ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 111, 2016-06-19 10:00

אברהם נגוסה: אני אפתח.

אברהם נגוסה: היום אנחנו פה בקרית גת, אנחנו שמחים להגיע למקום הזה, לראות את החקלאות פה, שאתם מפתחים, ואנחנו באמת רוצים לשמוע ואנחנו פה בעקבות הפנייה של - - - לבוא ולהתרשם מהעשייה החשובה שאתם עושים וגם עכשיו, באמת נפגשנו עם האנשים פה שעובדים בשדה ואנחנו נשמח לשמוע ואני מעביר את רשות הדיבור לרב משה סלמון, שאני מכיר אותו הרבה שנים ומברך על פעילותך.

<משה סלומון: קודם כל ברוכים הבאים.

<משה סלומון: אני אהיה איש ההדרכה ולא האיש הרשמי, אז ברוכים הבאים ואנחנו נכיר לכם את כפר ביתא ישראל.

<משה סלומון: המקום הזה נקרא כפר ביתא ישראל, הוא חולש בערך על 30 דונם.

<משה סלומון: הרעיון שלו מתחיל לפני שבע שנים, כשמבוגרים מהקהילה באים, מתפללים שלוש תפילות ביום בבית הכנסת.

<משה סלומון: בהיותי רב בית הכנסת, אחת התפילות מתחילה מאוד מוקדם בבוקר, קוראים לו שחרית, היא מתחילה בחמש וחצי לפנות בוקר ואחרי ריצה של שנה, משהו כזה, התחיל לגמגם המניין, פתאום לא מגיעים אנשים למניין.

<משה סלומון: באחת הדרשות שלי בשבת אמרו לי 'הרב, לא באים לתפילה, מה קורה?

<משה סלומון: התפילה היא בחמש וחצי, תפנה, תדבר עם הציבור שיבואו לתפילה', אמרתי 'מה אני?

<משה סלומון: תדברו אתם, אלה חברים שלכם'.

<משה סלומון: זה לא עניין של לא מבינים למה חשוב, לא, לא קמים, אמרו לי 'לא, אנחנו רוצים שאתה תדבר'.

<משה סלומון: אז פניתי לאדם הראשון ביום ראשון שאחרי השבת הזאת, קוראים לו איילי, הוא גם אחד האנשים פה, אמרתי לו 'תגיד, למה אתה לא בא להתפלל?

<משה סלומון: חמש וחצי, אין לך ילדים קטנים, אין לך דאגות מה שנקרא זה, תבוא תתפלל', ואז הוא הסתכל עליי בעיניים ככה מוטרדות ואמר 'תשמע, רב משה, אני הולך לישון מבלי לדעת למה אני קם מחר בבוקר, המחר שלי לא מתוכנן, אין לי משהו מסוים לעשות בבוקר.

<משה סלומון: עשיתי הרבה דברים בחיים שלי, וזה שאין לי ילדים זה דווקא אין לי מה לעשות, עכשיו אתה מבקש ממני להקדים את ההשכמה שלי בשעה-שעתיים.

<משה סלומון: גם ככה אני לא קם בעשר, אני קם בשבע מקסימום.

<משה סלומון: אתה מבקש ממני להקדים לחמש, זה עוד שעתיים מהיום שאין לי תכנון מסודר'.

<משה סלומון: בהתחלה זה יכול להעלות חיוך על הפנים, אבל די מהר, בשניות, הבנתי את המשמעות של הדברים.

<משה סלומון: הבן אדם בן 60 בקירוב והוא אומר 'אין לי למה לקום ב-60 השנה הקרובות שלי, אין לי משמעות בחיים'.

<משה סלומון: זה המון דברים, אני יודע מי הבן אדם, אנחנו מכירים, אלה אנשים שלנו, כולם משפחה.

<משה סלומון: זה גרם לנו, לחברי הגרעין, שתיכף גם תפגשו, לבוא ולחשוב איך אנחנו נותנים פתרון לדבר הזה.

<משה סלומון: יש לנו הרבה תכניות וסדנאות ופעילויות לנוער ולצעירים ואלף ואחד דברים, אבל יש לנו פה את ההורים שלנו, שהם המעוז של מה שאנחנו חיים פה היום והם חסרי משמעות ביום יום.

<משה סלומון: האמירה הזאת לקחה אותנו לחשיבה איך אנחנו מייצרים איזה שהיא פעילות, שאני לא צריך ללמד אותו, לעשות לו סדנאות.

<משה סלומון: משרד הקליטה נוהג לעשות הרבה פעילויות כדי ללמד את האחרים, וזה לא השלב, זה לא קליטה, הם לא בקליטה, הם כבר שנים פה, הם לא משרד הקליטה, הם כבר שנים פה.

<משה סלומון: אפשר לעשות בשנה, שנתיים, חמש השנים הראשונות שלו, אז צריך הבן אדם לקלוט לאן הוא הגיע, אבל אחר כך הוא כבר חי כאן, מה שקלט קלט, מה שלא, הוא צריך להמשיך עם מה שהוא יודע.

<משה סלומון: ואנחנו אמרנו לעצמנו שאנחנו רוצים לחפש משהו, שאני לא מלמד את המבוגרים אלא הם מלמדים אותנו.

<משה סלומון: התפיסה הזו הביאה אותנו להרבה תוצאות, אבל אחת התוצאות זו החקלאות.

<משה סלומון: לכן התחלנו כאן ב-3 דונם, לתת ל-20 מבוגרים שהיו כאן, חלקם פה, הם נמצאים פה, ואיתם התחלנו.

<משה סלומון: וזה מדהים.

<משה סלומון: התוצאות של הדבר הזה הן מדהימות, כי זה לא רק נתן מענה לשלוש, ארבע, חמש שעות ביום, אלא זה נתן מענה להרבה דברים.

<משה סלומון: אמר לך את זה פרדו קודם.

<משה סלומון: זה נתן מענה קודם כל לנוסטלגיה, דבר שני זה נתן משמעות לחיים, יש לי למה לקום, זה נתן בריאות, זוגיות טובה.

<משה סלומון: המון המון דברים שאנשים אומרים פה, לא אני.

<משה סלומון: היו פה מהטלוויזיה, IATV, הם היו פה, הם ראיינו אותם באמהרית, וזה מדהים, על איזה תופעות ותוצאות אנשים מדברים.

<משה סלומון: זה בגדול הרעיון הזה.

<משה סלומון: אבל הרעיון הזה התרחב, לא די לתת מענה - - -

<קריאה: מאיפה האנשים ששותפים?

<משה סלומון: כולם מקרית גת.

<משה סלומון: החקלאים הם קרית גתים, יש היום בסביבות 50 שיש להם חלקות, נוגעים במקום 70 אנשים.

<משה סלומון: 50 חלקות, 70 אנשים, חלקם בזוגות, ואנחנו עוד מתרחבים.

<משה סלומון: זה מה שיש לנו ככה במכלול.

<משה סלומון: זו הייתה נקודת ההתחלה, הנושא של החקלאות, שהוא התחיל ב-3-4 דונם, היום אנחנו חולשים על הרבה יותר, כי התרחבנו ואנחנו תיכף נספר.

<משה סלומון: הרעיון של המקום הזה הוא ללכת על שני ערוצים ובזה אנחנו נתחיל את הסיור.

<משה סלומון: ערוץ אחד זה לתת מענה למבוגרים, מענה משמעותי, שהם מלמדים אותי ולא אני אותם, כלומר שהם באים מהידע שלהם, וערוץ שני זה לנסות להפוך את המקום הזה למרכז מורשת, או למוזיאון פתוח, שיספר את סיפורה של הקהילה על כל היבטיה, גם בהיבט התעסוקה וגם בהיבט של להכיר את הקהילה, את הנרטיב הציוני של הקהילה, את הגיבורים בקהילה, את המסע, את נושא היהדות.

<משה סלומון: המון המון דברים, גם הנושא של גזענות והדברים שלדיון אנחנו רוצים לשים פה על השולחן ולהפוך את המקום הזה למקום שמזמין אליו אנשים מכל הארץ, מכל העולם ומייצרים שיח.

<אלון זיו: משה, ברשותך, אני אתן רק מסגרת להיום, מה אנחנו הולכים לדבר עליו היום.

<אלון זיו: אז אנחנו נתחיל בסיור בחווה החקלאית, אחר כך אנחנו נציג קצת את קרן שח"ף, אחרי זה נציג את ארגון 'חברים בטבע', ארגון שמקביל ל'הנני', שמקים קהילות משימתיות של בני העדה האתיופית ואחרי זה אנחנו נדבר על הערכים המוספים שמביאות הקהילות בכלל וקהילות העולים וקהילות בני העדה האתיופית בפרט.

<אלון זיו: אחר כך נפתח קצת לדיון יותר חזוני על אותו כפר שמשה עכשיו התחיל לדבר עליו ונעטוף את זה באיזה שהוא דיון עם שאלות לסיכום.

<משה סלומון: והחלטות תקציביות.

<משה סלומון: אברהם דואג למקום הזה.

<אלון זיו: בוודאי, זה מיותר להגיד.

<אלון זיו: אנחנו נסיים בסביבות אחת, אני מקווה שיהיו לנו שלוש שעות, גם מעניינות וגם מהנות וגם עם משימות לכולנו לעתיד.

<משה סלומון: עשינו פתיח, בעקבות הפתיח נעשה סיבוב להבין קודם כל מה היא החקלאות, איך עובדים בחקלאות ונראה כמה מבנים, אחר כך נשב באיזה שהוא מקום מסודר ונדון בדברים שאלון הציג קודם.

<משה סלומון: (סיור)

<משה סלומון: יש לך פה שם של בן אדם, אז הוא עד הסוף, מפה יש לו עד הסוף, לבן אדם אחד יש שתי רצועות.

<משה סלומון: קודם כל תבינו שכל השטח הזה היה שטח חקלאי, הייתה פה חממה, עם השנים, בשבע השנים האחרונות כל פעם פיתחנו עוד ועוד שלב כדי שהדבר הזה יהפוך להיות מה שאנחנו רוצים.

<משה סלומון: המקום הזה נקרא מרכז סדנאות, הוא עדיין בתהליך, קצת יותר משנה הוא נמצא ככה.

<משה סלומון: תקציבים ועניינים, אנחנו כל פעם מדלגים קצת, אבל המקום הזה הוא של סדנאות, אנחנו עושים סדנאות של עבודה בחימר, סדנאות של כתיבה באמהרית והתאמה של זה לעברית הקדומה וכל מיני דברים כאלה, שזה שפה שמית.

<משה סלומון: המון דברים שהאנשים המבוגרים עושים כאן.

<משה סלומון: הם עושים פה כל מיני סדנאות שמותאמות לקהילה, עושים גם אירועים קהילתיים, יום הסיגד, יום ירושלים, עושים פה הצגות וכן הלאה.

<משה סלומון: במרחב הזה נכנסים בערך 400 אנשים ויש עוד כמה שלבים, עושים פה קצת התאמות יותר טובות.

<משה סלומון: זה נמצא גם בשטח, אבל מאפשר גם איזה שהן פעילויות לציבור רחב יותר.

<משה סלומון: הקבוצה הכי גדולה שהייתה לנו כאן עד עכשיו היא 400 איש ביחד, קבוצה של ברנקו וייס, שהיו כאן, זה היה שבע שעות וכולם נכנסו לכאן, עם הופעה ועם המון הצגות שלהם, שזה היה מאוד טוב.

<משה סלומון: בפסח האחרון היו פה 350 איש יחד עם שגריר ארצות הברית בישראל, עשו כאן פעילות, להכיר את התרבות של הקהילה.

<משה סלומון: אנחנו רוצים להפוך את המקום הזה למין דגם של כפר, שבאמצעותו אנחנו רוצים להראות טיפה יותר את התרבות שלנו ממקום זקוף קומה, לא ממקום של עוד צמות ועוד המסע שהביא אותנו מאתיופיה ולא אנחנו באנו לבד ועוד אלף ואחד דברים.

<משה סלומון: להביא את התרבות בצורה הכי עשירה שאפשר.

<משה סלומון: פה למשל, זה לא גוג'ו רגיל, נכון?

<משה סלומון: זה לא רגיל, הגוג'ו הרגיל האתיופי תמצא אותו שם, אבל פה אנחנו ניסינו לראות איך אנחנו מייצרים מצב שבו מצד אחד יש דגם של כפר, אנחנו הולכים לבנות כאן עשרה בתי גוג'ו, כרגע יש את השלישי שמתחיל לעבוד, עם עוד שניים נוספים, אנחנו הולכים לבנות כאן בית כנסת ממש כמו שהיה באתיופיה, כדגם, כחלק מכפר, לייצר איזה שהוא שביל שהולך בתוך כפר, ובתוך כל בית, גוג'ו כזה, אנחנו נייצר איזה שהוא תוכן, תוכן של סדנאות, תוכן של עבודות אמנות, תוכן של תפילה וכן הלאה.

<משה סלומון: בן אדם שיגיע לכאן יכול לעבור פה חוויה, לא רק בסיפורים, אלא גם דרך הבתים עצמם.

<משה סלומון: על הגוג'ו הזה קוראים גוג'ו תיקון עולם.

<משה סלומון: זה שם שמישהו מהמסיירים בפסח נתן לי וקניתי.

<משה סלומון: לגוג'ו הזה לקחנו חברה חיצונית שמתמחה בעבודה בבוץ, חווה ואדם ממודיעין, יחד עם המבוגרים כאן הם למדו איך בונים גוג'ו.

<משה סלומון: אלה יודעים מתוך הידע שלהם, אבל לא ממוסמך, לא כתוב בשום מקום איך, בטיחות ומידות, ואלה באים עם המידות והבטיחות והחיבור ביניהם היה מדהים.

<משה סלומון: היו עשרה מפגשים מדהימים.

<משה סלומון: פה הם יצרו איזה שהוא גוג'ו, שמצד אחד אין לו מסוסו, אתה רואה שאין לו מסוסו, ומצד שני הוא בנוי בכל מיני צורות שונות.

<משה סלומון: פה למשל יש לנו בוץ בחיצוני, אבל בפנים יש קש, הבידוד הוא קש, זו לא צורת הבנייה באתיופיה, אבל ככה בונים בעוד מקום בעולם.

<משה סלומון: פה זה לבנים, תסתכל, פה עשינו לבנים מבוץ.

<משה סלומון: לוקחים בוץ, עושים מזה לבנים, מייבשים את זה ובונים לבנים.

<משה סלומון: במקום מאבן, אז מזה.

<משה סלומון: זה במקום אחר.

<משה סלומון: פה זה מקום שבו אנחנו עושים מחזור, לוקחים כל מיני דברים של מחזור, שמים אותם באמצע, מסביב בוץ, ואז יש לך גם בידוד, אבל גם אקולוגיה, אתה ממחזר משהו מסוים.

<משה סלומון: אז זו הדרך לכל מיני שיטות בנייה כשהרעיון הוא לבוא ולהגיד שגם צורת הבנייה של הקהילה, שזה הגוג'ו והצורה הזאת, היא מכילה עוד דברים, גם מבחינה אקולוגית, גם מבחינת להכיר עוד דברים.

