ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 356, 2016-11-01 11:00

אלי אלאלוף: היום ה-1 בנובמבר 206 ואני שמח שמתחילים את החודש עם נושא כל כך חשוב כמו החקלאות.

אלי אלאלוף: ל' בתשרי תשע"ז.

אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור.

אלי אלאלוף: השעה היא 11:15.

אלי אלאלוף: אני מברך את היוזמים של היום הזה.

אלי אלאלוף: אני לא רואה את הנציגים של חברי הכנסת, אז ההחלטות תתקבלנה פה היום פה אחד.

אלי אלאלוף: אז במסגרת יום החקלאות בכנסת, אנחנו התבקשנו לשים את הדגש על נושא של תעסוקה, נושא שבעיני מאד קשור לנושא חברתי רחב יותר של תעסוקה בפריפריה ותעסוקה של אוכלוסיות שונות ובכלל האוכלוסיות החלשות ביותר כמו העובדים הזרים ואי השילוב של עובדים ישראלים במערכת החקלאות וזה נובע מסיבות רבות, שאתם טובים ממני לפרט אותן.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אם מישהו רוצה לפתוח מטעם החקלאים, זה הזכות שלכם והכבוד שלנו שתפתחו.

אלי אלאלוף: מישהו מכם רוצה לפתוח?

<דוד קוכמן: אני אפתח.

אלי אלאלוף: בבקשה אדוני.

אלי אלאלוף: העיקרון הוא שכל אחד מציג את עצמו – שם ותפקיד לטובת הפרוטוקול.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<דוד קוכמן: אני דודו קוכמן, אני המזכ"ל של האיחוד החקלאי, התנועה המיישבת ואני מודה ליושב ראש על הדיון במסגרת יום החקלאות.

<דוד קוכמן: אני אגיד לך, כבוד יושב הראש, אני מוטרד ואני חושב שיכול להיות שבימי ההיסטוריה הלא רחוקים שלנו, זה יהיה סיפורי אגדה שפעם חגגו את יום החקלאות או יום ההתיישבות בכנסת ישראל, כי זה יהיה איזה שהם אגדות וסיפורים אורבאניים, כי לא תהיה יותר לא התיישבות ולא חקלאות.

<דוד קוכמן: אנחנו נמצאים במצב בעצם של שעת חירום.

<דוד קוכמן: מספר החקלאים נמצא מתחת לקו האדום והוא לא נובע בגלל שהחקלאים הם לא חקלאים טובים והם לא חקלאים מצטיינים והם לא יצירתיים והסחורה היא לא טובה.

<דוד קוכמן: הוא נובע מכך שהמדינה מדכא במו ידיה, במעשיה, כל יום, כל היום, בכל מיני מקומות ובכל מיני החלטות, את היכולת של החקלאים להתפרנס.

<דוד קוכמן: חקלאים יושבים ברחבי המדינה, הם מעבדים את השטחים מהרגב האחרון של גבולות המדינה ועד כל מקום שהם יכולים לעבד.

<דוד קוכמן: הם לא יכולים יותר לעשות את זה.

<דוד קוכמן: הגיל של החקלאים הוא כבר מעל גיל 60.

<דוד קוכמן: יש כאלה שאומרים שהגיל הוא - - -

אלי אלאלוף: אתה יכול להיות קונקרטי?

אלי אלאלוף: כשאתה אומר המדינה אשמה, אז מה?

אלי אלאלוף: אני גם המדינה.

אלי אלאלוף: אז בוא תפרט.

<קריאה: קודם כל זה נכון, המדינה אשמה.

<קריאה: ראש הממשלה ושר האוצר.

<דוד קוכמן: המדיניות שלה.

<דוד קוכמן: זה לא משהו שקשור לממשלה הספציפית הנוכחית היום, אבל זה המדיניות של הממשלות – בוא נגיד ב-10 השנים ואילך.

<דוד קוכמן: אנחנו רואים היום במדד ה-OECD שהתמיכות לחקלאות הישראלית לעומת התמיכות למדינות שחברות ב-OECD, אנחנו נמצאים במקום מאד גבוה, אבל במקום כמעט הכי נמוך - - -

אלי אלאלוף: אני שמח לציין את כניסתו של חבר הכנסת יצחק וקנין, שהוא גם חקלאי.

אלי אלאלוף: מושבניק אמנם.

<דוד קוכמן: זה לא אמנם.

<דוד קוכמן: יצחק וקנין - - -

אלי אלאלוף: לא, חס וחלילה.

אלי אלאלוף: אמנם זה - - -

<דוד קוכמן: הוא דוגמא ומופת מדם ליבו והוא זה שבעצם נלחם ומבין את העניינים האלה מקרוב.

אלי אלאלוף: לא רק בתחום החקלאות.

<דוד קוכמן: לא רק בתחום החקלאות, אבל בעניין הזה פיו וליבו שווים ולצערי הרב הוא חבר הכנסת היחידי שאני רואה שפעיל מטעם מפלגות הקואליציה שנמצאות בעניין הזה ונלחם בעניין של החקלאות, למרות שמדיניות הממשלה – וכשאני מדבר על מדיניות הממשלה אני מדבר גם על האוצר וגם על משרד החקלאות בנושאים מסוימים, וגם על הרגולציה של מינהל מקרקעי ישראל וגם גופים אחרים, שבמקום להבין שיש לנו שעת חירום ושצריך להתארגן כדי לפתור את בעיית החקלאים כי אם יש כל כך מעט חקלאים, כנראה שיש בעיה, במקום זה אנחנו ממשיכים לשמוע – ואני בא מחדר אחר שבו אנחנו ממשיכים לשמוע על כך שצריך לייצר עוד מגבלות, לייצר עוד בעיות בנושא של העובדים של החקלאים.

<דוד קוכמן: בנושא של התשלומים שמוטלים עליהם ומושתים עליהם, בנושא של העסקת עובדים, בנושא של המים.

<דוד קוכמן: אין כמעט נושא שבניגוד למה שקורה בעולם המודרני, שבו מעודדים חקלאים.

<דוד קוכמן: אומרים לחקלאי תגדל 30 דונם, תגדל 20 דונם, תגדל 10 פרות, אנחנו נעזור לך, נעודד אותך, רק תהיה חקלאי, כי חשוב לנו לשמור על המרחב הכפרי, חשוב לנו לשמור על חקלאות, זה מביא לנו תיירים, זה מביא לנו ביטחון מזון, זה מביא לנו מזון בריא.

<דוד קוכמן: כאן המדיניות היא בדיוק הפוכה.

<דוד קוכמן: זה מצב שאסור שהוא יימשך יותר.

<דוד קוכמן: יש לזה השלכות גם לוועדה שכבוד יושב הראש עומד בראשה לגבי הנושא של הרווחה של אזרחי מדינת ישראל ואני לא בטוח שאנחנו יכולים להבטיח שבעתיד הקרוב, העתיד הקרוב מאד, נוכל להבטיח שהביטחון של המזון, שהיום חלקו מגיע ממקורות לא בטוחים, עם איכויות מאד נמוכות, אני לא בטוח שזה מה שאנחנו רוצים במדינת ישראל.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אזהרה טובה.

אלי אלאלוף: יצחק, אתה רוצה?

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: קודם כל אני שמח על היום שמתקיים בכנסת, שנוגע בהרבה תחומים ששייכים לחקלאות במדינת ישראל.

יצחק וקנין: אני עצמי חקלאי ואני יודע מה הערך של החקלאות, של ההתיישבות, של אחיזה בקרקע, עד כמה זה חשוב, וגם אני חושב שיש לנו חקלאות שהיא בין הטובות בעולם, היא בין המתפתחות בעולם.

יצחק וקנין: צודק מה שאמר ידידי, דודי קוכמן, שאנחנו צריכים להישען על החקלאות שלנו ולא להישען על גחמות מדי פעם של ייבוא של תוצרת כזו או אחרת.

יצחק וקנין: כי אני אומר לכם, אף תוצרת לא משתווה לתוצרת הישראלית באיכות שלה, ברמה שלה, בכל פרמטר שניקח את זה.

יצחק וקנין: לצערנו, בשנים האחרונות אנחנו מרגישים שהחקלאות מרגישה כובד משקל בכל הנושא של העלויות שלה.

יצחק וקנין: חקלאים פורשים עקב זה שרובם בקושי מצליחים להתקיים מהחקלאות עקב המציאות שיש פערי תיווך גבוהים מאד.

יצחק וקנין: אני לא פעם אמרתי את הדברים האלה לכל מי שנוגע בדבר, כולל שרי החקלאות, כולל בקדנציות הקודמות.

יצחק וקנין: גם הגשתי הצעות חוק שנגעו לפערי התיווך ולצערי הרב היום אנחנו שומעים שגם שר האוצר וגם שר החקלאות רוצים לקבוע מספר מוצרים שעליהם הם יעשו פיקוח.

יצחק וקנין: אני נתתי את כל הדוגמאות האפשריות כהוכחה לכך שהחקלאי הוא הגורם, הוא זה שבעצם אין לו שום שייכות לפערי התיווך האלה.

יצחק וקנין: זאת אומרת לגובה שהצרכן משלם בסופו של דבר על תוצרת חקלאית, התשלום שלו בכלל לא נוגע לחקלאי.

יצחק וקנין: זאת אומרת זה כל השרשרת, מהחקלאי ומעלה.

יצחק וקנין: חקלאי רוצה לחיות בכבוד.

יצחק וקנין: אחד הדברים שנוגע לוועדה שאדוני יושב בראשה, הנושא של ההכרה בהוצאות – זה מסמך שהיה, שהתחלנו את הדיון בו, אבל עדיין לא גובשו הדברים – הנושא של הכרה בהוצאות של אותם עובדים שעובדים בחקלאות.

יצחק וקנין: אני רק אזכיר משהו.

יצחק וקנין: החקלאות הישראלית בשנים האחרונות היא מצומצמת, דהיינו שאם היה חקלאי שעיבד 10 דונם, היום יש חקלאי אחד שמעבד 300 דונם ו-200 דונם.

יצחק וקנין: אין כבר חקלאים קטנים.

יצחק וקנין: לצורך דבר כזה, אז חקלאי שהיו לו 10 דונם, 4 דונם, 5 דונם, ידע איך להשתלט על הדבר הזה ולעבד ולעשות את רוב הדברים בעצמו.

