אייכלר: אולי נתייעץ אתכם שוב.

ישראל אייכלר: תודה רבה.