<משה סלומון: אנחנו רוצים ללמוד דברים חדשים, אבל מבלי לגרוע מהדבר הקיים שלנו.

<משה סלומון: אז זה עוד איזה שהוא מבנה.

אברהם נגוסה: באוניברסיטת אדיס אבבה, אני לא יודע אם שמעתם, פיתחו מודל חדש של גוג'ו.

אברהם נגוסה: כמו וילה, יש מדרגות, למעלה חדר שינה, למטה ככה, עשו את זה מקש, מגוג'ו.

אברהם נגוסה: תבדוק את זה, זה מאוניברסיטת אדיס אבבה.

<משה סלומון: וזה קורה עכשיו, או שעוד לא?

אברהם נגוסה: לא, בונים היום.

<משה סלומון: בונים כבר כאלה?

אברהם נגוסה: כן.

<משה סלומון: אני ראיתי, הייתי לפני חצי שנה באתיופיה, ראיתי, אבל רק עם אבן.

<לזר מירקוב: מה זה גוג'ו?

<לזר מירקוב: זה בית או חומר שבונים את הבית?

<קריאה: זה הבית עצמו.

<קריאה: אני גר בגוג'ו.

אברהם נגוסה: זה גוג'ו.

אברהם נגוסה: פה שמים פורז, פורז זה אור שעושים אותו מ - - - ואז שמים את זה ואז מדליקים פה את האור, שמים את זה פה.

אברהם נגוסה: מפה זה נותן את האור.

אברהם נגוסה: אם צריך עוד כמה, אבל בדרך כלל גם חוסכים את ה - - -

<משה סלומון: אז אנחנו שמנו את זה כדוגמה וגם שמנו מנורה.

<משה סלומון: בגדול, את המבנה הזה בנו, את הבסיס המבוגרים כאן, ואת כל מה שנמצא בבוץ עשו כמעט 2,000 מתנדבים.

<משה סלומון: כל פעם הגיע מישהו ובנה.

<משה סלומון: כלומר הרעיון פה זה לא רק שאנחנו נבנה ונעמיד, אלא גם שיהיו שותפים.

<משה סלומון: אז הרבה מאוד תלמידים וקבוצות שהגיעו לכאן בנו עוד חלק בתוך הסיפור הזה.

<משה סלומון: אנחנו רואים, כשאתה נכנס למבנה זה טיפה יותר קריר, זה מבנה קטן, זה גוג'ו קטן באתיופיה, יש הרבה יותר גדולים, וגם כמה חדרים לפעמים יש בתוך גוג'ו כזה.

<משה סלומון: פה עשינו דברים מדהימים.

<משה סלומון: מביאים לכאן צעירים, בני ה-40, ה-50, שהם הגיעו כילדים לארץ.

<משה סלומון: אתה מכניס אותם לכאן, אתה אומר להם 'מה שלומכם?' הם פותחים ומדברים פה.

אברהם נגוסה: שלום.

אברהם נגוסה: הנה משרד הקליטה הגיעו.

אברהם נגוסה: מקור הכסף זה פה.

<משה סלומון: אז אמרתי שפה חלק מהדבר המדהים שראינו זה היה גוג'ו אחד, אתה מכניס לפה 15-20 צעירים, צעירים בני 40, אני אומר 'צעירים' כי הם הגיעו בני 10 בערך לארץ ואתה שם אותם כאן ואתה אומר להם 'ספרו קצת', אנשים פה בוכים, אנשים משתפכים, אנשים מספרים על הרבה דברים ממה שהם חוו באתיופיה, גם נוסטלגיה, אבל גם דברים שהם לא פשוטים.

<משה סלומון: פתאום גילינו שזו תרפיה, זה פשוט עוזר לאנשים להוציא.

<משה סלומון: אז פנינו בזמנו לאשר רחמים, שהיה אחראי על המרכז הישראלי לפוסט טראומה, ועשינו את זה גם למבוגרים.

<משה סלומון: לקחנו את אותו אחד שהעביר להם סדנאות, 10 מפגשים, למבוגרים פה וזה מדהים, זה פתח המון דברים שזה ישב.

<משה סלומון: עם ניצולי השואה דיברו וניסו להוציא בצורה מסוימת והם התחילו כבר לספר, אצלנו לא מספרים הרבה ואנחנו מנסים להוציא את הדבר הזה.

<משה סלומון: זה חלק מהעניין.

<משה סלומון: זאת אומרת כל הסיפור הזה מגיע למבוגרים ומגיע לילדים ולא הפוך.

<משה סלומון: החברה שלנו נבנתה לדבר עם הילדים והם דור העתיד ושוכחים את המבוגרים, אנחנו אומרים לא, בואו נדבר עם המבוגרים, כדי שהלפיד של המורשת והמסורת שלנו יעבור בצורה בריאה.

<משה סלומון: זה גוג'ו.

<לזר מירקוב: זה כמו בית?

אברהם נגוסה: פה עשינו גם איזה שהיא תפיסה, גם אקולוגית, מדגם פנים.

אברהם נגוסה: שמו את הכול במחזור פנימה, אבל יושבים פה.

אברהם נגוסה: זה ספה.

<משה סלומון: זה ספה, לשבת.

אברהם נגוסה: אנשים יושבים ככה, אוכלים ושותים.

<לזר מירקוב: אבל איפה המטבח?

אברהם נגוסה: זה תלוי, לפעמים בצד הזה מבשלים, גם פה בצד הזה יושבים וגם מבשלים.

<משה סלומון: הצטרף אלינו עזריה, שהוא מנהל המקום כאן, את כל החווה ואת כל מה שקורה כאן הוא מנהל ותיכף אנחנו ניכנס ונשב ונשמע את הכול.

<משה סלומון: פה אנחנו קוראים לזה בינתיים מרכז מבקרים, מרכז כנסים, נראה לאן זה יילך, אבל בגדול המבנה הזה אמור להיות המבנה הכי מתקדם מבחינה טכנולוגית.

<משה סלומון: קרן (008) תרמה את רוב ההוצאות הכספיות שלו, כשבחלק הבא אנחנו נייצר פה מין אודיטוריום שיש כאן מסכים של פלזמות ויהיו גם סרטים על הקהילה שאנחנו נייצר וגם סרטים שכבר קיימים.

<משה סלומון: אנשים שיבואו לכאן יוכלו לשמוע על הקהילה מגוף ראשון ולא דרך מרצים שחוקרים וכו' וכו', אלא מגוף ראשון.

<משה סלומון: להכיר ולשמוע מי זו הקהילה, לדון בסוגיות שעולות כאן, סוגיות של הגזענות או לא גזענות, סובלנות/לא סובלנות, תרבות או לא תרבות, יהודים או לא יהודים.

<משה סלומון: אלף ואחד דברים שעולים, לשים אותם פה על השולחן ולדון בהם בצורה עמוקה, עם מקורות, עם חומרים כתובים ולא רק מהבטן.

<משה סלומון: זה הרעיון של המקום הזה.

<משה סלומון: יהיו כאן שלוש נקודות שהן עמדות צפייה אישיות, אם סטודנט ירצה לבוא ללמוד, תהיה לו פה נקודה, שיהיה לו פה את כל החומר במחשב, עם סרטים.

<משה סלומון: הוא יכול לבוא וללמוד ולהכיר דברים מעבר להדרכות.

<משה סלומון: זה יהיה החלק הזה.

<משה סלומון: החלק הזה יהיה סגור.

<משה סלומון: כל זה יהפוך להיות קיר ואז יהיו פה כמה מסכים.

<משה סלומון: בחלק הזה אנחנו נעשה למעשה את כל הדברים שנייצר פה, תיכף תראו שיש לנו פה מפעל של צ'או.

<משה סלומון: ברגע שהמפעל הזה ייצר צ'או, הוא יימכר כאן.

<משה סלומון: תהיה פה כאן פינה של קפה ודאבו, כל הדברים האותנטיים שלנו, שאנשים ומבקרים שיבואו לכאן, הם יוכלו לקנות, לשבת כאן במרפסות ולאכול, להתכבד וכן הלאה.

<משה סלומון: זו תהיה עמדה שמצד אחד מכירה ומצד שני כל מיני מיצגים שאנחנו רוצים להראות בצורה של תמונות.

<משה סלומון: תמונות וכל מיני דברים אותנטיים.

<משה סלומון: אז פה יהיו שני חלקים שבהם אדם יוכל להיכנס לפה ולצאת עם מידע רב מבלי לסייר בכפר.

<משה סלומון: כמובן אם זה בנוסף אז עוד יותר טוב.

<משה סלומון: (המשך הסיור)

<משה סלומון: כאן אמור להיות מוקם מפעל של דילך.

<משה סלומון: אני לא אאריך, אבל נמצא איתי פה יעקב, בקרית מלאכי היה משהו מאוד מעניין.

<משה סלומון: אני אעשה את זה בקצרה, אולי אחר כך יעקב יספר.

<משה סלומון: היה את המחאה בקרית מלאכי, אחת הנקודות שזיהינו במחאה הזאת זה שאנחנו כגרעינים הוצאנו קול קורא 'תפסיקו להיפגע, בואו נפעל', לא עכשיו ניפגש, אמרו לנו, עשו לנו.

<משה סלומון: הרבה מבוגרים פנו אליי, ככה מדברים עלינו?

<משה סלומון: ונפגעו מאוד.

<משה סלומון: עזבו, אין לנו זמן להיפגע, עכשיו הזמן לעשות.

<משה סלומון: אז אנחנו כקהילות, הגרעין בקרית מלאכי יצא לדיבור ולדיון ולליבון, וגם להפגנה, אבל לא מתוך להגיד 'אני לא חלק מהעם', אלא 'אני חלק מהעם ואנחנו רוצים למגר את התופעות השליליות האלה'.

<משה סלומון: בנוסף לזה יצאנו לשטח ופגשנו את האנשים שאמרו את הדברים האלה.

<משה סלומון: בבניינים ההם.

<משה סלומון: אחד האנשים, אני שאלתי אותו, 'תגיד לי, מה מפריע לכם באתיופים?

<משה סלומון: ' הוא אומר לי 'הריח'.

<משה סלומון: בעדה אמרו פרימיטיבים, אבל בסוף הוא אמר 'הריח', שאלתי 'איזה ריח?' הוא אמר לי 'לא יודע, הבישולים שלכם, זה הורג אותי, לא רוצה לחיות לידכם'.

<משה סלומון: הרי אמרו חינוך, אמרו ונדליזם, בסוף הוא אומר לי הסיכום הוא הריח.

<משה סלומון: כשניסינו לברר עלו שני דברים, אחד מפריע להם האזכרות מתחת לבלוק, שזה אני מבין את כולם, והדבר השני זה התבשיל, זה הדילך, זה ההכנה.

<משה סלומון: זה לא האוכל, האוכל כשאוכלים זה בסדר, אבל תהליך ההכנה של הצ'או הוא מאוד מאוד חריף עד כדי כך שגם אנחנו בורחים מהבית, זה לא רק הפרנג'ים.

<משה סלומון: ואז אמרנו אוקיי, איך אנחנו מייצרים מענה?

<משה סלומון: כי מצד אחד אתה לא יכול להגיד 'אני בא מאתיופיה לחברה הישראלית ואני אשאר כמו שהייתי'.

<משה סלומון: אז המחשבה הזו הביאה אותנו למצב שאם נקים פה איזה שהוא מפעל הוא ייתן מענה קודם כל לסביבה ואולי גם טיפה יותר רחב ויאפשר לאנשים להמשיך לשמור את המאכלים ואת הדברים האותנטיים, מבלי לפגוע בנושא החברתי, כלומר לשמור על ייחודיות אבל לחשוב על יחד.

<משה סלומון: כל הזמן להיות בדבר הזה.

<משה סלומון: תיכף תראו את מה שמוקם.

<משה סלומון: המפעל אמור כאן לייצר את הדילך, את הצ'או הזה, כאן יהיה דגם של כל התבלינים, אנחנו נגדל אותם, זה לא יהיה הכול, אלא דגם מכל 16 התבלינים האלה, נגדל אותם פה ואז אדם יוכל לבוא לראות מה זה, לאן זה הולך ואיך זה הופך להיות אותו מוצר.

<משה סלומון: למעשה זה המפעל.

<משה סלומון: כאן יהיה המפעל, יהיו לו כמה חלקים.

<משה סלומון: יהיה לו החלק של המכונות, שם יהיו המכונות, גם מכונת ייבוש, גם מכונת טחינה, כל מה שצריך.

<משה סלומון: אנחנו נגדל את הפלפלים כאן, אני מניח שאת שאר הדברים יהיה קשה לגדול בכמויות, אבל חלק נגדל, חלק נקנה.

<משה סלומון: תעבודנה כאן לפחות שבע נשים באופן קבוע ועוד נשים שתצאנה להכין.

<משה סלומון: הרעיון הוא שיש פה מכונות, יש כאן מקום לאריזה, יש כאן מקום של מחסן שיש בו את כל הציוד, את כל הדברים שאדם יכול לבוא לקנות כשיש לנו שלושה מסלולים למי שירצה להשתמש במקום הזה.

<משה סלומון: מסלול אחד זה אמא שרוצה להכין, יש לה אירוע, יש לה אזכרה, היא רוצה להכין לבד, אבל היא לא רוצה להיכנס הביתה לעשות הכול.

<משה סלומון: היא מוזמנת לכאן, היא משלמת סכום מסוים, קטן, כדי שיהיה סדר כאן, היא מביאה את כל הדברים שלה, עובדת כאן בידוק לראות שהכול בסדר, נכנסת, מכינה כל מה שהיא רוצה, איך שהיא רוצה עם הטעם שלה.

<משה סלומון: רק מוציאים אותה מהבית.

<משה סלומון: זה מסלול אחד.

<משה סלומון: מסלול שני, מישהי אומרת אני רוצה 5 קילו של דילך, במסלול הזה היא מגיעה לכאן, היא אומרת 'אני קונה 5 קילו', מזמינה מהנשים שעובדות כאן, הן מכינות לה והיא לוקחת.

<משה סלומון: מסלול שלישי זה המסלול שאנחנו שואפים אליו, בסופו של דבר להפוך את המוצר הזה שנקרא דילך, למוצר מדף, כמו הסחוג התימני, וכל מיני סחוגים כאלה, כזה יהיה גם על המדף, כלומר הסחוג, הדילך האתיופי יהיה על המדף ולכן גם כל המקום הזה מותאם לאישור של משרד הבריאות.

<משה סלומון: בסוף אנחנו נוכל לשווק את זה וזה יהיה עוד משהו שאנחנו מכניסים לחברה.

<משה סלומון: אני מניח שהסחוג התימני ייפול מהר מאוד אז, כשזה יקרה, אבל אנחנו עובדים על זה.

אברהם נגוסה: שאלה.

אברהם נגוסה: אמרת קודם שעניין הריח, איך אתם הולכים להביא שינוי להתמודד עם זה כשאתם מכינים את זה?