יצחק וקנין: כאשר החקלאות הפכה להיות יותר מצומצמת מבחינת החקלאים שמתעסקים בה, היה צורך, כבר אנחנו מדברים על ה-20-25 שנים האחרונות, לייבא עובדים.

יצחק וקנין: העובדים ברובם הם עובדים תאילנדים, שלדעתי משתלבים בצורה הטובה ביותר.

יצחק וקנין: וגם פה היו עליות וירידות והחלטות ממשלה וכל פעם קם איזה פקיד ומחליט שהוא לא חושב שצריך לייבא עובדים ולא צריך עובדים ואפשר להשתמש בידיים ישראליות לצורך זה.

יצחק וקנין: כל הניסיונות כשלו.

יצחק וקנין: אני פעלתי מול פקידי האוצר, אותם אלה שבעצם צריכים לקבל החלטות במשרד המשפטים כשהיה מתווה הפחתה בעובדים הזרים, כדי שלא יהיה מתווה הפחתה ונגיע למציאות כזאת שחקלאי יראה את העתיד בנושא של כוח האדם שעומד לרשותו, על מנת לתפעל את אותן חממות או את אותם שטחים שהוא מחזיק ומעבד אותם.

יצחק וקנין: ולאט לאט אנחנו מגיעים לאיזו ישורת שלא תהיה ברירה.

יצחק וקנין: אנחנו בשנים האחרונות מנסים להכניס יותר עובדים פלסטינים, אבל הדבר הזה כמעט ולא מצליח בגלל שיש סגרים, דווקא בפיקים כאלה שאתה צריך אותם וזה גורם לבעיה לא פשוטה.

יצחק וקנין: ולכן, לאורך כל הדרך אנחנו חושבים שהעובדים התאילנדים זה כמו כפפה ליד בחקלאות.

יצחק וקנין: דבר שני שחשוב מאד לקחת אותו בחשבון, שעד היום ההכרה בהוצאות הייתה מזערית, כי בכל זאת אתה לוקח עובד תאילנדי, אתה נותן לו מגורים, אתה נותן לו את כל התנאים שהוא צריך, כולל איזה תצרוכת מזון שאתה מחויב לתת לו, ואתה מקבל עליה סכומים שהם לעג לרש.

יצחק וקנין: עד לפני תקופה שילמו 250-300 שקלים ועדיין זה משולם היום.

יצחק וקנין: לאור דיונים שהיו לנו עם האוצר, שאני השתתפתי בחלקם ביחד עם דובי אמיתי ועוד נציגים אחרים של החקלאות, מדברים היום להגיע לאיזה 500 שקלים ואני חושב שזה גם – כל התחשיבים מראים שזה מעל 900 שקלים.

יצחק וקנין: אז אני חושב שזה צריך להגיע פה לאיזה קו, כי בכל זאת זה חלק מההוצאות המוכרות לחקלאי ובסופו של יום זה גם מכביד על יותר המחייה שלנו, בשורה התחתונה.

יצחק וקנין: לכן אני רואה חשיבות גדולה בדיון הזה, שאתה קיימת בזמנו ואני מקווה שעוד נמשיך את הדיון הזה, על מנת להגיע לפתרון בנושא של ההכרה בהוצאות הללו.

יצחק וקנין: יש לזה חשיבות גדולה.

יצחק וקנין: יש חשיבות בכלל, אמרתי, בכל הנושא של העסקת עובדים תאילנדים בחקלאות.

יצחק וקנין: זה פשוט הדבר היחידי שאיתו אפשר ללכת ביחד וגם לראות אופק בתעסוקה היומיומית והפיתוח של המשק החקלאי.

יצחק וקנין: והדבר האחרון שאני אומר שאנחנו נוגעים בו בתקופה האחרונה, גם הנושא של המים לחקלאות, שבשנים האחרונות האמיר אפילו למחירים שלא ידענו אותם.

יצחק וקנין: ב-8-9 שנים האחרונות זה הגיע למחירים שהחקלאי לא יכול לעמוד במחירים הללו.

יצחק וקנין: אני בתוך ועדת הפנים, ביחד עם דודי אמסלם-.

יצחק וקנין: בוא נגיד הגענו לאיזה מתווה שפותר בעיה רצינית.

יצחק וקנין: גם הורדנו את מחיר המים.

יצחק וקנין: האוצר שותף לזה.

יצחק וקנין: אנחנו נציג את זה בפני החקלאים בתקופה הקרובה.

יצחק וקנין: זה יהיה בשבוע וחצי הקרוב כדי להגיע להסכמות סופיות ואם צריך שיפורים במתווה הזה.

יצחק וקנין: לדעתי המתווה הזה הוא טוב לכלל החקלאות, כי המחירים ירדו כמעט ל-1.5 שקלים, שזה מחיר שאם אני לוקח את מה שהיה – ויש מקומות שאנחנו מנסים לתת להם פתרון, שהם היו מפיקים פרטיים.

יצחק וקנין: גם להם אנחנו מנסים לפתור את הבעיה ואני חושב שביחד עם האוצר הגענו להסכמה גם של השקעות של כמיליארד שקלים בנושא המים ותשתיות המים, וגם הורדה במחיר המים, שזו אני חושב בשורה, אולי אחת הבשורות הטובות ביותר לכלל החקלאים במדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

אלי אלאלוף: דובי, מתי שתרצה תגיד לי.

<דובי אמיתי: טוב.

<דובי אמיתי: תודה.

<נועה שאואר: נועה שאואר מקו לעובד.

<נועה שאואר: אני רוצה להגיד שגם עם הדברים של חבר הכנסת וקנין וגם עם הדברים שהחקלאים אומרים, אני בעצם מאד מסכימה וגם קו לעבוד מאד מסכים.

<נועה שאואר: יש איזו שהיא בעיה מאד מאד עקרונית בענף החקלאות - - -

אלי אלאלוף: זה נראה לי מוזר שאת מסכימה.

<נועה שאואר: אז זהו, אני אגיע לנקודה.

<קריאה: תיכף זה ישתנה.

<נועה שאואר: לא, לא, לא, להיפך.

<נועה שאואר: חכו.

<נועה שאואר: תנו לי שנייה.

<נועה שאואר: יש איזו שהיא נקודה שהחקלאים צודקים על העדר סובסידיות שהן ברות קיימה בענף החקלאות ועלויות מאד מאד גבוהות של העסקת עובדים, שהן עלויות הרבה יותר גבוהות מאשר העסקת עובדים ישראלים.

<נועה שאואר: איך שהוא יצא שבהתוויה של מדיניות של כמה ממשלות – לא ספציפית הממשלה הזאת, אלא לאורך זמן – מנקודת מבט כרגע אך ורק של העובדים, העובדים גם נושאים את העלויות ואת העדר הסובסידיות לענף החקלאות ואת המשברים של ענף החקלאות ואת הבעיות בענף החקלאות.

<נועה שאואר: העובדים מתבקשים כל פעם מחדש ובכל דיון שעולה לשלם על הבעיות האלה.

<נועה שאואר: הם מתבקשים לשלם על עלויות ההעסקה הגבוהות, על עלויות חידוש הויזות והאשרות, ועל כל המסגרת הזאת בעצם של העסקה - - -

<דוד קוכמן: איפה הם משלמים את זה?

<נועה שאואר: לא, לא.

<נועה שאואר: הם לא משלמים.

<דוד קוכמן: אה, הם לא משלמים?

<נועה שאואר: הם מתבקשים מעל השולחן כל פעם לשלם.

<דוד קוכמן: התבלבלתי כבר.

<קריאה: אנחנו מבקשים לא לשלם.

<קריאה: לא שהם ישלמו.

<נועה שאואר: שנייה, אני אסיים להגיד את מה שיש לי להגיד ואז.

<קריאה: הם מרוויחים יותר טוב מישראלים היום, העובדים הזרים.

אלי אלאלוף: אתם שמים לב?

אלי אלאלוף: אחד מתחיל להעיר ומתחילה שרשרת ואז נאבד את מהות הדיון.

<נועה שאואר: כן.

אלי אלאלוף: אז ברשותכם תתאפקו.

אלי אלאלוף: יש לנו זמן לדיון.

<נועה שאואר: אני כבר מסיימת.

<קריאה: בחקלאות - - -

אלי אלאלוף: לא, לא, אל תפריע בבקשה.

אלי אלאלוף: עכשיו אתה כבר מפריע.

<נועה שאואר: אחד הדברים הקריטיים שאנחנו חושבים בקו לעובד, או אחד מתוך הרבה דברים קריטיים שאנחנו חושבים בקו לעובד, שצריך לקדם בנושא של העסקת עובדים זרים בענף החקלאות, הוא כמובן הנושא שעלה פה כבר כמה פעמים, שזה הנושא של הסדרת הפיקדון לעובדים הזרים, שהעובדים יוכלו לקבל את הזכויות הסוציאליות שלהם עם יציאתם מישראל, ואז בעצם המדינה, כמו בעצם בכל הנושאים האחרים, לא תשאיר את החקלאים ואת העובדים להתווכח על עלויות ועל כספים ועל משכורות ויותר, ושילם, ופחות, אלא המדינה בעצם תיקח אחריות על העסקת העובדים הזרים האלה, ובעצם תחייב את החקלאים ותאכוף את זה לשלם זכויות סוציאליות וזה ייצא כבר מהעניין של הדיון האישי.

<נועה שאואר: הדבר השני שהוא דבר קריטי - - -

אלי אלאלוף: מה זה דיון אישי פה?

אלי אלאלוף: לא הבנתי את זה.

<נועה שאואר: דיון אישי בין עובד חקלאות לבין המעסיק שלו לגבי הזכויות הסוציאליות שלו והתשלום בפועל שלהן.

<נועה שאואר: והדבר השני והקריטי, זו איזו שהיא הסדרה של מערכת הכבילה שנמצאת היום בין עובד למעביד.

<נועה שאואר: ואני חושבת שרוב החקלאים בחדר יוכלו גם להסכים איתנו, שיש איזו שהיא בעיה שהעובדים והחקלאים רשומים אחד על שמו של השני, מה שבעצם מונע מהחקלאים לקבל עובדים חדשים לעבודה, עד שהעובד שרשום על שמם יוצא מהארץ או נרשם על עובד אחר.

<נועה שאואר: ובכל הסיבוך הבירוקראטי הזה, חקלאים הרבה פעמים מוצאים את עצמם עם ויזות תפוסות, שלא יכולים בעצם לרשום עובדים חדשים, ועובדים שלא יצאו מהארץ או לא נרשמו כמו שצריך.