אברהם נגוסה: יש איזה שהוא תבלין שזיהיתם אותו כגורם לריח ואז אתם לא תכניסו אותו?

<משה סלומון: לא, פה אין בעיה שיהיה ריח.

אברהם נגוסה: אבל אם הוא לוקח את זה לבית שלו ועושה את זה?

<משה סלומון: לא, הוא לא עושה את זה.

<עזריה פטיגו: הבעיה היא כשקולים אותו.

<עזריה פטיגו: ברגע שקולים הרבה תבלינים - - -

אברהם נגוסה: שהם יבשלו אותו פה?

אברהם נגוסה: זו הכוונה?

<משה סלומון: כן, יעשו את כל התהליך פה.

אברהם נגוסה: הריח, זה לא זה שהם מכינים אותו, הריח זה שמבשלים אותו.

<עזריה פטיגו: נכון, כשקולים אותו.

<עזריה פטיגו: יש תבלינים, את אותם התבלינים קולים באש ואז ברגע שקולים באש יש הרבה עשן ואז כל העשן - - -

אברהם נגוסה: כן, אבל זה חד פעמי, אני אומר שכל יום צריך לבשל, אז לוקחים - - -

<משה סלומון: לא, אבל זו לא הבעיה.

<משה סלומון: מהבדיקה שלנו גילינו שהבעיה היא לא הבישול, אלא ההכנה.

<משה סלומון: תחשוב אתה, לא יודע אם יצא לך, לי יצא כמה פעמים שאמא שלי מכינה, אני יוצא בדרך כלל כשיש את ההכנה, כשקולים אותו.

אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, כשמכינים זה נורא, אבל זה חד פעמי, לא כל יום מכינים.

<משה סלומון: אבל חמש הדירות, כל יום מישהו אחר מכין.

<משה סלומון: זה לא באותו בית כל הזמן.

אברהם נגוסה: אבל לבישול עוד לא מצאתם.

<משה סלומון: לא, אני לא רוצה למצוא, אני רוצה שיהיה בבית שלהם.

<משה סלומון: איפה משרד הקליטה?

<משה סלומון: אולי ייתנו כסף, יבנו בתים פרטיים.

<קריאה: הוא מסתכל עליי.

אברהם נגוסה: זה נקרא התבדלות, אנחנו לא רוצים התבדלות.

<משה סלומון: לא, בווילות.

<משה סלומון: בתי קרקע.

<משה סלומון: לא, אני מניח שלא ניתן, אבל הרעיון הוא פה לתת איזה שהוא קמצוץ לדבר מסוים.

<משה סלומון: שם הנקודה יותר חריפה, תרתי משמע, אז רצינו לתת מענה לזה.

<משה סלומון: ישנה עבודה, לגרום למבוגרים לבוא לכאן, זו גם עבודה.

<משה סלומון: אז פה אנחנו עוד בתהליך, אני מניח שייקח עוד זמן לא ארוך כדי שזה יהיה מוכן.

<עזריה פטיגו: לגבי המיזם, זה מיזם מאוד מאוד ייחודי שאנחנו מנסים אותו פה.

<עזריה פטיגו: באתיופיה איך היו משקים?

<עזריה פטיגו: בדרך כלל אם יש באר ליד החקלאות, מצוין, אחרת היו מביאים בכד לכפר ואז משקים, כמו שמשקים עם הכד את החקלאות.

<עזריה פטיגו: לכן מה שרוצים לייצר עכשיו, במקום שאותה אישה, או אותו בן אדם יביא מהכד מים ויתחיל לשפוך לאורך השביל, פשוט לשים לו מיכל מאוד גדול ואז הוא ימלא את הכד, משם להוציא טפטפות, ולא מהכד ישירות לחקלאות, כי זה לא נותן את המינון הנכון.

<עזריה פטיגו: אנחנו עושים דגם.

<עזריה פטיגו: היה פה שר אתיופי, הוא היה פה, הוא מאוד התלהב, והם רוצים לעשות בכמה מקומות באפריקה.

<משה סלומון: אנחנו למעשה עושים כאן הדגמה, בדיקה של איזה שהוא דבר מסוים כדי שנייצר אותו אחר כך לאתיופיה ולאפריקה בכלל.

<משה סלומון: הדבר הזה, מרגע שהוא מצליח, התחלנו אותו לפני זמן קצר, חודש, הוא ייתן לא רק לעצמנו, אלא נתחיל לייצר לאחרים.

אברהם נגוסה: - - - מה ישראל יכולה לתרום לאפריקה, בחקלאות, חשמל מהשמש - - - ואמרתי שהשגרירים יהיו יוצאי אתיופיה.

<משה סלומון: מעולה.

<משה סלומון: (ישיבה)

<משה סלומון: לפני שאני מתחיל להסביר מה קורה כאן, אני אבקש מגאולה, שהיא הרכזת החקלאות החברתית כאן, היא אחראית על כל הנושא החברתי במקום כאן, היא מצטנעת, היא בורחת מפה, ועזריה, שמנהל את המקום, בנוסף הוא גם בן של קייס, אז אנחנו רוצים לארח כמיטב המסורת כמה שאפשר, יש לנו גם דאבו וגם בונה, נבצע את הדאבו ואחרי שקצת נטעם אני אסביר מה קורה כאן.

<עזריה פטיגו: הדאבו בדרך כלל בקהילה רק בשבתות או באירועים מיוחדים, או כשיש אורחים מאוד מכובדים.

<עזריה פטיגו: בשבת עושים קידוש על הדאבו באתיופיה.

<עזריה פטיגו: אבא שלי עד לפני כמה זמן היה עושה קידוש בכל שבת רק על הדאבו, זה אומר שלדאבו יש משמעות מאוד מיוחדת.

אברהם נגוסה: אולי תסביר מה מיוחד בשבת, זה העניין שמוציאים אותו - - -

<משה סלומון: הוא מדבר על הקמח.

<משה סלומון: הקמח עצמו, הרבה פעמים מיום שלישי אוספים את הקמח הטוב ביותר, כדי שהוא יהיה גם לדאבו, לקידוש של השבת, וגם לאינג'רה, כדי לכבד את השבת, מרגע שיצאה שבת חושבים על השבת הבאה.

<משה סלומון: אני אספר קצת על המקום שאנחנו נמצאים בו עכשיו ומיד אעביר את השרביט.

<אלון זיו: נעשה סבב היכרות אולי.

<משה סלומון: רק אסביר איפה אנחנו יושבים ואז נעשה סבב היכרות והמשך פעילות לפי מה שאלון יכתיב.

<משה סלומון: המקום הזה נקרא בית שמגלוצ'.

<משה סלומון: בית שמגלוצ' זה בית ועד לחכמים.

<משה סלומון: חכמי הקהילה, אין זקן אלא קנה חוכמה, אדם שהוא זקן הוא קנה חוכמה, מעצם זה שהוא עבר שנות חיים יש לו חוכמה.

<משה סלומון: באתיופיה יש לזה מקום, בעולם המערבי אין לזה הרבה מקום, באתיופיה יש לזה מקום מאוד משמעותי, אדם מבוגר, מעצם זה שהוא מבוגר הוא חכם יותר, אולי באורחות חיים, לכן יש לזה מקום.

<משה סלומון: המקום הזה הוא בית ועד לחכמים.

<משה סלומון: המקום הזה שייך לחקלאים, הם יושבים כאן, הם שותים קפה כאן, שותים, אוכלים.

<משה סלומון: אנחנו רוצים להפוך את המקום הזה למקום שהמבוגר מגיע אחרי עבודה חקלאית, הוא מיוזע וחם לו הוא בא ונח.

<משה סלומון: מקום המנוחה שלו, אנחנו רוצים שהוא יהיה מקום שבו הוא מרגיש בבית.

<משה סלומון: המבוגרים כאן, רובם בני 60 ומעלה, קרי הם הגיעו לארץ כשהצעירים ביניהם בני 30 בערך, כלומר החוויה של החיים באתיופיה היא חזקה, היא רשומה חזק אצלם ולכן אנחנו רוצים לייצר איזה שהוא מקום שמצד אחד הוא נוח, מצד שני הוא מזכיר את המקום הבטוח שלו.

<משה סלומון: לאדם יש ביטחון ויש לו יכולת להביע את עצמו במקום שהוא מרגיש בבית.

<משה סלומון: ברגע שהוא מרגיש אורח גם המילים מסתרבלות לו, לא יוצאות בדיוק כמו שהוא רוצה שייצאו.

<משה סלומון: לכן כל עיצוב הפנים של המקום הזה, אף על פי שהוא בנוי מבנייה רגילה, בנייה קלה, בעיצוב הפנים שלה מקום הזה הושקע המון, ממש הרבה, כדי להזכיר את כל הניואנסים.

<משה סלומון: לדוגמה, יש כאן מסוסו, שהוא עמוד הבית, הוא מחזיק את הבית בגוג'ו, אז הוא יישב כאן והוא יישב כאן הכי טבעי שאפשר.

<משה סלומון: יש כאן את הנקודות של הגוג'ו, את המקומות גם לתכשיטים ולכלים וגם לנר, שאמרנו קודם.

<משה סלומון: כמובן עשינו הגדלה של הדבר הזה.

<משה סלומון: ארונות המטבח, בפנים יש עץ, אבל הם עטופים בבוץ, כך שזה יתאים לאווירה וכן הלאה.

<משה סלומון: יש כאן, לא רואים את זה, את המקום שמכינים את הקפה, את הבונה.

<משה סלומון: עוד פעם, אנחנו מתאימים את זה לצורך כאן, אבל כאן ממש מכינים בונה.

<משה סלומון: שם, בצד השני, יש פה מגוגו, מכינים פה את האינג'רה.

<משה סלומון: כלומר אנחנו מכניסים פה את כל האלמנטים כדי שאדם מבוגר, שנמצא פה, ירגיש בבית.

<משה סלומון: אני אומר לכם, מניסיון שלי, עשר שנים כרב בית כנסת, במקום שבו אתה נותן ביטוי למה שאתה טוב בו ואתה חי אותו, פתאום אנשים מתחילים לדבר.

<משה סלומון: אם כשהתחלתי להיות רב בבית כנסת אנשים לא היו מסוגלים לפתוח את הפה ולדבר, לא שלא היה להם מה להגיד, אבל זה לא התאים, אז פתאום כשאני מדבר על דרשה ואני משלב מנהגים ותרבות של בני הקהילה ומדבר בתיגריניה, פתאום כשאני לא נמצא בקלות אדם קם ומדבר גם חצי שעה.

<משה סלומון: כלומר הדבר הזה מאוד משמעותי.

<משה סלומון: הסדנאות וכל מה שנעשה לא יעלה את זה, רק המקום של ההבנה, של ההכרה בעוצמות הגלומות בתוך המבוגרים.

<משה סלומון: זה המבנה הזה וזה חלק מהמבנה הגדול של הכפר.

<משה סלומון: נעשה סבב היכרות, כל אחד יכול להגיד שם ותפקיד ונוכל להכיר את מי שיושב איתנו כאן.

<משה סלומון: אני אתחיל, יהיה יותר קל, משה סלמון, אני תושב קרית גת, נשוי, אבא ל-6 ילדים, אני מנהל את עמותת 'הנני', שהיא למעשה רשת של קהילות משימתיות שנותנת דגש על עבודה עם הקהילה האתיופית.

<משה סלומון: ל'הנני' יש תשע קהילות כאלה, מאופקים ועד נתניה ואחד הפרויקטים הגדולים שלנו זה החווה כאן.

<משה סלומון: הכפר כאן הוא הפרויקט הגדול שלנו, באמצעותו אנחנו רוצים להגיע ולעשות שינוי לאומי.

אברהם נגוסה: אברהם נגוסה, יושב ראש ועדת עלייה, הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: אנחנו כאן, אני אמרתי בהתחלה, בעקבות הפנייה שפניתם אלינו לבוא ולהתרשם מהפעילות החשובה, הציונית ושמקדמת גם את שילוב הקהילה לתוך החברה הישראלית עם המסורת, עם התרבות שיש לה, עם גאווה.

אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: (המשך סבב נוכחות)

<ניר כץ: חבר גרעין קהילתי גדרה, של עמותת 'חברים בטבע', אבא ל-4, תושב גדרה מזה עשר שנים וחצי, מנהל את עמותת 'חברים בטבע', שיש להם שמונה קהילות, באופן מאוד דומה למה שמשה תיאר.

<משה סלומון: אנחנו נציג את זה אחר כך יותר בפרטים.

<ענת אלמו: חברת קהילה מאופקים של 'הנני' ורכזת הדרכה פה בכפר.

<עזריה פטיגו: אני תושב קרית גת, חלק מגרעין קהילתי 'הנני', נשוי פלוס 6 ילדים, אני עשר שנים בקרית גת, בנינו פה את הכפר.

<עזריה פטיגו: אני שמח על הביקור החשוב הזה.

<עזריה פטיגו: לפני שבוע היינו אצלכם מתיכון רבין, גם ניסינו לתאם פגישה, תיכון רבין במגמת איכות הסביבה, היו בוועדה שם, פגשו אותך, התלהבו ורצו לתאם, אבל במשרד אמרו להם שאתה תהיה פה היום.

<עזריה פטיגו: זה פרויקט של תלמידים מתיכון רבין, הם מגיעים לפה פעם בשבועיים, עובדים עם המבוגרים בשיתוף בשטח.

אברהם נגוסה: כן, אני פגשתי אותם בכנסת.

<עזריה פטיגו: הם שלחו תמונות והתלהבו.

<אלון זיו: אלון זיו מקרן שח"ף.

אברהם נגוסה: כן, אתה פנית אלינו.

<אלון זיו: אני אשם.

<משה סלומון: קרן שח"ף למעשה מלווה את קהילות 'הנני' מרגע היווסדן, מ-2005.

<משה סלומון: בכל הקמה של קהילה כזאת קרן שח"ף מעורבת, כולל גם בכפר, הם מנסים לייצר גם את התשתיות כדי שהדבר הזה יצליח.

<משה סלומון: (המשך סבב נוכחות).

<משה סלומון: קרן שח"ף, בבקשה.

<אלון זיו: אני אתן כמה משפטים על קרן שח"ף.

<אלון זיו: קרן שח"ף למעשה היא שותפות בין 20 פילנתרופים, חציים מהארץ, חציים מחו"ל, היו"ר של הקרן הוא אבי נאור, חתן פרס ישראל, והקרן שמה לה למטרה לקדם את התופעה שנקראת קהילות צעירים משימתיות.

<אלון זיו: קהילות משימתיות, מה זה?

<אלון זיו: זה חבר'ה צעירים ברובם, או בני מקום או חבר'ה שמגיעים מבחוץ, שמתארגנים כקהילה ובאים להתיישב התיישבות קבע, זאת אומרת לא פרק משימה, אלא באים לחיות במקום, כי למעשה קהילה עומדת על שלוש רגליים.