<נועה שאואר: ברגע שתהיה אפשרות לפתור את הבעיה הזאת, שהדיון שלה כנראה צריך להתקיים בוועדת הפנים, כי הוא באמת קשור לעניין של אשרות וקשר של כבילה את החקלאים לעובדים ולהיפך, תהיה אפשרות באמת של שחרור של החקלאים מהעול של העובדים והצורך לדאוג – וכן יוצאים מהארץ ולא יוצאים מהארץ – וגם שחרור של העובדים מהחקלאים והיכולת לבחור חקלאים חדשים, חקלאים שהם רוצים לעבוד אצלם.

<נועה שאואר: אנשים הוגנים יותר, הוגנים פחות ולייצר לזה איזה שהוא שוק, שהוא שוק עבודה הגיוני ולא שוק עבודה שכולם כבולים אחד לשני ולא מצליחים להתפרנס בכבוד – החקלאים וגם העובדים.

אלי אלאלוף: אוקיי, בבקשה אדוני.

<קריאה: העובדים - - - יותר מהחקלאים.

<נועה שאואר: לי יש סטטיסטיקות אחרות.

<קריאה: אני לא יודע מאיפה הסטטיסטיקות שלכם.

<נועה שאואר: אני גם לא יודעת מאיפה הסטטיסטיקות שלכם.

<קריאה: העובדים הזרים היום עושים בנו מה שהם רוצים.

<קריאה: הם רוצים, הם לוקחים את ה - - - ועוזבים אותנו - - -

אלי אלאלוף: אדוני, קיבלת את רשות הדיבור?

<קריאה: אני מבקש את רשות הדיבור.

אלי אלאלוף: כשתקבל תדבר.

אלי אלאלוף: בינתיים אני מבקש, אל תחייבו אותי בדיון כזה שאמור להיות ענייני, שנהפוך את זה לסדרנים ולהביא את הסדרנים כדי לבקש שקט.

אלי אלאלוף: אז בבקשה, זה גם חבר שלכם.

<אברהם דניאל: בוקר טוב.

<אברהם דניאל: שמי דניאל אברהם, אני יושב ראש התאחדות החקלאים החדשה באיגוד לשכות המסחר.

<אברהם דניאל: קודם כל לעניין הכבילה, אני רוצה להשיב לגברתי.

<אברהם דניאל: היא חייבת להיות בשלב זה, כל עוד שישנה מכסה.

<אברהם דניאל: מה שאנחנו חושבים שצריך להיות, שהנושא של העובדים הזרים, שכל חקלאי יוכל להעסיק את העובדים על פי צורכי המשק שלו וצריך לבטל את העניין הזה של המכסות.

<אברהם דניאל: מה כן?

<אברהם דניאל: אנחנו גם נותנים פתרון נוסף בעניין של סחר בעובדים.

<אברהם דניאל: כי משרד החקלאות בחיים לא יכול לחלק את המכסה של העובדים הזרים בצורה מדויקת.

<אברהם דניאל: תמיד יש כאלה שמקבלים פחות ויש כאלה שמקבלים יותר, ועל כן יש לאפשר לנו לקבל את העובדים על פי צורך.

<אברהם דניאל: כמו שלא מתערבים במשק שלי – כמה טרקטורים אני קונה – הם לא צריכים להתערב בכמה עובדים אני מעסיק.

<אברהם דניאל: יחד עם זאת, אנחנו לא נעבור בגדול את המכסה.

<אברהם דניאל: אני מעריך שאנחנו לא נעבור את ה-28,000 עובדים, אם יאפשרו לנו בדרך הזאת לקבל את העובדים.

<אברהם דניאל: זה אחד.

<אברהם דניאל: שניים, בעניין כל האגרות והמיסים, אני חושב שהעניין הזה חייב לקבל איזה שהוא פתרון, בטח ובטח כשמצבם של החקלאים במצב הקשה הזה, שאין לנו דור המשך ואני לא אחזור על העניין הזה, שכולנו כבר מבוגרים, בגילאים של 65 – זה הגיל הממוצע.

<אברהם דניאל: נשארנו 5,000 חקלאים בלבד.

<אברהם דניאל: אז לכן אני גם מציע שאת האגרות האלה כבר חייבים לבטל.

<אברהם דניאל: זה לא הגיוני שאנחנו נשלם בכפילות על פי מספר העובדים.

<אברהם דניאל: אם אני מגיש בקשה למשרד החקלאות, אז מכפילים את זה במספר העובדים.

<אברהם דניאל: זה אותו נייר, אותה חוברת, לא צריך להכפיל את זה בשום מכפלות.

<אברהם דניאל: זה הדבר השני.

<אברהם דניאל: הדבר השלישי, בעניין שמדברים על פיצויים וכל הדברים הנלווים לזה.

<אברהם דניאל: אני לא בטוח שאני צריך לשלם פיצויים ופנסיה לעובד הזר.

<אברהם דניאל: ואני אגיד לך גם למה.

<אברהם דניאל: הוא בא לתקופה שהיא מוגדרת מראש, הוא בא לתקופה קצובה, הוא בא לעבוד פה חמש שנים.

<אברהם דניאל: אני לא חושב שאני צריך לשאת גם בנטל הזה.

<אברהם דניאל: דבר רביעי, אני לא רוצה לקשור את זה גם למגורי העובדים הזרים.

<אברהם דניאל: מגורי העובדים הזרים, אם מגיע לי אני צריך לקבל אותם ובטח ובטח אם אני צריך להפקיד כבר לפנסיה, אז אני לא רוצה להפקיד את זה במדינה.

<אברהם דניאל: שיאפשרו להפקיד את זה בחברות הביטוח, מי שעוסק בפנסיה, נקודה.

<אברהם דניאל: כי אני לא מאמין למדינה.

<אברהם דניאל: ואני אתן לך דוגמא, אם העובד הזר נניח ברח לי, אז המדינה מחליטה לחלט את הכספים.

<אברהם דניאל: מי אמר שהעובד לא יתבע אותי למחרת בבוקר, כשהוא מגיע לתאילנד, יגיש נגדי תביעה.

<אברהם דניאל: אני המעסיק הישיר שלו ולא ממשלת ישראל המעסיקה ולכן אני אתבע לדין.

<אברהם דניאל: גם הפנסיה שמדובר עליה, היא לא במאה אחוז.

<אברהם דניאל: זה חלק על חשבון.

<אברהם דניאל: זאת אומרת באף מקרה אני לא מוגן עד הסוף.

<אברהם דניאל: לכן, אם אני לא מוגן ואם בדרך הזאת אני בסופו של דבר גם אתבע לדין, אז אני חושב שהדבר הזה צריך להיבחן יותר ביסודיות ואני לא חושב שאני צריך לשלם את זה.

<אברהם דניאל: תודה לך, אדוני יושב הראש.

אלי אלאלוף: תודה, תודה.

אלי אלאלוף: תרשו לי - למרות שזה מבטא את הבורות האישית שלי - לא התקיים אף פעם דיון על נושא של תנאי העסקה של העובדים הזרים בצורה מסודרת, שמראש מתכננים ולא על כל פיפס מתחילים דיונים עקרוניים שהם מביאים בעיות?

<דוד קוכמן: היו עשרות ישיבות.

יצחק וקנין: אני מוכרח להגיד לך, אני השתתפתי בעשרות ישיבות מול האוצר.

יצחק וקנין: כל הזמן אתה צריך להוכיח שהתחשיב הזה נכון והתחשיב הזה נכון.

יצחק וקנין: קחו כל גורם חיצוני, תנו לו לעשות תחשיב מה העלויות של החזקת עובד, תגידו לנו מה העלויות.

יצחק וקנין: אתם תיקחו חברה חיצונית שתבדוק את זה.

יצחק וקנין: כל חברה שבדקה לא מצאה פחות מ-750 שקלים והם מורחים אותנו כבר, תבין.

יצחק וקנין: אני מכיר את הדיון הזה שש שנים רצוף רק בנושא הזה.

אלי אלאלוף: אבל לא רק הנושא - - -

יצחק וקנין: זה אחד.

יצחק וקנין: שניים, הייתה בעיה ואני אסביר.

יצחק וקנין: נושא העובדים הזרים עבר כמה תהפוכות.

יצחק וקנין: בשנים הראשונות, כאשר התחילו לייבא את העובדים הזרים, הם הובאו דרך תנועת המושבים בכלל, מי שזוכר את ההיסטוריה וזה בכלל לא עבר דרך המעסיק הפרטי.

יצחק וקנין: תנועת המושבים חילקה אותם בארץ בהתאם לאיזה פרמטרים שכל אחד מסר – כמה דונמים יש לו וכו'.

יצחק וקנין: בשנים האחרונות הקפיצו את זה למשרד הכלכלה, משרד הכלכלה מקבל חומר ממשרד החקלאות, אתה מדווח למשרד החקלאות, למחוזות, כמה דונמים יש לך ואז אתה מקבל את העובדה על שמך.

יצחק וקנין: אני יצחק וקנין מקבל עובד על שמי.

יצחק וקנין: הוויזה באה עלי.

יצחק וקנין: בשנים הקודמות זה לא היה כך.

יצחק וקנין: זאת אומרת זה עבר כמה-.

יצחק וקנין: עצם כל התעסוקה הייתה, אפילו התשלום לא היה לעובד.

יצחק וקנין: התשלום היה משולם לתנועת המושבים בהתחלה.

יצחק וקנין: אחרי כן - - -

אלי אלאלוף: ברשותך, יצחק, אי אפשר יהיה לפתור הכל היום.

אלי אלאלוף: אני רוצה להתקדם.

אלי אלאלוף: זה אתגר גם בשבילי.

אלי אלאלוף: אני לא חקלאי, למרות שהייתי מת להיות חקלאי.

<אברהם דניאל: לא כדאי לך.

<אברהם דניאל: לא כדאי לך עכשיו.

אלי אלאלוף: בגיל, אין לי, אבל אני חייב לספר לכם אישית.

אלי אלאלוף: אני בא ממשפחה מרוקאית מפאס.

אלי אלאלוף: כולם בורגנים, אבל אבא שלי החליט שעולים לארץ, הוא עולה עם 10 ילדים ויהיה מושבניק.

אלי אלאלוף: ואז הוא שלח את אחד האחים שלי, מאיר, ללמוד חקלאות.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: כדי שנהיה מושבניקים.

אלי אלאלוף: לצערי אבי נפטר בגיל צעיר והשאיר את עשרה ילדים במרוקו.

אלי אלאלוף: אז אני הייתי מגשים את החלום של אבא שלי.

אלי אלאלוף: אז אתה לא תמחק לי את זה.

<אברהם דניאל: לא, לא, זה בסדר.

<אברהם דניאל: אם זה החלום, זה בסדר.

אלי אלאלוף: תשאיר לי את האהבה לחקלאות ולקרקע ולמדינה שלנו, שאני בטוח שאני חולק אתכם את כל האהבות האלה.

אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר, אני ועדת העבודה וזה תעסוקה וזה רווחה וזה של העובדים במיוחד.

אלי אלאלוף: אני הייתי מת לקדם נושא של העובדים במגזר החקלאות.

אלי אלאלוף: איך אתה, עם הניסיון שלך, אתה יותר ממני, איך עם הניסיון שלכם ועם הידע שלכם אני יכול להעביר – אם זה בהצעת חוק פרטית, משותפת עם חברים, אם זה בהצעת חוק ממשלתית, שאולי אני אשכנע את המערכת – מתמודדים אחת ולתמיד עם נושא התעסוקה, מפני שגם החלום זה גם להביא לא רק עובדים זרים, אלא להביא את בני ישראל, בני תושבי ישראל, אזרחי ישראל, לתחום הזה.

אלי אלאלוף: אני מת לעשות את זה.

אלי אלאלוף: זה נראה לי משהו - - -

יצחק וקנין: לפי שהוא ידבר, ידידי, אלי, יושב ראש הוועדה.

יצחק וקנין: לפני שדובי ידבר אני אגיד לך איך אני חושב שפותרים בעיות.

יצחק וקנין: מהניסיון האישי שלי – אני כבר 21 שנים בכנסת – זאת אומרת אני קצת מכיר את הדינאמיקה.

יצחק וקנין: אם רוצים לפתור בעיות, הנה, אנחנו לקחנו את נושא המים ואני יכול להגיד לך - - -

אלי אלאלוף: אז הנה, בצורה הזאת.

יצחק וקנין: רק דקה.

יצחק וקנין: בתוך חודשיים וחצי קיימנו לפחות 25 דיונים.

יצחק וקנין: זימנו את זה, זימנו את זה, זימנו את זה, אני.

יצחק וקנין: אני באתי לפה ועוד דיון ועוד דיון ועוד דיון ולחצנו ולא נתנו למערכת לברוח, כי האוצר לפעמים רוצה לברוח.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: כשהוא רואה שהוא צריך להוציא כסף מהכיס הוא בורח.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: לקחנו אותם וקשרנו אותם לתוך המערכת הזאת ואנחנו ממש יש לנו כבר סיכומים כתובים, גמורים.

יצחק וקנין: לדעתי אם כבודו ייקח את הנושא הזה, יטיל אולי אפילו על תת ועדה אצלך בוועדה הזאת למספר אנשים, ואני מוכן להיות שותף חיצוני, לבוא לפה, לתת את חלקי בנושא הזה ואני אומר לך שאנחנו יכולים תוך חודש להביא לך נייר כתוב ולהגיע לסיכומים בנושא הזה.

יצחק וקנין: אני אומר את זה באחריות מלאה.

יצחק וקנין: הכל תלוי ברצון שלנו להביא את זה לפתרון.

יצחק וקנין: עכשיו דובי, תמשיך את מה שאתה חושב.

<דובי אמיתי: אפשר, אדוני יושב הראש?

אלי אלאלוף: בבקשה דובי.

<דובי אמיתי: אז ראשית אני רוצה לברך על הדיון.

אלי אלאלוף: שם ותפקיד לטובת הפרוטוקול.

<דובי אמיתי: דובי אמיתי, נשיא התאחדות האיכרים.

<דובי אמיתי: אני רוצה לברך על הדיון של ועדת העבודה ברשותך, את חבר הכנסת איציק וקנין שנמצא פה.

<דובי אמיתי: אני חושב שמצד אחד זה יום חג ויום ציון שהכנסת מציינת את התמיכה שלה בחקלאות, ומצד שני, כשאתה מסתכל מסביב, אז לפחות אני מכיר אני חושב את כולם, זה יום זעקה שאנחנו מאד חרדים לעתיד הענף הזה.

<דובי אמיתי: ולמען הגילוי הנאות ולמען כולנו, אני רוצה לציין את שר האוצר, שבנושא העובדים הזרים עשה צעד ענק לפני מספןר חודשים ואני חושב שהרבה לפניו ניסו והוא הבטיח והוא קיים, והוא ביטל 10% מס מעסיקים.

<דובי אמיתי: הוא ביטל את ה-10% מס מעסיקים מתוך ראייה של הוזלת יוקר המחייה.

<דובי אמיתי: כי מה שקרה במס הזה, הוא פגע גם בנו, אבל בסופו של דבר מי ששילם את המחיר זה הצרכן.

<דובי אמיתי: ונכון להיום, כל הרגולציה הנוספת על העסקת העובדים הזרים היא פוגעת לא רק בנו, היא פוגעת גם בצרכנים.

<דובי אמיתי: אני אנסה לענות לשאלה שלך, ואני אומר לך, אדוני יושב הראש, העובדים הזרים מועסקים בראש ובראשונה על פי חוק השכר, הגנת השכר, הסכם קיבוצי, צו הרחבה וככה הם מועסקים בכל המדינות המפותחות.

<דובי אמיתי: כי יש היום תעסוקה של עובדים שמגיעים גם ממזרח אירופה למערב אירופה והחוק אומר וההבנות, וההסכמות וההסכמים, מדברים על כך שכל עובד שנכנס למדינה בהסכם בילטראלי, מקבל את אותם תנאים שמקבלים העובדים המקומיים.

<דובי אמיתי: לא פחות ולא יותר.

<דובי אמיתי: אבל מה אנחנו עשינו?

<דובי אמיתי: המוח היצירתי שלנו, לשלושת הפרמטרים האלה, שככה היה צריך להעסיק את העובדים, כי עובד מתאילנד או עובד מויאטנם לא שונה מעובד מישראל.

<דובי אמיתי: ככה זה נהוג בכל העולם.

<דובי אמיתי: אנחנו החלטנו שאנחנו רוצים להוסיף חוק.

<דובי אמיתי: חוק עובדים זרים.

<דובי אמיתי: בחוק הזה הכנסנו רגולציה, עלויות ותוספות שזה מיותר לחלוטין.

<דובי אמיתי: אם אתה שואל אותי בדרך הכי פשוטה – צריך לבטל את חוק עובדים זרים.

<דובי אמיתי: הוא מיותר לחלוטין.

<דובי אמיתי: הם צריכים להיות מועסקים כמו כל עובד במדינת ישראל.

<דובי אמיתי: וצריך לפקח וצריך לבקר וצריך לאכוף, בדיוק כמו כל עובד.

<דובי אמיתי: יותר מזה.

<דובי אמיתי: גרמנו למצב, וממה זה הגיע – כי בזמנו הנחת העבודה בממשלה הייתה שאם נגביל או נשית עלויות נוספות על העובדים הזרים, מן הסתם נוכל להחזיר הרבה ישראלים למעגל התעסוקה.

<דובי אמיתי: הדבר הזה הוכח שהוא לא נכון.

<דובי אמיתי: החקלאות בישראל זקוקה ל-45,000 עובדים על פי המפתח של משרד החקלאות.

<דובי אמיתי: היום אנחנו מעסיקים אולי 22,000.

<דובי אמיתי: מותר לנו 25,000, אנחנו ב-22,000.

<דובי אמיתי: משרד החקלאות בא וקבע את עמדתו – 45,000 עובדים זרים.

<דובי אמיתי: אם נוריד את כל חוק עובדים זרים as is, ונעסיק אותם על פי חוקי העבודה של מדינת ישראל, הם יקבלו כמו כולם.

<דובי אמיתי: נכון להיום נוצר מצב אבסורדי - - -

<נועה שאואר: אז למה לא - - -

<דובי אמיתי: נוצר מצב אבסורדי שעובד זר מקבל יותר מהשכן הישראלי שלו.

<דובי אמיתי: אני אתן רק דוגמא אחת.

<דובי אמיתי: סעיף 25 (א), אם עורכי הדין יתקנו אותי אני מוכן, לחוק הגנת השכר, בא ואומר שניתן לקזז עד 25% בהסכמה של העובד אל מול המעביד, שהמעביד ייתן לו את שירותי הלינה, את החשמל, את המים ואת כל מה שמסביב, אבל לא יותר מ-25% מגובה השכר.

<דובי אמיתי: ככה אנחנו מעסיקים היום את העובדים הישראלים שמגיעים אלינו למשקים, ובלי עין הרע אנחנו מצליחים להביא את מי שבאמת מוכן להיות.

<דובי אמיתי: אותו עובד זר, שנמצא באותם מגורים, אנחנו לא יכולים לקזז לו.

<דובי אמיתי: לא רק שאנחנו לא יכולים לקזז לו, גם ההוצאה היא לא מוכרת לנו.

<דובי אמיתי: כשאני משלם עבורו את המים, את החשמל, את הארנונה, את המגורים, את החימום, את הקירור, אני לא יכול לקזז את זה ממנו.

<דובי אמיתי: עכשיו אני אומר לך אדוני יושב הראש, לא הבאתי את הנייר, כי אני מוצא לנכון להגיש לך אותו בנפרד שתראה אותו.

<דובי אמיתי: מדינת ישראל, על עצם העובדה שלא מאפשרת לנו לנכות מהעובד את ההוצאות האמיתיות שלנו, מפסידה כל שנה 50 מיליון שקלים הכנסה ממיסים.

<דובי אמיתי: אני מודיע לך, אני אגיד לך אותו בנפרד.

<דובי אמיתי: אתה תלמד אותו, כי זה אולי נכון לכאן.

<דובי אמיתי: לאחר מכן נוכל להתקדם.

<דובי אמיתי: שורה תחתונה: לבטל את חוק עובדים זרים, להעסיק את העובדים על פי חוקי העבודה של מדינת ישראל, עם כל המשמעות שלהם ובכך - - -

<נועה שאואר: אבל זה המשמעות של חוק עובדים זרים.

<נועה שאואר: להעסיק אותם - - -

<דובי אמיתי: אני לא הפרעתי לך.

<נועה שאואר: אני פשוט לא מבינה למה אתה עושה הפרדה.

<נועה שאואר: זה המשמעות.

אלי אלאלוף: טוב, זה ממש לא השולחן לדיון.