<אלון זיו: יש לה אורחות חיים משותפים, בדרך כלל סביב מעגל השנה, חגים משותפות, מסיבות משותפות וכו' וכו', יש להם תהליך של לימוד ובירור מתמשך, סוג של בית מדרש, איזה שהוא מפגש שהקהילה נפגשת ולומדת ומתעניינת ומרחיבה את אופקיה.

<אלון זיו: והרגל השלישית היא עשייה חברתית למען הקהילה הרחבה, זאת אומרת פרויקטים שהקהילה מזהה כצורך ומפתחת אותם למען אוכלוסייה שגרה במקום, כדוגמת הפרויקט הזה ופרויקטים אחרים שנשמע גם מ'הנני' וגם מ'חברים בטבע'.

<אלון זיו: היום יש מעל ל-200 קהילות כאלה ברחבי הארץ, מכל הסוגים, דתיים וחילוניים ועולים וותיקים ויהודים וערבים ודרוזים.

<אלון זיו: למעשה חלק ניכר מהשסעים של החברה הישראלית נמצאים בתוך התופעה הזאת.

<אלון זיו: רוב הקהילות מאורגנות תחת ארגונים כמו 'חברים בטבע' ו'הנני', יש היום 15 ארגונים כאלה שגם מקימים את הקהילות וגם מלווים אותן, ממש משלב הרעיון ועד קהילות ותיקות.

<אלון זיו: יש היום 15 ארגונים כאלה, אותם ארגונים פועלים גם יחדיו והקימו את מועצת הקבוצות בקהילות המשימתיות, שזה גוף של הארגונים שהוא הארגון המייצג של הקהילות.

<אלון זיו: קרן שח"ף קיימת כבר קרוב לחמש שנים, בתחילת הדרך אנחנו עסקנו בעיקר בהקמה של קהילות חדשות כדי לייצר מסה קריטית.

<אלון זיו: היום, יש כבר למעלה ל-200 קהילות כאלה.

<אלון זיו: אנחנו עשינו תהליך אסטרטגי, שהיה תהליך בשיתוף גם עם השותפים וגם עם נציגי הקהילות והיום אנחנו עוברים משלב של הקמה לשלב של ביסוס והשפעה.

<אלון זיו: זה התהליך שאנחנו נראה אותו מתחיל לקרום עור וגידים בתקציב של שנה הבאה.

<אלון זיו: הקרן למעשה התחילה כקרן אורן, שהיא הקרן המשפחתית של משפחת נאור, ועם הקהילות אנחנו עובדים קרוב לעשר שנים.

<אלון זיו: אנחנו מלווים את 'הנני' ואת 'חברים בטבע' ממש מתחילת דרכם, אנחנו מאוד מאמינים שלקהילות האלה יש ערכים מוספים ויכולות ייחודיות שנותנות להן כוח מאוד מאוד גדול, גם מבחינת העשייה שהם עושים וגם מבחינת האווירה שהם משרים במקומות שבהם אותן קהילות פועלות.

<אלון זיו: זה ממש על קצה המזלג על הקרן.

<אלון זיו: באמת יש לנו זכות ללוות את התופעה הזאת, אנחנו מאמינים שהיא אחת מהתופעות שיכולות בטווח הארוך לשנות את פני החברה הישראלית.

<אלון זיו: אלה מילים פומפוזיות אבל אנחנו באמת מאמינים בהן.

<אלון זיו: אני חושב שעכשיו אנחנו נצלול קצת להכיר יותר את שני הארגונים האלה, משלב ההיסטוריה עד למצבם הנוכחי.

<משה סלומון: 'חברים בטבע'.

<ניר כץ: לעמותת 'חברים בטבע', כמו שציינתי קודם, יש שמונה קהילות.

<ניר כץ: הגרעין הראשון קם בגדרה, בדיוק לפני עשר שנים וחצי, באמצע 2005, והיום אנחנו קיימים ועובדים בגדרה, בבית שמש, בראשון לציון, חדרה, יקנעם, לוד, פתח תקווה, אשדוד, יכול להיות ששכחתי עוד אחד בדרך.

<קריאה: יבנה.

<ניר כץ: ביבנה הגרעין צריך להחליט אם הוא גרעין או לא, אנחנו כרגע נותנים להם לעבוד לבד, בלעדינו.

<ניר כץ: אלה הגרעינים.

<ניר כץ: אני אספר קצת על התכניות שאנחנו עושים, כי בגדול יש לנו חמש תכניות שאני חושב שמייצגות את היום יום שלנו.

<ניר כץ: תכנית ראשונה, אפשר לקרוא לזה תכנית, היא תכנית שלמעשה מתעסקת בגיבוש חברי הגרעין עצמם, תכנית שבה אני חניך, אבישי חניך, אנחנו המשתתפים.

<ניר כץ: למעשה אנחנו לוקחים קבוצה של אנשים שהם בני, אני כבר בן 44, לוקחים אנשים שהם בין הגיל 25 ל-45 והופכים אותם לקבוצה, שהיא קבוצה שמתפקדת כקבוצה.

<משה סלומון: אנחנו בונים את זה לפיה גיל שלנו.

<ניר כץ: כן, בהתחלה אנחנו אמרנו שזה 25 עד 35, אבל היינו צריכים לשדרג את הפרזנטציה עם השנים.

<ניר כץ: אנחנו לוקחים קבוצה של אנשים שזה בדיוק אותם אנשים שלא חייבים לגור בשכונת שפירא בגדרה, אלא אותם אנשים שכן יש להם את היכולת לקנות בית ביישוב אחר, במקום אחר, אנשים שכבר היו במקומות אחרים בחלקם ולהגיד 'לא, אני עובר היום, אני ניר כץ, עובר עם הילדים שלי ואשתי לגור בשכונת שפירא בגדרה', וזה שיפור של איכות החיים שלי, אוקיי?

<ניר כץ: זה לא פוגע בי וזאת לא הקרבה, כי הקרבה ומלגה נגמר באיזה שהוא שלב ואז זה מתפרק.

<ניר כץ: זה לא בא מהמקום הזה, אלא באמת מהרצון לשפר את איכות החיים שלי, כשמובן שאיכות החיים שלי, כשהיא משתפרת גם איכות החיים בשכונה משתפרת.

<ניר כץ: איך עושים את זה?

<ניר כץ: איך מייצרים קודם כל קבוצה שהיא קבוצה שהיא פשוט כיפית, שטוב להיות בה.

<ניר כץ: אז ביום שישי האחרון הייתה לנו ארוחת שבת ביחד, על המשפחות והלכנו לטיול ביחד לפני כמה שבועות ובעוד שבועיים יש לנו חגיגה של כל ימי ההולדת של הקיץ, בין אם זה ילדים, בין אם זה אנחנו המבוגרים, כל ימי ההולדת, אנחנו עושים ארבע פעמים בשנה ביחד, אלה הדברים שלמעשה עושים לנו טוב.

<ניר כץ: אז הפרויקט הזה היום קורה ביותר ויותר שכונות בישראל.

<ניר כץ: כמו שאלון אמר, יש אומרים 200, יש אומרים 250 שכונות, עם יוצאי אתיופיה אנחנו עוד מעט נגיע ל-20 שכונות ואני חושב שזה מאוד מאוד משמעותי.

<ניר כץ: זה כבר יהיה למעלה משליש.

<משה סלומון: אנחנו שואפים להגיע ל-37 יישובים, בהתאם למיפוי שעשינו לפני כמה שנים.

<ניר כץ: יש כ-55 שכונות, השאיפה שלנו להיות בכל שכונה כזאת, לא אנחנו, מי שנמצא שם יהיה, אבל גם ייקח אחריות ויבחר לגור שם ויבחר לגדל שם את הילדים שלו.

<ניר כץ: השאלה הבאה היא מיד מה הגרעין הזה עושה, אז נדבר תיכף על פרויקטים, אבל אני חושב שגם אם אני מצטרף לוועד ההורים של בית הספר או לוועד ההורים של הגן, כבר קורה שם איזה שהוא משהו.

<ניר כץ: כשהילדים שלי הולכים שם לאותו גן אני מיד רואה שכשיש יום הולדת אף פעם ילדים אתיופים לא מגיעים, ההודעה בכלל לא עוברת, או אם היא עוברת אז היא עוברת ככה ליד, זה קורה.

<ניר כץ: איך זה קורה?

<ניר כץ: לא בתור פרויקט, פשוט בתור שכן, בתור תושב השכונה, איך מתחילים כבר מהגיל הכי צעיר לדאוג שהדברים האלה יקרו כדי שכשמגיעים לגיל בוגר אז זה חלק מהחיים המשותפים שלנו פה בישראל.

<ניר כץ: אני חושב שזה לא מקרה שבכל אחד מהגרעינים האלה יש חברי גרעין גם יוצאי אתיופיה וגם לא יוצאי אתיופיה.

<ניר כץ: אני חושב שמאוד מובן שהמנהיגות היא מנהיגות של יוצאי אתיופיה בכל המקומות האלה, אני חושב שבכל אחד מהגרעינים האלה יש גם זוגות שהם זוגות נקרא להם מעורבבים, אני יודע?

<ניר כץ: חצי חצי, שזה באיזה שהוא אופן סוג של מודל לחיקוי בלי ללכת ולנפנף בדגל 'אנחנו מודל לחיקוי', אנחנו פשוט שם.

<ניר כץ: התכנית השנייה שאנחנו מפעילים היא תכנית לחבר'ה אחרי צבא, או לצערי הרב הרבה פעמים אחרי לא-צבא.

<ניר כץ: חבר'ה בגילאי פחות או יותר 20 עד 25, עד 28, שהם די אבודים, שהם לא יודעים לאן ללכת, להורים שלהם אין חברים מורים, עורכי דין, רואי חשבון, אין להם חלומות מספיק גדולים, אנחנו עוזרים להם לחלום.

<ניר כץ: אנחנו אומרים, גמרתם את הצבא, חכו רגע, אל תלכו ללמוד, בואו קודם כל תחשבו מה אתם רוצים להיות כשתהיו גדולים, בהתאם לזה תתכננו את החיים שלכם.

<ניר כץ: אנחנו רואים בבוגרים של התכניות האלה הצלחה גדולה, 27% הולכים לאקדמיה, נהיים אקדמאים, זה יותר ממה שקורה בחברה הישראלית בכלל, לא החברה של יוצאי אתיופיה, כנראה משהו עובד שם חזק מאוד.

<ניר כץ: אנחנו חושבים שלמעלה מ-90% בוחרים להמשיך לגור בשכונות איפה שהם גדלו ואיפה שההורים שלהם גידלו אותם, קונים שם דירות, זה ממש הופך להיות משהו שמשפיע.

<ניר כץ: יש לזה גם נגזרת של תכנית סטודנטים, כלומר לפעמים זה תכנית צעירים, לפעמים זה תכנית סטודנטים, בהתאם לגיל של החבר'ה.

<ניר כץ: אנחנו לא כל שנה פותחים קבוצה חדשה, אלא זו קבוצה שהולכת איתנו.

<ניר כץ: סתם, יש לנו חבר גרעין שקוראים לו אדיסו, אדיסו למד מחשבים.

<ניר כץ: אדיסו הוא לא פרויקט, בסדר?

<ניר כץ: כשאדיסו צריך לשדרג את קורות החיים שלו הוא יכול לפנות אליי בתור חבר שלי וכשאני צריך לתקן את המחשב שלי אני פונה אליו, שוב פעם, בתור חבר.

<ניר כץ: אני לא פרויקט שלו והוא לא פרויקט שלי, זו פשוט קהילה שלמה יותר, גדולה יותר.

<ניר כץ: ברוך ה' היום הוא מרוויח יותר ממני, כנראה שהצלחנו.

<משה סלומון: אבל המפגש הזה אמור להביא למצב שגם אתה תרוויח מספיק.

<ניר כץ: נראה.

<ניר כץ: זה כבר התייאשתי.

<משה סלומון: אני מוכוון מטרה.

<ניר כץ: עזוב.

<ניר כץ: התכנית הבאה, אנחנו קוראים לה תכנית מסלול.

<ניר כץ: זה לא סוד שבהרבה מאוד מהשכונות שאנחנו פועלים אין תנועת נוער, אין תנועת נוער מתאימה, גם אם יש משהו בעיר החבר'ה לא הולכים.

<ניר כץ: אנחנו מנסים לייצר אווירה של תנועת נוער, חבר'ה שמתחילים אצלנו בכיתות ד'-ה' מגיעים עד י"ב, הולכים לגרעיני נח"ל, לא שלנו, אבל לגרעינים אחרים.

<ניר כץ: יוצרים איזה שהוא מין מעגל כזה שחבר'ה מתחילים לתת, להיות המדריכים, מקבלי פרסי מתנדב יישוביים, בלי קשר אלינו.

<ניר כץ: כלומר היישוב כבר מכיר בזה שהם חלק מהמנהיגות היישובית באיזה שהוא אופן ואנחנו גם רואים תנועה איטית שמתחילה היום ללכת לתוך תנועות נוער אחרות שקיימות, כילדים, והורים שמתחילים לזהות את הפוטנציאל מתחילים לשלוח את הילדים גם לדברים אחרים ולא רק אלינו.

<ניר כץ: אני אשמח אם בעתיד לא יהיה צורך בנו.

<ניר כץ: כרגע, ברוב השכונות שלנו, אין פתרונות אחרים שפשוט מפתחים מנהיגות, מחברים את הקשר עם הרגליים למה שקורה פה בחוץ, לארץ ישראל, כמו שכולנו תופסים אותה, דרך הצמחים והאדמה וההיסטוריה שלה, שקורית פה בחוץ.

<ניר כץ: התכנית הרביעית שלנו נקראת שיעורי בית בבית.

<ניר כץ: לצערי זה לא סוד שבהמון תכניות אומרים לילדים 'בואו החוצה', 'תלמדו בחוץ, נארגן לכם מועדונית, נארגן לכם בית חם'.

<ניר כץ: יש איזה שהוא סבטקסט קטן שם מתחת, בואו לבית החם, מה זה אומר לגבי הבית שלכם?

<ניר כץ: הוא חם או לא חם?

<ניר כץ: בואו תכינו שיעורים בחוץ, מה זה אומר על ההורים?

<ניר כץ: ההורים שלכם יכולים לתת, לא יכולים לתת?

<ניר כץ: אנחנו אומרים, בחברה המערבית שיעורי בית, התהליך הזה צריך לקרות בבית, אי אפשר?

<ניר כץ: אין דבר כזה אי אפשר, תמיד אפשר.

<ניר כץ: כשהייתי ילד, זה היה די מזמן, לא היו מזגנים, לא היה חדר לכל ילד ובכל זאת עשינו שיעורים ולמדנו ואם היה צורך לא שלחו אותי לאיזה ספרייה ללמוד, אלא הביאו מורה פרטי וככה למדנו.

<ניר כץ: זה בדיוק מה שאנחנו עושים, מכניסים מורים פרטיים לבתים.

<ניר כץ: כל מורה עובד עם שניים-שלושה ילדים, בית קבוע, יום קבוע, שעה קבועה, מקצוע קבוע, למהלך שנה שלמה, לא מחליפים את זה.