אלי אלאלוף: שמעת.

אלי אלאלוף: לפחות - - -

<קריאה: מי משלם אגרות?

<קריאה: מי משלם הכל מסביב?

אלי אלאלוף: ברור זה לבטל חוק.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: תודה דובי.

אלי אלאלוף: חברים, כן, בבקשה.

<יפתח בן דוד: שלום.

<יפתח בן דוד: לי קוראים יפתח בן דוד ואני ממושב פארן בעברה, אני חקלאי מפארן, מתעסק בפלפל, עגלים הודים, כל מיני דברים שמעניינים או לא.

<יפתח בן דוד: שמעתי פה.

<יפתח בן דוד: אנחנו תמיד מתכנסים לנושא העובדים הזרים, למרבה הצער זה חבל, אבל אין מנוס.

<יפתח בן דוד: שני דברים קטנים כדאי להבין.

אלי אלאלוף: אני מוכן שנקיים דיון למה אין עובדים ישראלים.

<יפתח בן דוד: לא, לא, גם אנחנו מוכנים לקיים דיון למה אין עובדים ישראלים, וב-45 מעלות בערבה, או גם ב-35 מעלות לא מגיעים אלינו.

אלי אלאלוף: כמה זמן אתה חי בערבה?

<יפתח בן דוד: אני חי בערבה 45 שנה.

אלי אלאלוף: נו, למה כן אתה ועובד ישראלי לא?

<יפתח בן דוד: אבל הוא לא רוצה לבוא.

<יפתח בן דוד: הוא לא רוצה.

<יפתח בן דוד: בקיץ הוא לא רוצה לעבוד - - -

אלי אלאלוף: אולי התנאים לא מספיקים?

<יפתח בן דוד: התנאים - - -

אלי אלאלוף: אולי העתיד שלו לא מסודר.

<יפתח בן דוד: העתיד – תראה, אני לא יודע.

<יפתח בן דוד: לעובד זמני - - -

אלי אלאלוף: אמנם יש תנאים - - - נוספים, אתם מתרצים כל הזמן - - -

<יפתח בן דוד: סליחה, אני לא מתרץ שום דבר.

אלי אלאלוף: אין עובדים ישראלים מפני שלא נוח לא לעבוד בתנאים קשים.

<יפתח בן דוד: שיבואו.

<יפתח בן דוד: באים עובדים, לא נשארים.

יצחק וקנין: המדינה נתנה תמריץ עוד 1,500 שקלים לעובד ישראלי שיבוא ולא באו.

<קריאה: בן גוריון אמר רק המשוגעים מגיעים לשדה בוקר, אבל לא כל המשוגעים מגיעים, וזה העניין.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

<יפתח בן דוד: עניין העובדים הזרים, כמו שהערת קודם, הוא מפוזר בין שבעה או שמונה משרדי ממשלה, שכל חודש או כל שנה או כל שבוע מחליטים איזה שהוא טריז לתקוע.

<יפתח בן דוד: החקלאי אינו יודע מי עובד אצלו, מה הוא עולה לו, לאן הוא רוצה.

<יפתח בן דוד: עכשיו יש שני עניינים קטנים.

<יפתח בן דוד: עניין שלפי דעתי צריך לרכז את זה במשרד אחד, שיטפל רק בדבר הזה ולא כל אחד יוכל לגזור קופון מאגף התקציבים או ממשרד הפנים או משרד הכלכלה, שעכשיו עבר למשרד הרווחה, למיטב הבנתי.

<יפתח בן דוד: אם אני טועה אז תתקנו אותי.

<יפתח בן דוד: יש עניין של פנסיה.

<יפתח בן דוד: עובד - - -

אלי אלאלוף: אל תהיה בטוח שאני יכול לתקן א ותך.

<יפתח בן דוד: אני מעריך שבטוח.

אלי אלאלוף: זו אהבה חלקית.

<יפתח בן דוד: בכל אופן, רוצים שנעביר פנסיה לעובד.

<יפתח בן דוד: אין תקנה שנחקקה על זה.

<יפתח בן דוד: משרד הכלכלה שלח מסר לחקלאים, גברת איריס מעיין – מחודש זה וזה תפקידו בפנסיה.

<יפתח בן דוד: קופות הפנסיה הפרטיות כי הן בברירת מחדל.

<יפתח בן דוד: הוא כותב בדף – הוא רוצה 7% על ההפקדה החודשית ו-2.5% על הצבירה.

<יפתח בן דוד: זה אולי מעשה סדום אם אתה עוזב את הערבה, תסלחו על הביטוי, לא הגיוני בעליל.

<יפתח בן דוד: והמדינה, לכשתשתחרר את הכסף, 15%.

<יפתח בן דוד: אין אפשרות בינתיים לבצע את זה, אבל משרד הכלכלה מבקר, לפחות בערבה מה שאני יודע וביקשנו מחופש המידע של משרד הכלכלה שיגיד לנו כמה ביקורות היו על הדבר הזה.

<יפתח בן דוד: לא יודע איך זה יכול להיות.

<יפתח בן דוד: דבר אחר, שאלתי פה את נציג מס הכנסה, מותר לקזז מהעובד הזה 234 שקלים, כשהמגורים לא בבעלותך בדרום.

<יפתח בן דוד: 234 שקלים.

<יפתח בן דוד: בא מס הכנסה, ניכויים, אני אומר לו הנה, העובד הזה קיזזתי לו 234 שקלים.

<יפתח בן דוד: הוא אומר 234 שקלים אי אפשר לקבל שובך בלי היונים, הוא מגלם את השווי של 1,000 שקלים ושלח לי שומה.

<יפתח בן דוד: שאלתי גם את הגברת ממשרד החקלאות, את הגברת כרמי, לא קיבלתי תשובה.

<יפתח בן דוד: איך זה יכו להיות הדבר הזה?

<יפתח בן דוד: לא יכול להיות.

<יפתח בן דוד: לא קיבלנו תשובה במשך שנה על הדבר הזה.

<יפתח בן דוד: וכל דבר שאתה נוגע הוא מייקר.

<יפתח בן דוד: בסוף זה נופל על הצרכן או שהחקלאי הלך הביתה.

<יפתח בן דוד: אני מקווה שייקח גוף אחד, שמר שיינין יסביר לי למה מותר רק 234 שקלים.

<יפתח בן דוד: נשגב מבינתי.

<יפתח בן דוד: אני מוכן, גם אני רוצה לגור ב-234 שקלים.

<יפתח בן דוד: קצת קשה לי.

<יפתח בן דוד: תודה.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: קודם כל תרשו לי לציין את נוכחותו של חברי, חבר הכנסת אילן גילאון.

אלי אלאלוף: אילן, מתי שתרצה תוכל.

אילן גילאון: אני תמיד כאן.

אלי אלאלוף: תמיד נוכחותו היא מדהימה.

אילן גילאון: אני סלט הבית פה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: עוד מישהו?

אלי אלאלוף: בבקשה גברת.

<רוית סנדלר: רוית סנדלר-יפה, חקלאית, סגנית וממלאת מקום ראש מועצת מטולה.

<רוית סנדלר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים וגם להצטרף לדברים שציין פה דובי בנוגע להשוואת התנאים של עובדים ישראלים ותאילנדים, או את התאילנדים להשוות לישראלים, כפי שקו לעובד כביכול רוצים.

<רוית סנדלר: אני שכירה במשק של ההורים.

<רוית סנדלר: התנאים שלי הרבה פחותים לטעמי בכל אופן, מהתנאים של התאילנדים, תנאי ההעסקה.

<נועה שאואר: אז בואי לקו לעובד.

<רוית סנדלר: יכול להיות שזה מה שאני צריכה לעשות.

<רוית סנדלר: אבי, בתור המעסיק שלי לצורך העניין, בשאיפה שאני אגיע למצב הזה יום אחד גם.

<רוית סנדלר: אני לא מקבלת ואין לי שום – דיברתם למה העובדים הישראלים לעבוד – אין שום דבר שמעודד אותי לבוא לעבוד במשק, זה אך ורק מרצון שלי להצטרף ולעזור למאבק המשפחתי במקרה הזה ואיזו שהיא אידיאולוגיה שלי להצטרף לחקלאות.

<רוית סנדלר: אין שום דבר.

<רוית סנדלר: בגלל שאני עובדת במשק המשפחתי, אני לא זכאית ל-1,500 שקלים שמיועדים לעובדים ישראלים שיכנסו למשק.

<רוית סנדלר: מעבר לזה, אני משלמת משכנתא, ארנונה, את כל ההוצאות שלי.

<רוית סנדלר: אף אחד לא משתתף לי בזה.

<רוית סנדלר: אף אחד לא עוזר לי עם זה.

<רוית סנדלר: אני לא מקבלת שק אורז אחת לכמה זמן בחודש, ככה שאי אפשר לבוא ולהגיד שתנאי ההעסקה של תאילנדים צריכים להיות מושווים לאלה של ישראלים, בלי באמת, כפי שדובי מציין, להשוות אותם בצורה מלאה.

<רוית סנדלר: גם אם את מתייחסת לתנאי העסקה מבחינת איך התאילנדי מועסק, צריך להסתכל גם איך המעסיק עובד.

<רוית סנדלר: חקלאי יכול לכאורה להעסיק עובדים ישראלים בלי הגבלה של כמות, בלי הגבלה של תקופות בשנה.

<רוית סנדלר: יש תקופות שאנחנו צריכים יותר עובדים, יש תקופות שאנחנו צריכים פחות עובדים.

<רוית סנדלר: הנושאים האלה מאד מאד מקשים עלינו ומהבחינה הזאת חייבת להיות איזו שהיא התייחסות.

<רוית סנדלר: המדינה אומרת לנו אחרי X שנים – תודה, להתראות, תיפרד מהתאילנדי שלך, אבל אנחנו נאלצים לשאת בכל הוצאות הפיטורים, בתביעות שמגיעות אחר כך וזה קורה לכולנו בשלב זה או אחר.

<רוית סנדלר: ככה שמהבחינה הזאת כן חשוב לקיים את הדיון הזה על השוואת התנאים, אבל צריך להסתכל על השוואת התנאים גם מהצד של המעסיק ולא רק מהצד של המועסק.

<רוית סנדלר: זהו.