<ניר כץ: מייצרים איזה שהוא אי של יציבות בתוך המון חוסר יציבות של הילדים האלה.

<ניר כץ: אנחנו רואים שגם הציונים משתפרים בתוך שנה ב-10% במקצוע שנלמד, גם הורים מתחילים לבוא לבית ספר.

<ניר כץ: היום אנחנו רואים תופעות, בחלק מהיישובים שאנחנו עובדים, שאנחנו כבר לא צריכים לדבר על זה, איזה ילד מבקש עזרה במתמטיקה, עד שהשגנו מורה, אנחנו מדברים עם האמא, 'לא, לא, הוא כבר השיג מורה, כבר יש מורה'.

<ניר כץ: הוא כבר הביא את המורה הביתה, האמא כבר מארחת, הכול בסדר, זה קורה כבר בבית.

<ניר כץ: זה מתחיל לקרות בלעדינו.

<ניר כץ: לא חסרים מתנדבים בקהילה שרוצים לתת, בסך הכול נתנו פה פלטפורמה כדי שזה יקרה בכוחות עצמו.

<ניר כץ: שיעורי בית בבית, מה יותר פשוט מזה?

<ניר כץ: אין פה שום כלום מאחורי זה, פשוט מורה ייכנס הביתה.

<ניר כץ: ברור שצריך הכשרה, איך לוחצים יד, איך אוכלים דאבו, מה זה אינג'רה, כל הדברים האלה.

<ניר כץ: צריך גם הכשרה, ילד מבריז לפעמים, מה מורה שהגיע הביתה יושב ועושה אם הילד לא הגיע?

<ניר כץ: הילד הלך, יצא החוצה, מה עושים עם זה?

<ניר כץ: מלמדים את המורה לשבת על הברזלים, מלמדים את המורה לאכול את האינג'רה ולהגיד לאמא 'אל תשכחי לספר לו שהייתי פה ושאכלתי אינג'רה', בפעם הבאה הילד הזה כבר לא מפספס.

<ניר כץ: התכנית החמישית שלנו היא תכנית שעובדת עם מבוגרים, תכנית של חקלאות קהילתית.

<ניר כץ: יש לנו בגדרה ובלוד, בגדרה משהו כמו 18 דונם עם 90 משפחות שעובדות שם, בלוד יש לנו היום 46 משפחות שעובדות, אנשים שפשוט מגדלים.

<ניר כץ: חשבנו שזה יהיה להם ככה נחמד, יכניס אותם קצת לפעילות גופנית.

<ניר כץ: ראינו כמה דברים, היה מחקר הערכה ב-2014 לתכנית הזו בגדרה.

<ניר כץ: מחקר ההערכה אמר, דבר ראשון שקורה פה זה מה שקורה לבני הנוער ולחבר'ה צעירים, סטודנטים, מבחינת כמה שהם גאים במבוגרים שלהם.

<ניר כץ: הלכו ודיברו עם אנשים בשכונה, כולם סיפרו, 'כן, הייתי עם אבא שלי בגינה', 'וואו, אבא שלי החקלאי הכי טוב בגינה', ואלה ילדים שעד היום ממש לא העריכו את זה ופתאום הם גאים בהורים שלהם.

<ניר כץ: מבחינתנו זה הדבר המשמעותי.

<ניר כץ: הדבר השני שקרה, מכניסים אוכל בריא וטרי הביתה.

<ניר כץ: אצלנו הכול מגודל בשיטות אורגניות, מכניסים אוכל אורגני הביתה, קורה שם משהו שהוא סופר מיוחד שתכל'ס כמעט כל הצריכה של הירקות שלהם הם מגדלים בעצמם.

<ניר כץ: יותר מזה, היום אנשים מקרית מלאכי, לא יודע אם אתה יודע, עומדים בתור, באים לגדרה וקונים את הירקות.

<ניר כץ: יש להם בסטה בשוק ברחובות שהם מוכרים את הירקות, אנשים עושים כסף, בתשלום, משלמים על הפרויקט הזה.

<ניר כץ: נכון שהם לא משלמים את כל הסכום, אבל 33% מעלות הפרויקט, האנשים משלמים בעצמם, 300 שקל לחלקה ועומדים בתור אנשים.

<ניר כץ: אנחנו היום עם 90 משתתפים בגדרה, כמו שאמרתי, 46 בלוד, בכל מקום יש רשימת המתנה של 150 איש שהיו מוכנים להיכנס לעסק הזה מחר.

<ניר כץ: זה פשוט מחמם את הלב לראות אנשים שחלקם 20 ו-30 שנה ישבו ולא עשו כלום, גידלו כרס אפילו יותר גדולה משלי וכשהם לוקחים מעדר הם פשוט עובדים כמו שאף אחד לא מסוגל לעבוד.

<ניר כץ: זה מחזיר להם משהו שהוא פשוט לא ייאמן.

אברהם נגוסה: מה הסיבה להמתנה?

אברהם נגוסה: אתה אומר 150 בהמתנה.

<ניר כץ: כסף.

<ניר כץ: אנחנו צריכים לממן את השני שליש שלנו, אם היה אז היינו מרחיבים את זה.

אברהם נגוסה: הבנתי, יש אנשים רוצים להצטרף אבל יש הגבלה בעניין התקציב.

<ניר כץ: כן.

<ניר כץ: התקציב, מעבר למסים עירוניים וכאלה דברים, שזה באמת לא הסכום הגדול, אנחנו צריכים הנחיה לכל העסק הזה.

<ניר כץ: צריך איש אחד שהוא מנחה חקלאי, שמלמד לחבר טפטפות.

<ניר כץ: אנשים עודרים והם לא רגילים לעבוד עם טפטוף אז הטפטפת נקרעת, נחתכת כל פעם, אלה דברים שצריך ללמוד.

<ניר כץ: מצד שני יש גם מנחה חברתית שיושבת איתם, מדברת על דברים, פתאום אישה יוצאת לשדה, עובדת, איך הבעל מרגיש לגבי זה?

<ניר כץ: איך עובדים עכשיו ביחד?

<משה סלומון: הנה, אתה רואה כאן.

<משה סלומון: יש את עזריה שמנהל את המקום כאן שצריך לשלם לו, כי הוא שייך להיבט החברתי.

<משה סלומון: ראית את אילן, שאחראי על כל הסיפור.

<משה סלומון: בדברים האלה צריכים לתחזק אותם.

<ניר כץ: צריך כוח אדם על כל דבר כזה.

<ניר כץ: בעוד הם מצוינים בחקלאות יש עניינים שעדיין צריך לפתור עם - - -

אברהם נגוסה: השאלה שלי, זה יכול להיות לכולם אז מאיפה הכסף מגיע?

<ניר כץ: אנשים טובים.

אברהם נגוסה: אני מבין שקרן שח"ף, אתם עוזרים להם ליוזמות האלה?

<ניר כץ: לא בפרויקט הזה, בהמון דברים אחרים.

<אלון זיו: בפרויקט הזה ספציפית לא, בפרויקטים אחרים כן.

<אלון זיו: בפרויקט הזה בנושא מסוים אנחנו כן עוזרים.

<ניר כץ: העובדה שאנחנו חיים בתוך גדרה - - -

אברהם נגוסה: אני רוצה להבין מאיפה - - -

<דנה גורדון שושני: אברהם, צריך לראות איזה משרד מגייסים.

אברהם נגוסה: כן, זה מה שאני רוצה להגיע, סך הכול אנחנו באנו - - -

<ניר כץ: כן, בשביל לעזור לדברים האלה לקרות יותר טוב.

אברהם נגוסה: זה יפה מאוד לראות וכל הדברים האלה, אבל הכוונה שלנו היא איפה אנחנו יכולים לעזור.

אברהם נגוסה: אחרי שאנחנו ראינו, להגיד 'כל הכבוד לכם ועשיתם טוב', אבל אני בטוח שמצפים מאיתנו גם לעשות משהו.

אברהם נגוסה: אני רוצה להבין בדיוק קודם כל איזה משרדים רלוונטיים לפרויקטים האלה, דבר שני, האם אתם מקבלים תקציב מהמשרדים האלה או לא.

<ניר כץ: היום הפרויקט הזה באופן ספציפי לא, אבל אני יכול לומר - - -

אברהם נגוסה: בכל הפרויקטים.

<ניר כץ: אני חושב שמה שאלון התחיל לומר קודם, שאנחנו למעשה 14 ארגונים ביחד, שהקמנו את מועצת הקבוצות והקהילות המשימתיות בישראל, יצרנו פה איזה שהוא גוף שהממשלה באיזה שהוא אופן עכשיו אוהבת להתחבר אליו ולא יכולה להתעלם מקיומו.

<ניר כץ: כשיושבים יוצאי אתיופיה ויוצאי חבר העמים ומוסלמים ויהודים ודרוזים ויוצאי קיבוצים ואנשים עם כיפות על הראש, וכולם ביחד אומרים, אנחנו עושים משימה דומה מאוד בחברה הישראלית ובארץ ישראל וכולנו ציוניים, כל אחד בדרכו שלו, הממשלה מתחברת לעסק הזה.

<ניר כץ: למעשה הצלחנו לגייס תקציבים, יש החלטת ממשלה 741 מלפני שלוש שנים, התחילו להזרים כסף לכל הגרעינים.

<ניר כץ: אני אמשיך ואומר, העסק הזה תקוע, יש היום קולות קוראים, אנחנו עדיין מחכים לכספים של 2015, אלה דברים שאושרו לנו.

<משה סלומון: שני קולות קוראים, גם בגליל נגב וגם במשרד החקלאות, שלמעשה ביצענו, אנחנו חצי שנה אחרי סיום השנה הקודמת וטרם קיבלנו כסף ובעמותות כמו שלנו זה קריסה.

<ניר כץ: כשחצי מהתקציב שלך מבוסס על כסף כזה ועוד לא הגיע הכסף של 2015, זה אומר שאנחנו בגירעונות של רבע מהתקציב.

<ניר כץ: כשהכול חתום ומוכן.

אברהם נגוסה: לא קיבלתם את הכסף של 2015?

<ניר כץ: לא, לא קיבלנו כי זה הסטנדרט במדינת ישראל, לא?

אברהם נגוסה: לא, אני מבין שב-2015 למה לא קיבלתם, כי לא היה תקציב.

<ניר כץ: אושר, הכול אושר.

אברהם נגוסה: התקציב אושר בסוף 2015, אבל יש רטרואקטיבית.

<ניר כץ: אלה כספים שאושרו עבור 2015, לא 2016, ועוד לא קיבלנו.

אברהם נגוסה: לא, עבר תקציב דו שנתי, של 2015-2016.

<אלון זיו: אני רוצה לעשו סדר.

<אלון זיו: בנובמבר 15' עבר תקציב, תקציב 15' ו-16' דיבר על הן סיוע ב-2015 דרך משרד החקלאות ומשרד נגב גליל, מה שהיום פריפריה נגב גליל, לנושא הכללי של קהילות משימתיות.

<אלון זיו: התקציב של 2015 הן במשרד החקלאות והן בנגב גליל עדיין לא אושר.

<אלון זיו: הקול קורא יצא - - -

<משה סלומון: לא, הוא אושר.

<אלון זיו: אושר, קיבלת כסף?

<משה סלומון: לא.

<משה סלומון: אושר, אבל לא קיבלנו כסף.

<משה סלומון: זה דבר אחר.

<משה סלומון: ממה שאושר, לאברהם נניח יש לו יכולת, הוא יכול לבוא ולהגיד 'חבר'ה, תזרזו פה במקום הזה והזה'.

אברהם נגוסה: כן.

<משה סלומון: מה שלא אושר זה עוד שלב.

אברהם נגוסה: מה מעכב את האושר מלהגיע אליכם.

<אלון זיו: שאלה מצוינת.

<משה סלומון: אנחנו מקווים שתיתן לנו תשובה.

אברהם נגוסה: מי?

<משה סלומון: אתה.

אברהם נגוסה: אני רוצה קודם כל לדעת.

אברהם נגוסה: אם אתם לא יודעים - - -

<משה סלומון: אנחנו לא יודעים, אין לנו תשובות.

<משה סלומון: זאת הכוונה שלי.

<אלון זיו: אנחנו לא יודעים, זה לגבי נגב גליל.

אברהם נגוסה: אז אתה אומר 'תבדוק לנו'.

<משה סלומון: כן.

<אלון זיו: אנחנו לא יודעים.

<ניר כץ: יש בירוקרטיה ויש דברים שלוקחים זמן.

<ניר כץ: זה לוקח כל כך הרבה זמן - - -

<אלון זיו: לא, זה מעבר לזמן.

<אלון זיו: הקול קורא של נגב גליל הוגש כבר בסוף 2015, הוא כבר עומד על המדוכה קרוב לחצי שנה, גם במשרד החקלאות.

<אלון זיו: לגבי 2016 בנגב גליל הוגש 2015 ו-2016, יצא הקול קורא, אתם הגשתם גם ל-2015 וגם ל-16'.

<אלון זיו: על אחת כמה וכמה אם אין תשובות ל-15' בוודאי שאין תשובות ל-16'.

אברהם נגוסה: והמשרדים זה משרד החקלאות והמשרד לענייני פריפריה?

<אלון זיו: נכון.

<ניר כץ: והדבר נכון לגבי 200 ומשהו קהילות, לא 'הנני' ו'חברים בטבע', זה הרבה יותר גדול מהאנשים שיושבים פה בחדר.

<משה סלומון: אבל מבחינתנו יש אפשרות לקדם, אולי, אני לא יודע אם ועדת הקליטה היא על הכול, אבל מבחינתנו יש שלושה ארגונים, אנחנו, 'הנני', 'חברים בטבע' ו'מדור לדור', יוצאי קווקז, עולים מקווקז, שלושת הארגונים האלה, זה לשון המאזניים שלנו, להיות או לא להיות.

<משה סלומון: למשל 'מדור לדור' הולך לסגור בגלל הקצב הזה.

<ניר כץ: הם מפטרים אנשים וסוגרים גרעינים.

<ניר כץ: חד משמעית.

<אלון זיו: יש כאן שתי זוויות הסתכלות, כמו שמשה אמר - - -

אברהם נגוסה: אולי לפני זה, ידוע לכם מה הסכום שאושר?

<משה סלומון: 27 מיליון שקל במשרד החקלאות.

<אלון זיו: במשרד החקלאות 27 מיליון שקל ו-10 מיליון שקל נגב גליל.

<ניר כץ: סך הכול 37.

<משה סלומון: לכל הקהילות.

<אלון זיו: לשנה.

אברהם נגוסה: הבנתי, בסך הכול 37 מיליון.

<משה סלומון: אבל זה לא חופף, אלה לכל הארץ ואלה רק ל - - -

<דנה גורדון שושני: לשנה לכל הארץ.

<משה סלומון: נגב גליל לנגב גליל, השאר לכל הארץ.

<אלון זיו: באופן כללי, זה חותך לכל הקהילות, לאו דווקא - - -

אברהם נגוסה: אין כפילויות פה.