<רוית סנדלר: אני באמת הייתי שמחה מאד אם יתקיים איזה שהוא דיון על נושא של הגברת ועידוד הנושא של עובדים ישראלים, כי לבוא ולהגיד להגביל את כמות התאילנדים, זה לא מעודד תושבים ישראלים לעסוק בחקלאות ולא תמצאו חקלאי אחד שיגיד אני מעדיף להעסיק רק תאילנדים על פני עובדים ישראלים.

<רוית סנדלר: זה לא קיים, לצערנו גם בגלל שהעלות היא גבוהה יותר וגם בגלל שלכולנו נוח שנוכל להעסיק עובד בצורה משתנה ומותאמת יותר.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בבקשה אדוני.

<אלי אהרון: שמי אלי אהרון מארגון מגדלי הירקות והארגון לחקלאות אורגנית.

<אלי אהרון: אני גר במושב עמיעוז, בעוטף עזה.

<אלי אהרון: הייתי קודם בוועדת החוץ והביטחון, גם שהיה איזה שהוא דיון ואני אחזור על משהו שאני אמרתי שם, פשוט כחומר למחשבה לחברי הכנסת.

<אלי אהרון: אני לא רוצה לחזור על הקלישאות, הפכו להיות כבר קלישאות, על מה היא חשיבותה של החקלאות במדינת ישראל.

אלי אלאלוף: לא, לא, בוא נתרכז בעובדים.

<אלי אהרון: כן, אני רוצה להתרכז.

<אלי אהרון: הבעיה שלי, הבעיה שלנו כולנו שיש פער אדיר בין האמירות של חברי הכנסת, של מקבלי ההחלטות וכו', לבין בסופו של דבר המעשים.

<אלי אהרון: כך שכל החלטה שמתקבלת בלי יוצא מן הכלל, המשמעות שלה דריסת החקלאים והחקלאות ואני רוצה להתמקד - זה נכון לגבי כל הנושאים - אבל אני רוצה להתמקד בוועדה הזאת לגבי העובדים הזרים.

<אלי אהרון: קודם כל, אתה קודם אמרת שאתה לא כל כך מתמצא, אדוני יושב הראש, בכל הנושא של העובדים הזרים וזה אכן - - -

אלי אלאלוף: לא של העובדים בכלל.

אלי אלאלוף: של העובדים בחקלאות בכלל.

<אלי אהרון: של העובדים הזרים בחקלאות.

אלי אלאלוף: לא העובדים בכלל.

<אלי אהרון: אה, העובדים בכלל?

אלי אלאלוף: בזרים אני יותר מתמצא.

אלי אלאלוף: דווקא בזה אני מבין.

<אלי אהרון: לא, אבל גם מהדברים שקודם אתה אמרת, זה נראה כך.

אלי אלאלוף: אל תתמקד בי, תתמקד בבעיה.

<אלי אהרון: מה שאני רוצה להגיד, שהוויכוח הזה על העובדה האם העובדים הזרים בחקלאות זה מאסט, חובה, נגמר מזמן.

<אלי אהרון: זה אומר, המדינה, מקבלי ההחלטות, אחרי שבדקו את העניין מכל הכיוונים, הגיעו למסקנה שהעובדים הזרים בחקלאות אינם חסם בפני עובדים ישראלים.

<אלי אהרון: עד כדי כך שאפילו מתווה שהיה בעבר, שהמשמעות שלו היום, אם הוא היה מתקיים, שהיום היינו עומדים על סדר גודל של 13,000 עובדים פחות או יותר, היום קיבעו את זה על 25,000, מכיוון שהגיעו למסקנה הזאת שאין עובדים ישראלים שמעוניינים לבוא לעבודות שעושים אותן העובדים הזרים.

<אלי אהרון: זה לא שאין עובדים ישראלים בחקלאות.

<אלי אהרון: ההיפך.

<אלי אהרון: גם נאמר בוועדת החוץ והביטחון שעצם ההעסקה של עובדים זרים, האפשרות הזאת, מתן האפשרות לחקלאים להעסיק עובדים זרים, לא רק שהיא לא חסם, אלא היא מכניסה עובדים ישראלים לעבוד בתוך המערכת הזאת בתפקידים שונים.

<אלי אהרון: אבל ההחלטות לעומת זאת, על אף ההחלטה הזאת, המדינה עושה הכל, מקבלי ההחלטות עושים הכל בכדי לדרוס את החקלאות ואת החקלאים ואני אתן דוגמאות.

<אלי אהרון: כל הנושא של האגרות וההיטלים וכו', המשמעות שלהם היא אחת – להמאיס עלינו את העבודה, את ההעסקה של העובדים הזרים, על אף שיודעים שאין להם אלטרנטיבה.

<אלי אהרון: למשל אני אתן עוד איזו שהיא דוגמא קטנה.

<אלי אהרון: יש איזו שהיא תופעה, וזה קרה בעיקר אחרי יצירת המצב של מניעת הכבילה, שהיא נכונה, של עובדים זרים אצל המעסיקים שלהם.

<אלי אהרון: המדינה קיבלה החלטה שחקלאי בשום אופן איננו יכול להשאיר אצלנו את הדרכון למשל ולכבול את העובד, ועוד יותר, אמרה, אולי בצדק, לעובד יש את הזכות ואת האפשרות לעזוב חקלאי X ולעבור למקום עבודה אחר, אבל היא קבעה שלאותו עובד יש את החובה להסדיר את עצמו שם.

<אלי אהרון: עד פה אין בעיה, הכל בסדר.

<אלי אהרון: כי אם הוא מסדיר את עצמו שם, במקום החדש, הרי ממילא אנחנו החקלאים מזדכים על הוויזות שלנו.

<אלי אהרון: אבל אם אותה עובד, וזה מה שקורה בדרך כלל, איננו מסדיר את עצמו במקום החדש, היא מענישה את החקלאים והוויזה של החקלאי נעלמת במשך שלוש שנים.

<אלי אהרון: שלוש שנים אותו חקלאי, שאותו עובד עזב אותו, איננו משוחרר מהוויזה, הוא איננו מזדכה עליה.

<אלי אהרון: מה שאני רוצה להראות זה לא הבעיה הספציפית הזאת.

<אלי אהרון: יש עוד הרבה בעיות, שיש פער גדול בין האמירות, בין הדיבורים בין בסופו של דבר המעשים, שחלק מהקשיים מתקבלים בכל מיני תקנות על ידי אנשי המינהל הציבורי, שמקבלים את הגיבוי דרך מקבלי ההחלטות, שרים וכו', ואת זה רצינו לשנות.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אייל בלום, מי זה?

<אייל בלום: אייל בלום, ראש המועצה האזורית הערבה התיכונה.

<אייל בלום: קודם כל חשוב להבין, העובדים בחקלאות הם גורם מגביל.

<אייל בלום: זאת אומרת ישנם ענפים בחקלאות שאי אפשר לגדל כי אין מי שיעבוד.

<אייל בלום: ויפתח מפארן דיבר קודם ושאלת למה אתה גר שם, אז עובדה שאפשר לעבוד.

<אייל בלום: 55 שנים התיישבות בערבה, 3,600 תושבים.

<אייל בלום: אז המשפט הזה הוא לכאן ולכאן.

אלי אלאלוף: ויש לי היסטוריה בערבה.

<אייל בלום: אני יודע.

אלי אלאלוף: תאמין לי, יש לי חילוקי דעות על הניתוח למה יש רק 3,600 אנשים.

<אייל בלום: אבל זה דיון אחר.

אלי אלאלוף: כן, אתה צודק, אבל יש לזה סיבות, זה לא רק מקריות.

<אייל בלום: כן, אני יודע ואני יודע את הקשר שלך לערבה ואני יודע שאתה מכיר את הערבה מצוין.

<אייל בלום: דרך אגב, זה בערבה, אבל אני חושב שזה בכל רחבי המגזר החקלאי בארץ, אבל אני אדבר על הערבה, כי שם אני מכיר ויודע.

<אייל בלום: עובדים ישראלים לא באים לעבוד בחקלאות, ואם הם באים, הם מגיעים לתקופות מאד מאד קצרות.

<אייל בלום: יש לנו תכניות שאנחנו עושים לחיילים משוחררים וללא חיילים משוחררים ומשרד החקלאות והאוצר מעודדים את הישראלים לבוא לחקלאות, אבל זה לא קורה ואם הם מגיעים זה לתקופות מאד מאד קצרות.

אלי אלאלוף: אני לא זוכר פעם אחרונה בשנתיים האחרונות שאמורה להיות לי אחראיות קצת יותר גדולה לחיים הציבוריים של המדינה.

אלי אלאלוף: אני לא זוכר שום קמפיין שמושך עובדים ישראלים לחקלאות.

אלי אלאלוף: לא זוכר.

<אייל בלום: היה קמפיין.

אלי אלאלוף: אז הוא לא היה עד כדי כך מרשים.

אלי אלאלוף: אני לא ראיתי שעשו.

אלי אלאלוף: זה לא רק קמפיין פרסומי, זה קמפיין עם ההשקעות הנדרשות, עם התמריצים הנדרשים, עם התנאים האפשריים שמושכים.

אלי אלאלוף: לא רק לבוא לעשות טוב לחברת פרסום, שהיא המרוויחה היחידה.

אלי אלאלוף: אם עושים קמפיין זו עבודה.

<אברהם דניאל: זה לא נעשה רציני כמו שאתה אומר.

<אברהם דניאל: זה לא נעשה.

אלי אלאלוף: אוקיי, תודה רבה.

אלי אלאלוף: לכן אני לא מרים ידיים.

אלי אלאלוף: אין לנו ברירה לחיות רק בין ישראלים.

אלי אלאלוף: קצת עזרה מבחוץ, אבל לא להגזים.

<אייל בלום: אוקיי, אז באמת צריך קצת עזרה מבחוץ והעזרה מבחוץ זה עובדים שבאים לעבוד בחקלאות מתאילנד.

<אייל בלום: דרך אגב תאילנד היא מונופול.

<אייל בלום: זאת אומרת עובדים זרים בחקלאות זה רק מתאילנד.

<קריאה: שלושת רבעי מונופול.

<קריאה: פתחו את סרי לנקה.

<אייל בלום: סרי לנקה זה עונתיים, אבל בוא נראה שזה יעבוד.

<אייל בלום: עד היום זה לא עבד וזה נראה - - -

<קריאה: ויש סטודנטים.

<אייל בלום: ויש סטודנטים.

<אייל בלום: אני מדבר על עובדים זרים שהם לא סטודנטים, רק מתאילנד.

<אייל בלום: בסיעוד דרך אגב יש מגוון מדינות.