<משה סלומון: אין.

<אלון זיו: מכיוון שכבודו הוא יושב ראש ועדת הקליטה ואני חושב שיש פה תופעה ייחודית שבה מדובר על שלושה ארגונים, שני ארגונים של הקהילה האתיופית ועוד ארגון שנקרא 'מדור לדור' שביקרנו פה לפני שנתיים עם הוועדה, בשדרות, ארגון של יוצאי קווקז, שקודם כל יש בעיה מבחינת הקריטריונים, כי הקריטריונים היום של הקולות הקוראים, לא רק שהם לא מעודדים, הם מקשים על קהילות שהן קהילות בני מקום.

<אלון זיו: הרבה פעמים קהילות העולים הם קהילות בני מקום, אלה לא חבר'ה שהגיעו מבחוץ, רובם חבר'ה שמתהווים ומתארגנים - - -

<ניר כץ: גדלו בשכונה והתארגנו לגרעין.

<אלון זיו: בדיוק, במקום לחיות את הנרטיב של מי מצליח עוזב הם מייצרים פעילות אחרת.

<אלון זיו: הם באים ואומרים 'לא רק שלא נעזוב, אנחנו נחיה כקבוצה ונשפיע על השכונה שבה גדלנו'.

<אלון זיו: הקולות הקוראים, נכון להיום, לא נותנים פתרון לדבר הזה, פעם אחת, ופעם שנייה, אני חושב שוועדת הקליטה, אם היא מתרשמת שהפעילות שאנחנו מציגים היום היא פעילות משמעותית, איכותית, טובה ותורמת, צריך לראות איך תורמים ותומכים בתופעה הזאת ביתר שאת ולא מסתכלים רק - - -

<ניר כץ: גם בהחלט אפשר להעביר דרך הקולות הקוראים תקציב נוסף לגרעינים שהם קשורים לוועדת הקליטה.

אברהם נגוסה: אין ויכוח על חשיבות התכניות, גם אם זה ליוצאי אתיופיה, גם ליוצאי קווקז, גם לעולים אחרים בכלל, הפרויקטים, אין ספק בתרומתם וחשיבותם.

אברהם נגוסה: השאלה פה, אני הולך לתכל'ס בעניין, איך אנחנו מתחילים את זה, קודם כל מחזקים מה שקיים, ודבר שני, איך אנחנו מרחיבים את זה.

אברהם נגוסה: אם יש כבר החלטה, כלומר שיש כבר משמעות תקציבית במשרדי הממשלה, אנחנו צריכים ללחוץ שהכספים לא יישבו שם, אלא יגיעו לשטח כדי לחזק וגם להרחיב.

אברהם נגוסה: אני הבנתי לגבי שנת 2015, הבנתי את הסכום, הבנתי את המעמד, אושר, רק לא הגיע אליכם.

אברהם נגוסה: זה אנחנו נברר.

אברהם נגוסה: עכשיו אני רוצה להתקדם ל-2016, מה המצב של 2016.

<אלון זיו: היה קול קורא לפני שבוע, הוגשו כל הניירות, ב-9 ביוני, במשרד החקלאות.

<אלון זיו: נגב גליל, שלכם זה רלוונטי, הוגש כבר לפני כחצי שנה ועוד לא נפתח, המעטפות נשארו סגורות למעשה.

אברהם נגוסה: למה?

<משה סלומון: כי הם עוד לא סגרו את 2015.

<משה סלומון: הם לא אישרו את 2015 עדיין.

<משה סלומון: הגשנו - - -

<אלון זיו: לא, לא.

<משה סלומון: שנייה.

<משה סלומון: במשרד החקלאות, מה שאמרת מדויק, כלומר אנחנו הגשנו לפני שבוע וחצי.

<משה סלומון: גם ל-16' הגשנו ויש אישורים על 2015.

<משה סלומון: נגב גליל, הגשנו באותה הגשה גם 15' וגם 16', כי זה היה בפברואר, אולי מרץ, השנה.

<משה סלומון: מראש הם אמרו שהם יפתחו רק את 2015, יאשרו אותו ואחרי שהכול יהיה מאושר יפתחו את 16'.

<משה סלומון: 2015 עוד לא מאושר, הוא יצא החוצה לבדיקת רואה חשבון.

אברהם נגוסה: אמרת מאושר.

<משה סלומון: לא נגב.

<משה סלומון: אמרנו שחקלאות אושר.

אברהם נגוסה: רק חקלאות?

<משה סלומון: כן.

אברהם נגוסה: אז אושרו רק 27 מיליון ולא ה-10 מיליון?

<משה סלומון: נכון.

<משה סלומון: אבל זה יצא לרואה חשבון חיצוני לבדיקה.

אברהם נגוסה: חשבתי שזה גם וגם אושר.

<משה סלומון: לא.

<ניר כץ: אושר התקציב, עכשיו אנחנו צריכים גם לדעת איך מחלקים את זה בין הגרעינים, יש גרעינים שייפסלו ויש גרעינים יעברו.

<ניר כץ: צריכים לראות את הבקשות של כל הגרעינים.

אברהם נגוסה: אני עוד לא שם.

אברהם נגוסה: עניין החלוקה זה השלב הבא.

<משה סלומון: אנחנו מבינים.

<משה סלומון: נגב גליל, עוד לא יצא, נפתחו המעטפות, בדיקה שנייה עברה, בדיקה שלישית זה רואה חשבון חיצוני של המשרד, טרם אישר, זה לא סופי עדיין.

אברהם נגוסה: 2015, 10 מיליון עוד לא אושרו.

<משה סלומון: הכסף יועד, אבל הקהילות לא אושרו עדיין.

<משה סלומון: 2016 מותנה בזה שזה ייועד ויבוצע ואחר כך יפתחו את המעטפות הבאות.

<משה סלומון: אני מניח שמי שנפסל פעם אחת ייפסל גם בפעם השנייה, כי זו אותה הגשה.

אברהם נגוסה: הבנתי.

<דנה גורדון שושני: בעצם כרגע אתם מתפקדים בלי תקצוב ממשלתי.

<ניר כץ: נכון.

<משה סלומון: כרגע ל'הנני' יש תקצוב ממשלתי אחד, גם לך?

<משה סלומון: משרד השיכון?

<ניר כץ: יש לנו 50,000 שקל ממשרד הקליטה.

<משה סלומון: השיכון.

<ניר כץ: נכון, יש לנו גם משיכון, תקציב 2015.

<ניר כץ: כן, זה 300,000 שקל.

<משה סלומון: אנחנו מדברים על 300,000 שקל בערך.

אברהם נגוסה: משרד השיכון נותן לכם?

<משה סלומון: כן, שיקום שכונות.

<אלון זיו: משרד השיכון נתן, אבל אין המשכיות.

<משה סלומון: ל-2015.

<משה סלומון: למעשה ביוני עכשיו נגמר הביצוע של 2015, נגמר התקציב.

אברהם נגוסה: מה עם משרד הקליטה?

<משה סלומון: משרד הקליטה?

<משה סלומון: יגיע הכסף.

<אלמו אבנט: משרד העלייה והקליטה, יש אפשרות בתמיכות להגיש בקשה לעמותה, נכון, משה?

<משה סלומון: כן.

<אלמו אבנט: יש אפשרות, זה סך הכול דורש תקופה שבתקופה הזאת יש כמובן כמו שנדרש, יש מסמכים שצריך להביא ולעמותות להם אפשרות להגיש בקשת תמיכה והבקשה שלהם תיבחן לפי כל התבחינים.

<אלמו אבנט: אני לא בדקתי אם השנה הגשת או לא.

<משה סלומון: אני לא הגשתי.

<לזר מירקוב: עוד לא, הם לא הגישו, כי עד 1 באוגוסט אפשר להגיש.

<משה סלומון: יצא קול קורא?

<לזר מירקוב: כן, הקול קורא נפתח, זה של משרד הקליטה.

<משה סלומון: ניר, אתה מכיר?

<ניר כץ: אני לא מכיר, לא ראיתי.

<ניר כץ: האמת שלנו - - -

<לזר מירקוב: לא, זה יצא לפני כמה ימים.

<אלמו אבנט: זה חדש.

<אלמו אבנט: גם של המוקדים לא מזמן פרסמנו, זה ביחד.

<ניר כץ: אני חייב לומר שיש פה עניינים גם שאנחנו צריכים להיזהר, שלא לפעול בניגוד לחוק, שיש סיפור של כפל תמיכות.

<ניר כץ: היום הקול קורא של משרד החקלאות הוא ספציפית לענייני משכורות.

<ניר כץ: למעשה כל הפעילות שלנו שאיננה משכורות לא ממומנת היום על ידי הממשלה, חוץ משיקום שכונות, שלמעשה נגמר החודש, ונוכל פה לגשת בדיוק לעניין הזה של הפעילות, בצורה שלא תהיה כפל תמיכות.

<לזר מירקוב: אבל עוד פעם צריך לבדוק - - -

<דנה גורדון שושני: השאלה אם זה לא נקרא כפילות כשפונים לשני משרדים.

<משה סלומון: לא, אין בעיה.

<משה סלומון: אם זה לא - - -

<קריאה: אם זה לא על אותה פעולה.

<קריאה: מה היקף תקציבי של תמיכה?

<ניר כץ: כ-50,000.

<משה סלומון: מה 50,000?

אברהם נגוסה: את עניין התמיכות אני מכיר, זו עבודה יותר קשה מאשר - - -

<משה סלומון: אבל משרד הקליטה, הם בקליטה תמידית.

<משה סלומון: לאט לאט.

<משה סלומון: אנחנו מקבלים ממשרד החקלאות 300,000-400,000, 50,000 זה - - -

אברהם נגוסה: תמיכות זה קצת, אנחנו יודעים, אבל מעבר לזה אין תקציב לארגונים האלה, לפרויקטים האלה?

אברהם נגוסה: מכיוון שהם עוסקים - - - אני לא יודע אם כולם עומדים בקריטריון של העולה, אבל בטוח יש חלק שעומדים בקריטריון של עולים חדשים.

אברהם נגוסה: בגלל שפה יש עבודה משותפת, האם אתם גם שותפים בסיוע בפרויקטים האלה?

אברהם נגוסה: לא כעמותה שמגישה בקשה לתמיכות, אלא בתקציב.

אברהם נגוסה: נגיד בתקציב של קליטה חברתית, שילוב חברתי, האם אתם - - -

<לזר מירקוב: ב-2015 אנחנו התחלנו לעבוד יחד עם מוקד קליטה בקרית גת, אתם מכירים את יניב, אנחנו עובדים כמינהל הקליטה, עובדים איתו ביחד.

<לזר מירקוב: עשינו פעילות כבר ב-2015, 350,000 שקל, זה גם כוח אדם וגם פעילות.

<משה סלומון: במוקד?

<לזר מירקוב: במוקד, כן.

<לזר מירקוב: השנה אנחנו הולכים גם כן.

<לזר מירקוב: היה קודם כל למחצית הראשונה קול קורא, עכשיו אנחנו צריכים לקבל גם למחצית השנייה.

<לזר מירקוב: אנחנו באמת עובדים עכשיו על המחצית השנייה, אנחנו מחר יושבים בוועדת ההיגוי של המוקד, שאנחנו מקבלים את התכניות שלהם, דנים עליהם, ואם הם עומדים בקריטריונים אנחנו מעבירים את זה הלאה לוועדה.

אברהם נגוסה: במסגרת מוקד קליטה?

<לזר מירקוב: במסגרת קליטה בקהילה, במסגרת מוקד קליטה של - - -

<משה סלומון: קליטה בקהילה זה רק דרך מוקד קליטה?

<משה סלומון: או שאפשר גם דרך עמותות אחרות שעובדות עם הקהילה?

<לזר מירקוב: לא, עמותה זה רק דרך תמיכות.

<לזר מירקוב: קליטה בקהילה זה מוקד.

אברהם נגוסה: אני דווקא התמקדתי בקליטה בקהילה, לא בתמיכות.

אברהם נגוסה: תמיכות אני מכיר, זה לא נותן לך פתרון.

אברהם נגוסה: הם לא נותנים הרבה כסף.

<לזר מירקוב: לא נותנים הרבה כסף, זה נכון - - -

אברהם נגוסה: וגם הבירוקרטיה וכל הניירות למלא זה בעיה.

אברהם נגוסה: אני לא אומר שלא יעשו, יעשו, אבל מעבר לזה.

אברהם נגוסה: זה בסדר, יעשו, יקבלו 10,000, יקבלו 20,000, מקסימום 50,000.

אברהם נגוסה: אני מתמקד, כיוון שהפרויקטים האלה פועלים בקהילות בערים, אז יש להם קליטה בחברה, מהתקציב הזה האם אתם יכולים לתת להם?

אברהם נגוסה: זה הכיוון.

<לזר מירקוב: זהו, יש קול קורא, מגישים תכניות.

אברהם נגוסה: אז הם צריכים להגיש?

<לזר מירקוב: כן.

<משה סלומון: אבל זה לתמיכות .

אברהם נגוסה: לא, אל תבלבל.

אברהם נגוסה: אני צריך להסביר עוד פעם.

<אלמו אבנט: אני חייב להבהיר.

אברהם נגוסה: תבהיר, יש שני כיוונים.

<אלמו אבנט: כל התמיכה של מוקדי קליטה זה דרך תמיכות, השיטה היא אותה שיטה.

<אלמו אבנט: גם בקליטה בקהילה אתם עובדים דרך תמיכות.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: אלמו, אני לא מסכים איתך.

<אלמו אבנט: כל המוקדים זה דרך תמיכות.

<אלמו אבנט: אני חושב שאני יודע למה אתה מתכוון.

אברהם נגוסה: לא מסכים איתך.

אברהם נגוסה: אלמו, התמיכות זה לעמותות.

<לזר מירקוב: הם ככה מקבלים את זה.

אברהם נגוסה: לא, יש תקציב למוקד קליטה בנפרד.

אברהם נגוסה: אם אני מתמקד ביוצאי אתיופיה, יש מוקד קליטה, זה לא הרבה כסף, אני יודע, אבל יש תקציב מוגדר.

אברהם נגוסה: זה לא שייך לתמיכות.

אברהם נגוסה: על זה אני מדבר.

אברהם נגוסה: כנ"ל גם יש לעליות אחרות, זה נקרא קליטה בקהילה.

<לזר מירקוב: נכון.

אברהם נגוסה: זה מה שאני אומר.

אברהם נגוסה: את עניין התמיכות תעזוב בצד, כל עמותה יכולה להגיש, גם עמותה באיזה שהוא מקום יכולה להגיש תמיכה, עומדת בקריטריון, לא עומדת בקריטריון, זה ועדת התמיכות מחליטה.

אברהם נגוסה: אבל זה לא הרבה כסף, אנחנו יודעים.

אברהם נגוסה: אני מדבר על התקציב השוטף של משרד הקליטה שהוא מקבל מהאוצר על קליטה בקהילה ואם אנחנו מדברים על יוצאי אתיופיה זה מוקדי הקליטה.