<אייל בלום: המונופול הזה מתאילנד הוא בעייתי.

<אייל בלום: גם העובד הוא גורם מגביל, זאת אומרת חקלאי כל היום במצוקה עם כוח אדם.

<אייל בלום: ישראלים לא באים, מתאילנד יש לו מכסות והוא במצוקה.

<אייל בלום: עכשיו, מה קורה במאזן הזה?

<אייל בלום: שהכוח הוא בידיים של העובד ולא של המעסיק.

<אייל בלום: אני לא מדבר על כל מיני מקרים קיצוניים שיש לנו שצפים לפעמים ודברים שהם לא בסדר ויש לטפל בהם, אני מדבר על היום יום של החקלאי.

<אייל בלום: קם בבוקר העובד הזר מתאילנד שיכור לעבוד ולא עובד.

<אייל בלום: או שיכור או לא בא לו לעבוד ונכנס לשורה וישן.

<אייל בלום: מה החקלאי עושה במצב הזה?

<אייל בלום: אם הוא בא ומעיר החקלאי יותר מדי לעובד, העובד בורח.

<אייל בלום: לוקח את הרגליים שלו ובורח.

<אייל בלום: מה קורה עכשיו לחקלאי שברח לו העובד?

<אייל בלום: שלוש שנים אין לו ויזה.

<אייל בלום: זאת אומרת מה אתה עושה?

<אייל בלום: דבר שני, אתה רוצה לפטר אותו.

<אייל בלום: כל המנגנון של הפיטורים כמעט לא קיים.

<אייל בלום: אוקיי, אבל נגיד והצלחת לפטר אותו במנגנון הלא קיים הזה, לוקח לך ארבעה חודשים להביא עובד אחר במקומו.

<אייל בלום: בארבעה חודשים האלה נגמרה העונה החקלאית.

<אייל בלום: זאת אומרת שיש פה מצב שהחקלאים לא יכולים לקבל את כוח העבודה האפשרי.

<אייל בלום: צריך להגדיל את הסיפור הזה של המכסות.

<אייל בלום: יש המלצות ברורות מאד של משרד החקלאות, המכסות צריכות להיות יותר גדולות.

<אייל בלום: יחסי עובדי מעביד הם לא הגיוניים וזה גורם מגביל.

<אייל בלום: זה פשוט גורם לזה שאי אפשר לייצר מספיק חקלאות במדינת ישראל.

אלי אלאלוף: טוב, תודה לך.

אלי אלאלוף: יש תלמיד שרוצה לדבר.

<אייל בלום: התלמיד הוא מאצלנו, מהערבה התיכונה וזה בוודאי חשוב.

אלי אלאלוף: עידן, בבקשה.

<עידן בן פלאי: תודה רבה.

<עידן בן פלאי: שלום ובוקר טוב חברי הוועדה הנכבדים.

<עידן בן פלאי: אני עידן בן פלאי מהמושב חצבה, תלמיד בתיכון שיטים דרכא בספיר.

<עידן בן פלאי: אני מגיע לכאן כבן וכנכד של חקלאים.

<עידן בן פלאי: סבי וסבתי היו ממקימי מושב חצבה.

<עידן בן פלאי: אבי חקלאי כבר 16 שנה.

<עידן בן פלאי: החיים של חקלאים הם חיים מורכבים ומאותגרים.

<עידן בן פלאי: החיים של החקלאי זה לא רק לדאוג לגידולים עצמם, אלא גם לחשוב עוד שנתיים ומעבר ולהקשיב, להתעדכן מה קורה ברוסיה ובארצות אירופה ובו זמנית לראות מה קורה עם הקרה ושיטפונות אצלו במשק.

<עידן בן פלאי: עכשיו אני רוצה לדבר על תעסוקת הישראלים בערבה.

<עידן בן פלאי: תמיכה ישירה בחקלאות מהמגדל לצרכן ת עזור לייצר ולמשוך עוד כוח ועובדים לערבה יחד עם תמיכה בעידוד הצעירים להתנסות בעבודות חקלאיות.

<עידן בן פלאי: הייתי רוצה לראות כאן עוד עובדים צעירים, שכל שנה עוזרים לאבי ולשאר החקלאים.

<עידן בן פלאי: וכן, אני יודע, יש כאלה עובדים.

<עידן בן פלאי: לדוגמא, תכנית עבודה עברית שפועלת מספר שנים בערבה.

<עידן בן פלאי: אבל זה לא מספיק והמדינה צריכה להתאמץ ולדאוג לזה.

<עידן בן פלאי: אני גאה להיות בן של חקלאי.

<עידן בן פלאי: אני גדל כאן על ערכים ועל ציונות.

<עידן בן פלאי: אבא שלי ממשיך להיות חקלאי למרות הקושי שנוצר.

<עידן בן פלאי: שני דורות לפני – דור המייסדים – עזבו את בתיהם ומשפחותיהם ובאו לכאן כדי להקים בשבילנו את המושבים שנמצאים פה כיום.

<עידן בן פלאי: דור לפני דאג שלי ולחברי יהיה את המקום הכי בטוח לגדול בו ועכשיו, בואו נמשיך וניתן לדורות הבאים ולילדים שלנו להנות ולגדול במקום מדהים שכזה.

<עידן בן פלאי: תנו לי ולחברי להמשיך לאהוב את המדבר, את החקלאות, את הערבה ואת חצבה ביתנו.

<עידן בן פלאי: עליכם לדאוג לעתידנו.

<עידן בן פלאי: תודה.

אלי אלאלוף: מחיאות כפיים זה לא מקובל בכנסת.

אילן גילאון: במקרה זה זה יעבור.

אלי אלאלוף: אוקיי, חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: כן, אני אחרי עידן כי אני הכי מתחבר לזה.

אילן גילאון: תראו, בגדול אני לא יודע כמה מכם יישארו, יש עוד דיון כל היום וזה נכון לעשות את הדיון.

אילן גילאון: הדיון הוא לא על חקלאות.

אילן גילאון: הדיון הוא אולי על האתוס כולו למה מדינת ישראל הפכה בעצם.

אילן גילאון: בואו נגיד את האמת, הבעיה לא מתחילה מהפועל התאילנדי.

אילן גילאון: הבעיה מתחילה מכך שאנחנו היום מדינה של מתווכים ולא של חקלאים.

אילן גילאון: שהיהודי החדש מת וקם היהודי הישן.

אילן גילאון: בטח המבוגרים ביניכם יודע, אני לא חושב שאתה מוכר את המושג הזה.

אילן גילאון: היה מושג שנקרא פעם חדוות היצירה.

אילן גילאון: מה זה חדוות היצירה?

אילן גילאון: חדוות היצירה למעטים, ואלה האנשים הכי מאושרים - - -

<קריאה: זה עד היום קיים.

אילן גילאון: אבל חדוות היצירה היא ביטחון תעסוקתי קודם כל בעניין של עבודה, היא יכולת להתפרנס בכבוד, ואז מגיע העניין הזה שאתה אמרת.

אילן גילאון: אבל כל התנאים האלה צריכים להתקיים.

אילן גילאון: בסופו של דבר החשבון עם התאילנדי הוא לא החשבון.

אילן גילאון: זה ששמים אותנו לעשות את החשבון הזה, זה אומר ששיטה אחרת ניצחה.

אילן גילאון: השיטה של המתווכים, של הרמי לווים, של מה שנקרא הערך העודף של הסחורה.

אילן גילאון: זה העניין.

אילן גילאון: אני, מה לעשות, מאמין בחקלאות מסובסדת.

אילן גילאון: בעיני לא יכולה להיות תרבות שהיא לא מסובסדת ולא יכולה להיות גם חקלאות שהיא לא מסובסדת.

אילן גילאון: אם אנשים לא מבינים, כאשר הם מובילים מהלך שחקלאות זה גם תרבות וגם ביטחון – זה בעצם הציונות הגדולה.

אילן גילאון: לכל הציונים האלה, שרוצים לגאול את האדמה בזה שהם עוקרים עצים, אני חושב שקדושת האדמה זה לא בדם אלא בעגבניות וזה במלפפונים.

<קריאה: סליחה, יכול להיות שאתה היחידי שחושב ככה?

אילן גילאון: לא, לא, לא נכון.

אילן גילאון: לא יכול.

אילן גילאון: אני היחידי שחושב כך בין אלה שלא מסוגלים לקבל היום את ההחלטות.

אילן גילאון: אם אתם תסתכלו על הדיון הזה ותסתכלו על הדיון לגבי השידור הציבורי ותסתכלו על כל הדיונים מסביב, תבינו שזה בדיוק בסופו של דבר אותו דיון.

אילן גילאון: זו המציאות הנוכחית.

אילן גילאון: לכן מיקומה של החקלאות, ולמה אני מאמין בחקלאות מסובסדת?

אילן גילאון: כי בכל העולם - שאנחנו רוצים להיות דומים לו - אני חושב שמדינה מתערבת היא מסבסדת את החקלאי.

אילן גילאון: היא משלמת את התנאים של התאילנדי, היא משלמת את הערך העודף הזה, שאדם ישראלי ירצה לבוא ולעבוד בחקלאות.

אילן גילאון: אבל כאשר זה לא קיים ואין ביטחון תעסוקתי ואין יכולת להתפרנס בכבוד והעבודה היא קשה.

אילן גילאון: אני אגיד לך, משנת 2008 עזבו את החקלאות קרוב ל-9,000 עובדים.

אילן גילאון: זאת אומרת זה מקום שעוזבים אותו כל הזמן.

אילן גילאון: אז כאשר אנחנו הולכים ומביאים ואנחנו כל הזמן במסווה הזה שאנחנו רוצים להוזיל לצרכן את המחיר, אדוני יושב הראש, אנחנו מסתירים הכל.

אילן גילאון: אי אפשר לתקן עוול אחד בעוול שני.

אילן גילאון: החלוקה צריכה בדיוק להתחיל במקום אחר לגמרי.

אילן גילאון: אני לא רוצה להפליג כדי לא להישמע יותר מדי פופוליסט.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היום שהעידן הוא עידן של מתווכים ולא של חקלאים ושם מתחילה כל הבעיה.

אילן גילאון: והיחס אל החקלאות והפרימט שלה בתוך סדר העדיפויות שלנו איננו קיים שם.

אילן גילאון: מה אנחנו לא דיברנו על החקלאות?

אילן גילאון: וכמה קלישאות לא נאמרו, ושום דבר איננו קלישאה.

אילן גילאון: ארצות הברית הקפיטליסטית מסבסדת בהון תועפות, ב-2% את החקלאות.

אילן גילאון: צרפת שלא נדבר.

אילן גילאון: מדינות שאנחנו כל כך רוצים ב-OECD להידמות אליהן.

אילן גילאון: זה לא קיים כאן.

אילן גילאון: ואז מה עושים לכם כאן?

אילן גילאון: אנחנו בסופו של דבר צריכים לבוא חשבון עם התאילנדי המסכן הזה, אם ניקח לו 230 שקלים או 730 שקלים.

אילן גילאון: זאת הבעיה, כי בסופו של דבר היא נשארת על הפתח של החקלאי.

אילן גילאון: ואני לא רוצה לדבר על טרגדיות נוספות שקורות בתחום הזה.

אילן גילאון: אבל חברה, צריך להבין את העניין בסופו של דבר, איפה קבור הכלב.

אילן גילאון: שם הוא קבור.

אילן גילאון: ולכן כל זמן שסדר העדיפויות הזה איננו משתנה, אז החקלאות תהיה נדונה ברמות של הורדת מכסים, של מיסוי שבדרך כלל מי שזוכה בו זה המתווך ולא הצרכן.

אילן גילאון: אנחנו רואים את זה בדגים, רואים את זה בכל מקום אחר.

<קריאה: צעד קדימה, שניים אחורה.

אילן גילאון: בדיוק.

אילן גילאון: ולכן עדין, התביעה שלך היא התביעה הלגיטימית, הנכונה.

אילן גילאון: אתם יודעים, יש שיר נורא יפה של עלי מוהר, שנקרא שיעור מולדת.

אילן גילאון: הוא אומר "אז בבית הספר, על הקיר תמונה והאיכר חורש בה את האדמה.

אילן גילאון: האיכר יצמיח לנו לחם".

אילן גילאון: תסתכלו איזה מקום יש לאיכר פה, כדי שמה?

אילן גילאון: שנהיה גדולים.

אילן גילאון: יצמיח לנו לחם שנהיה גדולים.

אילן גילאון: זאת הבעיה המרכזית, חברה ואת זה תבינו.

אילן גילאון: וזה לאורך כל הקו.

אילן גילאון: זה כאשר תושבי הצפון מגיעים לכאן, הם מגיעים עם אותה בעיה וכאשר העובדים ממקום אחר.

אילן גילאון: זה הזמן הכי טוב לברית הישנה בין איכרים לבין פועלים במדינה הזאת, אדוני יושב הראש.

אילן גילאון: אז אנחנו יכולים לדבר עד מחר על פתרונות נקודתיים.

אילן גילאון: בגדול זה לא ייפתר אם לא תהיה חלוקה אחרת ואני מאמין בחקלאות מסובסדת.

אילן גילאון: תרבות מסובסדת וחקלאות מסובסדת.

אלי אלאלוף: אוקיי אילן, תעזור לי לפתור.

<אברהם דניאל: נו, איך אתם פותרים את זה?

<אברהם דניאל: אתם הכנסת.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך, אני בא ממפלגה כל כך קטנה שרצינו לעשות הפגנה המונית, אבל המונית לא הגיעה.

<קריאה: יש טוקטוק אצל התאילנדים.

<אברהם דניאל: אני אשלח לך מונית.

אלי אלאלוף: אין יותר מוניות.

אילן גילאון: את הדברים האלה תבחנו על פי הכפתורים, לא מי שבא לדבר איתכם בהפגנה.

אילן גילאון: איך מצביעים.

אילן גילאון: יש כפתורים ירוקים - זה בעד, יש אדומים – זה נגד.

אילן גילאון: יש את הצהובים – זה הנמנעים.

אילן גילאון: תזכרו.

אלי אלאלוף: אילן, זה כבר לא כפתורים, אם אתה זוכר.

אילן גילאון: האדום זה הפועל קטמון, הירוק זה מכבי חיפה והצהוב אף אחד לא צריך אותו, בית"ר ירושלים.

אילן גילאון: על זה תסתכלו.

אילן גילאון: זה הדבר היחיד שקובע.

אילן גילאון: לא דיבורים.

אלי אלאלוף: לא מדברים פה - - -

אלי אלאלוף: אתה אמרת את זה.

אלי אלאלוף: אתה אמרת את זה מצוין, דיבורים, דיבורים, סימפטיה, הכל.

אלי אלאלוף: אילן, אני מבקש לא לדבר על שום דבר - - -

אילן גילאון: אתה יודע, אני הייתי חקלאי בעברי.

אלי אלאלוף: לא, לא, לא לדבר על שום קבוצה חוץ מהפועל באר שבע.

אילן גילאון: סבבה.

אילן גילאון: אתה יודע מה, מרכין ראש, אתה צודק.

אלי אלאלוף: טוב, סליחה, אני ממש מבקש, תנו לי לומר כמה מילים ואני מסכם.

אלי אלאלוף: א' אני מודה לכם שבאתם.

אלי אלאלוף: אני גם מודה למי שארגן את היוזמה הזאת של יום החקלאות ואני חושב שלצערי התדמית והתקשורת - ולהאשים אותה אני לא מפחד - כי אני לא מצפה לשום דבר ממנה.

אלי אלאלוף: וגם מכם.

אלי אלאלוף: הנושא הזה של החקלאות יש לו תדמית ארצית כזאת, ישראלית לא מוצלחת.

אלי אלאלוף: כי יש הרגשה כל הזמן שאתם מתוסכלים ויש תופעות מדהימות – אם זה בפיתוח, אם זה ביכולות, גם הכלכליות של חלק מכם, שזה לא תמיד נותן לנו תמונה אמיתית.

אלי אלאלוף: יש לי שליטה זמנית, כמו שכולם יודעים, הכנסת הזאת היא כמו כל הכנסות יכולה להיגמר בצ'יק, גם בזכות אילן, אבל כל עוד שאני פה אני הייתי רוצה לטפל בוועדה שלי בנושא של העובדים הקשורים לחקלאות.

אלי אלאלוף: זה מה שמעניין אותי.

אלי אלאלוף: עם עדיפות חלום של עידן, שזה יהיה ישראלים.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם, צריך לעשות הכל כדי להביא וזה לא פעולה חד פעמית של פרסום כזה או אחר.

אלי אלאלוף: אני כדי להירדם מסתכל על הטלוויזיה הצרפתית ואני רואה.

אלי אלאלוף: החקלאים בצרפת חיים את אותן צרות והם חיים את זה.

אלי אלאלוף: אני שוב אומר ואמרתי את זה ליושב הראש שלכם לפני שעזב, אני מוכן שהוועדה הזאת תטפל בנושא הזה בצורה שיטתית בכנסת, עד שתמצא פתרונות.

אלי אלאלוף: אני לא יודע אם זה ועדת משנה, כמו שהציע איציק, אם זה באמצעות רכז, יועץ מיוחד שניקח, שיכין מסמך משותף, אבל הייתי רוצה להתמודד עם הנושא של כוח האדם בתחום החקלאות.

אלי אלאלוף: כי כרגע זה זבנג אחד.

אלי אלאלוף: אני היום ממוקד בבעיה של הפיקדון ובשבילי אתם מפרים חוק.

אלי אלאלוף: יש פיקדון שצריך להפקיד עבור כל העובדים הזרים.

אלי אלאלוף: התחום היחיד שלא מתעסק בזה, שנעשה את הטכניקות לנטרל את זה, זה החקלאות.

אלי אלאלוף: בסיעוד יש פיקדון, לעובדי קבלן בניין של פיקדון.

אלי אלאלוף: אתם היחידים שלא.

אלי אלאלוף: אז זה התדמית שיצרתם, שלא חשוב מה החוקים של המדינה, אתם עושים כפי שבא לכם.

אלי אלאלוף: אז אני מוכן להתמודד בצורה חיובית.

אלי אלאלוף: אני לא יכול לחלום על מדינה ללא חקלאות, וודאי לא מדינת הציונות שבשבילה אני באתי.

אלי אלאלוף: אני לא יכול לחלום על זה שאתם תעזבו את הקרקעות ואתם יודעים מי יחליף אתכם?

אלי אלאלוף: אני לא יכול לחלום על מדינה שלנו, שלא תייצר את הצרכים הבסיסיים שלה בנושא המזון ובאיכות הנדרשת.

אלי אלאלוף: כי מסיבות אחרות אנחנו מסכימים להכניס למדינה שלנו ייבוא מוזר מאד ומסוכן מאד לבריאות של כל אחד מאיתנו.

אלי אלאלוף: אז כל זה אומר שחייבים להתמודד ואני חושב, כמו שעשו בנושא המים, בואו ננסה.

אלי אלאלוף: אני אנסה יחד עם חברי לבדוק את הנושא – איך מתמודדים עם בעיית העובדים בתחום החקלאות.

אלי אלאלוף: ואני לא רוצה לתת שום התחייבות, רק ללמוד את הנושא ולנסות להיות איש בשורה בחודשים הקרובים בנושא הזה, יחד עם מספר חברים.

אלי אלאלוף: אני אבדוק את כל הדרכים האפשריות לעשות את זה, אבל גם תבינו, החקלאות ותדמיתה, הלוואי שתהיה התדמית שעידן שלכם, שלנו – הגדיר.

אלי אלאלוף: כי זה מה שישנה.

אלי אלאלוף: כרגע היחס של המנגנון הממשלתי של מקבלי ההחלטות - ואני בתוכם – שלא תחשבו שאני מתחמק – היא לא נעימה לכם.

אלי אלאלוף: היא ממש לא נעימה לכם.

אלי אלאלוף: יש הרגשה כל הזמן של ויכוחים, של התחמקויות, של – סליחה על הביטוי הלא פרלמנטארי – תחמנות כזו או אחרת.

אלי אלאלוף: ובסוף מי שסובל זה אתם.

אלי אלאלוף: אתם הקשר הישיר.

אלי אלאלוף: אז הייתי שמח שהיום הזה יהיה יום שמחה, יום חג.

אלי אלאלוף: אז גם מותר לנו לעשות חשבון נפש כדי להתמודד.

אלי אלאלוף: עם חשבון נפש מתמודדים בצורה אמיתית עם בעיות שיש לנו ויש לנו בעיות.

אלי אלאלוף: אני מאחל לכם טוב יותר ובמעט שיש לי יכולת לתרום, אז אני רוצה לתרום כדי לשפר את המצב הזה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.