אברהם נגוסה: על זה אני מדבר.

אברהם נגוסה: בתקציב הזה, כיוון שפה זה מאוד רלוונטי למטרה של קליטה בקהילה, האם אתם מסייעים להם?

אברהם נגוסה: זו השאלה.

<לזר מירקוב: אנחנו מסייעים להם.

<לזר מירקוב: עוד פעם, נפתח קול קורא למחצית השנייה של 2016.

<לזר מירקוב: מחר יש לנו ועדת היגוי, לשבת עם מוקד קליטה ברשות בקרית גת, אנחנו, במשרד הקליטה, יושבים ודנים על התכניות שהם מגישים לנו בתוך הקול קורא הזה.

<לזר מירקוב: אנחנו יושבים, דנים, מדברים ו - - - זה גם כולל כוח אדם, כולל רכז תעסוקה וגם כולל - - -

<ניר כץ: כל הפרויקטים.

<ניר כץ: מצד אחד זה מאוד יכול להתחבר כי אנחנו שם בשכונות, מכירים את האנשים.

<ניר כץ: מצד שני, אני אגיד את האמת, אנחנו עובדים עם ראשון, אני מאוד נהנה בעבודה עם כוח האדם שם, בין אם זה אורי, שהוא רכז הנוער, כמובן זיווה, שהיא משכמה ומעלה, היא מנהלת מוקד מדהימה, אבל המקסימום שהצלחנו לקבל, עם כל הרצון טוב שלהם, 16,201 שקלים.

<ניר כץ: בשביל זה אני אעשה את כל העבודה הזאת?

<ניר כץ: לא.

<משה סלומון: ודוחות הביקורת של משרד הקליטה הם הכי קשים.

<ניר כץ: אני אגיד את האמת, אני לא מגיש בכלל לקול הקורא.

<ניר כץ: ללכת - - - אחר כך, ללכת לרואה חשבון, להחתים את הכול, עולה לי כבר 5,000, אז מה בשביל 11,000 שקל?

<ניר כץ: אני לא נכנס לזה אפילו.

<לזר מירקוב: אני לא יודע על איזה מוקד אתה מדבר.

<לזר מירקוב: מה שאנחנו יודעים - - -

<משה סלומון: אני מדבר על זה שבמוקד קליטה בקרית גת בכלל אין גישה לגשת אליו.

<לזר מירקוב: אז תגישו.

<לזר מירקוב: מישהו עכשיו אומר לכם - - -

<משה סלומון: אני אומר - - -

אברהם נגוסה: הגשת?

<משה סלומון: אנחנו צריכים עוד לפני כן.

<משה סלומון: הנושא של מוקדי קליטה זה ערוץ שעובד, טוב שיעבוד, שימשיך לעבוד, אבל אנחנו מדברים כרגע על משהו נוסף על זה, שאנחנו מנסים לייצר לעמותות שפועלות כבר, אני פה 11 שנה כבר, אנחנו עשר שנים כבר פועלים בשטח, מוכיחים את עצמנו, מייצרים פה פעילויות שהן קצת יותר יצירתיות מסדנאות כאלה ואחרות במקום מסוים, ואנחנו כן מצפים שמשרד הקליטה, בצורה זו או אחרת, לא אכפת לי מה האופן, יתמכו וייתנו כסף, לפחות כמו המשרדים האחרים.

<ניר כץ: אנחנו מדברים פה היום על בערך 500 מתנדבים, בשני הארגונים האלה ביחד 500 מתנדבים בשטח שחיים בשכונות.

<לזר מירקוב: אין משהו לתת לו, לעמותה זו לא באמת התשובה, חוץ מתמיכות.

<לזר מירקוב: אז הוא צריך להגיש לתמיכות.

אברהם נגוסה: לא, הבנתי, עניין העמותות זה ברור.

<לזר מירקוב: בדיוק, אם היא הוגדרה עמותה - - -

אברהם נגוסה: יש תהליך, יש בירוקרטיה, יש טפסים, אתם ממלאים, יכול להיות שהוועדה יכולה גם לדחות אתכם.

אברהם נגוסה: זה משהו אחר, לכן אני לא מתמקד בזה.

אברהם נגוסה: עמותות, אתם יכולים להגיש את זה.

<משה סלומון: אלמו, אני אגיד לך את הנקודה.

<משה סלומון: בפועל, מה שאנחנו מצפים, יש שטנץ שעובד, זה בסדר, אנחנו מכירים אותו, אני כבר הצגתי כמה פעמים במשרד הקליטה את כל התכניות של 'הנני', אמרו 'מחר אנחנו נתמוך' ולא קרה כלום.

<משה סלומון: ניר ואנוכי היינו - - -

<ניר כץ: בישיבה של כל מנהלי המוקדים.

<משה סלומון: והצגנו ולא קרה שום דבר.

<משה סלומון: בסדר, אין שום בעיה, אנחנו מבינים ש - - - זה לא אומר שזה לא מוכר, אלא פשוט יש הגבלה מסוימת.

<משה סלומון: אנחנו כן מצפים, וזה אני פונה אליך, אלמו, שהנושא של שתי הרשתות האלה, שהן עובדות עם הקהילה ואנחנו עובדים, יש לנו בממוצע משהו כמו 500 מתנדבים שאנחנו מפעילים.

<ניר כץ: רק חברי הגרעינים - - -

<משה סלומון: רק חברי הגרעינים עצמם, ויש לנו עובדים, בכל מקום, בין שניים לארבעה עובדים בכל יישוב.

<משה סלומון: זה כוח אדם שאתה יכול להשתמש בו כדי לייצר פעילות הרבה יותר ענפה ביישוב עצמו.

<משה סלומון: מעבר, זה לא במקום, בנוסף, באמצעים אחרים, בדרכים אחרות.

<משה סלומון: לדבר הזה יש לנו ציפייה, אל"ף, להכרה.

<משה סלומון: הכרה זה אומר שכשמדברים על תקציבים, כשמדברים על פעילויות, כשמדברים על מיפוי אז הנושא של הקהילות מופיע.

<משה סלומון: אפשר לבוא ולהגיד, ביישוב קרית גת יש לנו קהילות, אלה הן הקהילות, בגדרה וכן הלאה, ואז ברגע שיש ממשקים כאלה אפשר לייצר שותפויות.

<משה סלומון: לפעמים שותפות היא לא בכסף.

<משה סלומון: אתה יודע מה?

<משה סלומון: אני אתן לך דוגמאות.

<משה סלומון: יש לנו קשר עם סמים ואלכוהול, יש לנו קשר עם כל מיני גופים כאלה.

<משה סלומון: אין לנו העברת כספים בינינו, אבל אנחנו עושים פעילות גדולה, שהם משלמים חלק, אני משלם חלק ואנחנו עושים פעילות הרבה יותר רחבה, הרבה יותר איכותית, לקהילה.

<משה סלומון: זה לא כל כך קורה עם מוקדי הקליטה.

<נינה דוקונין: אני חושבת, יכול להיות שלגבי קרית גת ספציפית אתה קצת טועה, יכול להיות שאתה לא מעודכן.

<נינה דוקונין: ל-2016, במסגרת קליטה בקהילה אנחנו בנינו תכנית ממש מיוחדת.

<נינה דוקונין: אם אתה פעם ביקרת אצלנו במוקד, יש שם מקום שמאפשר לעשות גינה, בהרבה יותר קטנה ממה שיש לך, אבל זה אני חשבתי לעשות בפעילות בלתי פורמלית לילדים, לבני הנוער של הקהילה.

<משה סלומון: אני רק אגיד לך שמוקד הקליטה בקרית גת הוא רק שנתיים.

<נינה דוקונין: זה דבר נהדר, לשתף את זה ולפתח - - -

אברהם נגוסה: כיוון שזו ועדת עלייה וקליטה אז אני אומר - - -

<נינה דוקונין: לא, כדי לפתח את זה לכל הקהילה של העיר, כדי למשוך אנשים, כדי מפה לצאת לכל מיני רעיונות.

<נינה דוקונין: זו דווקא תכנית מיוחדת שאני לא חושבת שיש עוד איפשהו באיזה מקום בארץ.

<עזריה פטיגו: אני גר שם ליד המוקד ואני מגיע לעתים קרובות למוקד, בגלל הרבה דברים, לצערי אין שום דו שיח, אין שיתוף.

<עזריה פטיגו: אני מכיר את יניב, אני מעריך אותו, אני מכבד אותו, אני בא אליו למשרד, הוא לא מוכן לשתף שום שיתוף פעולה.

<עזריה פטיגו: לצערי.

אברהם נגוסה: יניב היה פה?

<עזריה פטיגו: לא רק שהוא לא היה פה, יש הרבה פורומים בתוך הרשות שהוא מנסה, את 'הנני' הוא לא - - - אני אומר, לצערי, איזה שהוא גוף הגיעו אליו, שהיו פה והגיעו, הוא שאל אותו אם הוא מכיר את הפעילות פה, הוא אמר 'אני לא מכיר מה קורה פה, אני לא מכיר את החקלאות - - -

<משה סלומון: פוליטיקות.

<עזריה פטיגו: מגיעים לפה מעל 70 מבוגרים, כל יום, שהם גרים בשכונה, והרבה בני נוער, והוא לא מכיר בזה, זה קצת לא - - -

<נינה דוקונין: אז תבוא למחלקת הקליטה ומשם אנחנו נצא לדרך.

אברהם נגוסה: פוליטיקה לא יכול להיות, כי פה הוא מייצג משרד ממשלתי, זה העירייה.

<עזריה פטיגו: אני מדבר איתו.

<עזריה פטיגו: אגב, אני חבר טוב של יניב.

<ניר כץ: יש מקומות שהעיריות מקדמות ויש מקומות שהעיריות - - -

<נינה דוקונין: לא, זה משהו אחר.

<נינה דוקונין: אבל תבוא אלינו ישירות למחלקת הקליטה ואנחנו נצא לדרך.

<עזריה פטיגו: נשמח.

<עזריה פטיגו: אני אומר, יניב הוא חבר טוב, אנחנו מדברים הרבה, אבל כנראה מגבילים אותו מאיזה שהיא סיבה - - -

<לזר מירקוב: אנחנו כמשרד מקבלים כל הצעה שתהיה לנו על השולחן שעומדת בקריטריונים של משרד הקליטה.

<אלון זיו: אני רוצה לנסות ולשים דברים בפרספקטיבה קצת יותר רחבה מיישוב כזה או אחר.

<אלון זיו: חלק מהמקומות, בגלל כל מיני סיבות פוליטיות הקשר לא מתקיים.

<אלון זיו: בחלק מהמקומות הקשר כן מתקיים והסכומים הם לא סכומים גבוהים, חלק מהמקומות הקשר מתקיים ללא כסף באוטובוס פה וכיבוד שם.

<משה סלומון: כמו אשקלון.

<אלון זיו: כמו אשקלון.

<אלון זיו: אני חושב שיש כאן תופעה, אני לפחות, אני רק 20 שנה בשדה החברתי, יש כאן באמת תופעה ייחודית, מרשימה, שעושה פעולה שהיא פעולה שאני חושב שאפשר להתרשם ממנה.

<אלון זיו: אני לא אומר את זה כנגד פעולות אחרות.

<אלון זיו: חלק ניכר מהפעולות האחרות הן מעולות, יש כאן פעולה שצמחה מלמטה, שבאה ומעלה מנהיגות שהיא מנהיגות אותנטית, מקומית, של הקהילה, מלמטה, שבאה לעשות עבודה אמיתית ואנחנו רואים איך פרויקטים קמים.

<אלון זיו: החקלאות קמה כי החבר'ה מתוך הגרעין ראו שהזקנים לא קמים בבוקר, ושיעורי בית בבית קמה כי החבר'ה ראו שדרך המועדוניות לא קמה תקומה, החבר'ה לא מתקדמים שם, הם מתקדמים עד כיתה ה' או עד כיתה ח', כי בכיתה ד' או בכיתה ו' או בכיתה ט' מפסיקה המועדונית ואז הילד לא יודע להכין שיעורי בית.

<אלון זיו: לכן אני חושב שצריכה להיות פה הסתכלות, גם של המשרד, ואני אשמח מאוד אם אתה תוכל להוביל את זה, אנחנו ניסינו לעשות את זה המון פעמים, הלוואי שהיו לי 10 שקלים על כל מפגש שניסיתי לקדם את הדבר הזה ולא הצלחתי, יכול להיות שהיינו מצליחים לקדם יותר.

<אלון זיו: לבוא ולראות את התופעה הזאת כתופעה משמעותית, שמשנה מציאות ומייצרת מציאות שהיא מציאות אחרת ולכן הקולות הקוראים והתמיכות הקיימות הם מצוינים, אבל יש כאן משהו שהוא מעבר.

<אלון זיו: בדיוק כמו שבמשרד הקליטה לא כל תמיכת משרד הקליטה מסתיימת במוקדי קליטה ובקליטה בקהילה, נכון?

<אלון זיו: יפה, לזה אני מכוון.

<אלון זיו: יכול לצאת קול קורא שבא ואומר שמשרד הקליטה בא לעודד גרעינים משימתיים של עולים מאתיופיה ויהודים מקווקז, לייצר מסלול שהוא מסלול ייעודי, מתוקצב.

<אלון זיו: לא מדובר פה במאות מיליונים, המשרד הוא משרד גדול, עם תקציב גדול ואני חושב שיפה שעה אחת קודם לקחת את הדבר הזה ולחבק אותו ולא להגיד לו 'תשמעו, יש את ה-15,000 שקל פה ואת ה-20,000 שקל', אנחנו יודעים, סליחה, זו אחת מההגשות באמת הקשות ביותר, ואתם יודעים את זה.

<אלון זיו: אני לא בא אליכם בתלונות, זה הרי לא אתם אישית, אבל ההגשות האלה הן הגשות נורא קשות, שאתה עושה חשבון ואתה אומר, בשביל 15,000 או 20,000 שקל, שאני צריך איקס שעות להשקיע בזה ורואה חשבון ועורך דין וכו' וכו' וכו', יכול להיות שלא שווה לי, וגם אם שווה לי מה-20,000 שקל נשארים לי 15, או 18 או 12,000 שקל, לא על זה נבנית פעילות כזאת.

<אלון זיו: אני חושב שהמדינה כמדינה ומשרד הקליטה או הוועדה צריכה לבוא ולראות שיש כאן משהו שהוא משהו ייחודי שמצריך תקצוב ייחודי.

<לזר מירקוב: אני לא מבין על איזה 15,000 אתה מדבר.

<אלון זיו: זה לא משנה, 25,000 שקל.

<לזר מירקוב: זה לא 25,000 שקל ולא 15,000 שקל, לא אפילו 100,000 שקל.

<לזר מירקוב: ב-2015 מוקד הקליטה האתיופי, ממשרד הקליטה, כל השנה זה 350,000 שקל בקרית גת.

<אלון זיו: כמה כסף קיבל 'הנני'?

<נינה דוקונין: מקליטה בקהילה 208.

<אלון זיו: כמה כסף 'הנני' בקרית גת - - -

<לזר מירקוב: 'הנני' זה עמותה, 'הנני' לא מקבל מקליטה בקהילה.

<משה סלומון: על זה הוא מדבר.

<אלון זיו: אתם מדברים על בירוקרטיה ואני מדבר על תכל'ס.

<אלון זיו: בתכל'ס אין כסף.

<לזר מירקוב: בסדר, אנחנו מדברים על האפשרויות שלנו.

<אלון זיו: בסדר, אני לא בא אליכם ב - - -

<לזר מירקוב: יש לנו קליטה בקהילה, אנחנו נותנים את הכסף לקליטה בקהילה.

<לזר מירקוב: היום, ב-2016, המחצית הראשונה כמעט 250,000 שקל.

<לזר מירקוב: עכשיו אנחנו מקבלים למחצית השנייה.

<לזר מירקוב: חבר'ה, זה לא 15,000 ולא 20,000 שקל.

<לזר מירקוב: לכן אני אומר, אולי באמת התכלית היא דבר שאפשר לפתור אותו בצורה כזאת, אני חושב שכסף שאנחנו נותנים כקליטה בקהילה למוקד הקליטה, לאחד את כל הפעילויות של מוקד קליטה ו'הנני', אם נגיד הפעילות של 'הנני' אומרת ככה, קודם כל - - -

<קריאה: בני הקהילה.

<לזר מירקוב: בני הקהילה.

<לזר מירקוב: אני עכשיו מדבר ביניהם, שיהיה איזה שהוא שיתוף פעולה ובשיתוף פעולה הם יוציאו אלינו את התכניות האלה, שהם עושים בשיתוף פעולה איזה שהן פעילויות, אז אנחנו יכולים נגיד לתקצב לפי מה שאנחנו יכולים לקחת מהתקציב של המדינה באמת לפעילויות האלה שיש להן ביחד לעשות.

<לזר מירקוב: בנוסף לזה אני חושב ש'הנני' יכול להעביר את הבקשה לוועדת התמיכות, בכל זאת שיהיה, שלא יהיה כפל סיוע שאתם עושים ביחד, אבל נגיד פעילות אחת הוא נותן בתמיכות, פעילות שנייה הוא עושה ביחד עם המוקד.

<לזר מירקוב: שלא יהיה אותן פעילויות, שלא יהיה כפל סיוע.

<לזר מירקוב: אני חושב שאפשר למצוא איזה שהוא פתרון.

<משה סלומון: אני הגשתי ארבע פעמים ולא קיבלתי שקל.

<לזר מירקוב: את מה?

<משה סלומון: תכניות למשרד הקליטה, לקול הקורא.

<לזר מירקוב: מתי?

<משה סלומון: עד לפני שנתיים.

<משה סלומון: ואמרתי מספיק.

<משה סלומון: לא הגשתי יותר בפעמים האחרונות כי - - -

<לזר מירקוב: אבל כשהגשת קיבלת.

<משה סלומון: לא, קיבלתי פעם אחת, דרכך, זה היה משהו אחר, זה היה 'כחול לבן', זה היה פרויקט ייחודי - - -

<ניר כץ: אצלנו מי שהקליד את התכנית עשה שגיאת כתיב.

<ניר כץ: הייתה לנו פעילות בבית שמש, רשמנו בית שמש, בכל הניירות היה כתוב בית שמש, מי שהקליד כתב באר שבע, אמר 'תוכיחו פעילות בבאר שבע', אמרנו 'אין לנו באר שבע, יש לנו בית שמש, בואו תראו', הם אמרו 'נכון, טעינו, אבל מה לעשות?'

<משה סלומון: אני רק רוצה להגיד לך, קודם כל אני מתחבר עם כל מה שאמר אלון ולדעתי זה הכיוון, אבל רק בשביל להבין את זה, פעמיים כשאנחנו היינו בקשר זה היה על פרויקט ייחודי שנקרא 'כחול לבן' שהוא פרויקט שתיאטרון תאיר לקח ומשרד הקליטה הפעיל וזה היה הקשר.

<משה סלומון: זה לא היה דרך מוקד הקליטה, דרך התמיכות הרגילות שלכם.

<לזר מירקוב: לא.

<לזר מירקוב: זה היה לפני שנתיים.

<משה סלומון: נכון, רק שנתיים קיבלתי.

<לזר מירקוב: אז תתחברו.

<לזר מירקוב: אני לא מבין מה הבעיה, תתחברו, תבדקו מה אפשר לעשות ביחד.

<משה סלומון: אנחנו באים כי לא הצלחנו.

<משה סלומון: אני בעד לא להיכנס לרמה הזאת, אני מסכים, ולכן בואו נלך למקום שאלון הציע.

<אלמו אבנט: אם יורשה לי.

<אלמו אבנט: מה שאני מנסה לתאר, יש כיום 25 מוקדים, בחלק מהמוקדים, יוצא לי לראות את כל הפעילויות, אז הפעילויות שאתם מתארים פחות או יותר מיוצגות, מיוצגות ומקבלות.

<אלמו אבנט: כל הנושא של החקלאות נגיד, זה משהו שהוא עכשיו טרנד, בכל מקום אתה תראה, אם תעשה סיור, אתה תראה את זה, בחדרה, בעפולה.

<משה סלומון: גינות קהילתיות.

<אלמו אבנט: אני לא בטוח אם זה קשור לעמותות, אני לא יודע, יכול להיות שזה יוזמה פרטית שלהם.

<אלמו אבנט: מה שצריך לעשות, כל הנואש של שיתופי הפעולה, זה תלוי באותו מנהל מוקד או באותו חבר גרעין שבאותו אזור.

<אלמו אבנט: אם יש כימיה ויצליחו לעבוד ביחד, אז ברור שאפשר להרים דברים ביחד, אם אין אז אין.

<אלמו אבנט: שם אני לא יכול להתערב, אני לא יכול להגיד בכוח, 'אתה חייב לשתף פעולה'.

<אלמו אבנט: התמיכה שלי זה מול הרשות.

<אלמו אבנט: הרשות בעצם בוחרת את סדר העדיפות שלה, מה היא רוצה להפעיל ומה היא לא רוצה להפעיל, כי יש לה גם גופים ממשלתיים שמשקיעים כסף והיא צריכה לדעת לנתב בין כולם.

<אלמו אבנט: לכן כל הנושא של שיתופי הפעולה תלוי באמת באנשים שנמצאים שם.

<אלמו אבנט: שוב פעם, הייתם, אנחנו עשינו מפגש ואני יכול להגיד שהפעילות הזאת היא חיונית והיא טובה והיא תורמת, מעבר לזה אני לא יכול לחייב אותו.

<אלמו אבנט: אני תומך, גם אני לא מחייב אותו.

<אלמו אבנט: גם בנוהל שלי אני כותב שאני לא מגדיר לו מה צריך להפעיל.

<אלמו אבנט: אני נותן לו את התקציב, הוא צריך לבחון על פי הצרכים של הקהילה ולהחליט ולהגיש תכנית, אני אבחן אם זה עומד בתבחינים של המשרד שהוא פרסם או לא, ולפי זה אנחנו תומכים.

<אלמו אבנט: והדבר הנוסף שאני מציע, צריך לבחון תכנית טובה, ארצית כוללת, צריך להגיש אותה למשרד.

<אלמו אבנט: המשרד יבחן את זה.

<אלמו אבנט: אם זה משהו כמו נגיד טנא הבריאות.

<אלמו אבנט: טנא הבריאות עושה פעילות מאוד ייחודית, אף אחד לא עושה, היא הגישה למכרז, היא התמודדה במכרז, לא היה מי שיגיש, והיא הזכיינית של המשרד ועושה את כל הנושא של הבריאות, כל הנושא של הכנה לאורח חיים בריא וכל הנושא של סוכרת, הם עושים את זה, היום הם המקצוענים, אף אחד לא מתחרה.

<אלמו אבנט: עכשיו, בגלל הדרך החדשה אולי עכשיו, בעוד 15 שנה, אולי זה קצת יירד, אבל זה מה שצריך לעשות.

<אלמו אבנט: אם יש לכם פעילות ייחודית, כמו שאתם מתארים, זה מה שאני מציע לכם.

<אלמו אבנט: מעבר לזה, אני שוב פעם אומר, המוקדים, כמו שאתה אמרת, הכסף הוא לא גדול, בסך הכול יש לנו 11.5 מיליון שקל, זה מה שאנחנו מחלקים ל-25 יישובים, כשהמוקדים מצליחים להכפיל את הסכום הזה ממה שהם מצליחים לגייס ואז בצורה כזו בעצם מגדילים את נפח הפעילות ואת היקף הפעילות.

<אלמו אבנט: ואני אומר לכם, בחלק מהמקומות יש שיתופי פעולה מדהימים שבהחלט אפשר ללמוד מהם ויש מקומות שבהם, כמו שתיארת, זה הכול בסופו של דבר אותו בן אדם, כמה הוא רואה את הדברים עין בעין - - -

<אלון זיו: או הוא או הבוס שלו.

<אלון זיו: אני יותר ממסכים איתך.

<אלון זיו: אני חושב שהצגת את זה בצורה מצוינת ואני חושב שהמסלול שצריך לקדם הוא באמת מסלול שיוצא מהתמיכות.

<אלון זיו: זה לא היה ביקורת כלפיכם, אני מתנצל אם לא הובנו.

אברהם נגוסה: אני רוצה שלא תתבלבלו עם התמיכות, תעזוב את התמיכות.

<אלון זיו: יש מסלול ייחודי לקהילות - - -

<קריאה: קורה משהו מיוחד בחברה הישראלית, משרד השיכון - - -

<אלון זיו: מסלול ייחודי לקהילות משימתיות.

אברהם נגוסה: המציאות זה ככה, יש תכניות שמוקדי הקליטה מפעילים.

אברהם נגוסה: עכשיו, ממה שאני שומע מכץ גם, שעוסקים גם בשיעורי עזר, במועדונית ובכל מיני דברים.

<משה סלומון: לא מועדונית.

<משה סלומון: שיעורי בית בבית, זה אנטיתזה למועדונית.

אברהם נגוסה: לא, שהמועדונית לא הצליחה, אז אתם מתערבים בעניין הזה.

אברהם נגוסה: אז מה שאני אומר פה, זה לא הכול מהכסף של משרד החקלאות, זה לא הכול מהמשרד של נגב ופריפריה, הם ייתנו מה שנוגע להם, לכן אנחנו פנינו למשרד הקליטה, שאתם לא תיתנו מה שנוגע לחקלאות או לזה, מה שנוגע לכם.

אברהם נגוסה: אז פה השאלה אם אתם רואים את התכניות האלה שהם מפעילים הן תכניות דומות למטרות של המשרד, בזה המשרד עוסק, אז אני מבין שאתם אומרים 'אנחנו מוכנים לממן את התכניות, אבל אנחנו לא יכולים להעביר כסף לעמותות, זה מה שאתה אומר?

אברהם נגוסה: אוקיי, אז אם כך למה לא עושים את ה - - - אם יש לך תכנית, דוגמה אני הולך אליך בעניין שיעורי עזר, גם בעניין האנשים המבוגרים, זה גם נוגע לכם.

אברהם נגוסה: אז אם יש את התכנית ואתה בא ואומר להם 'אני רוצה שתעזרו לי, בואו תממנו את התכנית הזאת'.

אברהם נגוסה: קודם אתה תציג להם את התכנית, אם הם משתכנעים מהתכנית, אז מתוך ה-350, אם אני לוקח דוגמה של קרית גת, 350,000 שקל, אז אתה יכול לממן את התכנית הזו.

<לזר מירקוב: עוד פעם, אם הם מגישים מטעם העמותה אנחנו לא יכולים לממן, רק מטעם הרשות.

<לזר מירקוב: אם הרשות, דרך מוקד הקליטה, מגישים לנו את זה - - -

<ניר כץ: אני צריך להגיש לרשות בכל מקום.

<לזר מירקוב: כן.

אברהם נגוסה: אתה מגיש לרשות והרשות מגישה לו.

<ניר כץ: כן, אבל אני - - -

אברהם נגוסה: הרשות לא תקבל את זה?

<ניר כץ: יש מקומות שהרשות כן תקבל את זה ויש מקומות שהרשות לא תקבל את זה.

<משה סלומון: ובדרך כלל אני אחד מ-20 שהגישו.

אברהם נגוסה: אוקיי, אם אנחנו נלך לכיוון מה שאמר גם אלמו, אם להגיש את זה, אתם כגוף מתכלל, את כל התכניות או הקהילות המשימתיות, אז אתם מכינים את התכנית, מה שרלוונטי למשרד הקליטה, ואתם מגישים למשרד הראשי.

<ניר כץ: לרוץ במיזם משותף.

<ניר כץ: קרן שח"ף כבר שמה כסף, אם אפשר לשים שקל על שקל על מה שקרן שח"ף שמה.

<לזר מירקוב: כן, אתם יכולים לדבר עם המשרד, אולי יש ערוץ אחר.

<אלון זיו: אני רוצה לענות.

<אלון זיו: אני חושב שמיזם משותף הוא פתרון קל מדי, כי מיזם משותף הוא מוגבל בזמן, הוא מצריך מצ'ינג ואני חושב שיש פה פעולה שהיא פעולה, אמרתי, לאומית, משמעותית, ענפה ומיוחדת.

<אלון זיו: אני אשמח אם אתה תוכל לעזור לנו ולפנות יחדיו, כל פעולה שאנחנו, כשאני אומר 'אנחנו' אני מדבר עלינו, גם על הקרן וגם על הארגונים, נצטרך לעשות בכדי לסייע לקידום הנושא הזה, אני כבר אומר, אנחנו שם גם אם זה מחר בחמש בבוקר.

אברהם נגוסה: בסדר, אבל אני מנסה להבין איך לעזור.

<אלון זיו: לדעתי צריך לפנות, או לשרה, אני לא יודע אם עכשיו מנכ"ל או מנכ"לית, זה אותו מנכ"ל?

אברהם נגוסה: מנכ"ל, חביב קצב.

<אלון זיו: אנחנו נפגשנו עם חביב ולא הצלחנו להוציא מים מהסלע, נקרא לזה ככה.

<אלון זיו: יכול להיות שאתה תוכל לעזור לנו להיפגש עם השרה החדשה כדי לראות איך אפשר לקדם בצורה משמעותית את הדבר הזה.

<אלון זיו: אנחנו, דרך המסלולים שאנחנו מכירים, שפועלים במשרדים אחרים, לא הצלחנו במשרד הקליטה, עם אריה קורת.

אברהם נגוסה: אוה, זה מזמן.

<משה סלומון: אבל עכשיו יש לנו יושב ראש ועדה בן הקהילה, שמכיר את העניין יותר עמוק וינסה לקדם את זה אחרת.

<משה סלומון: כשהצבע שונה גם הקצב שונה.

אברהם נגוסה: אל תהיה אופטימי יותר מדי, אני מוגבל.

אברהם נגוסה: יש הפרדה בין משרד הקליטה, כרשות המבצעת, לבין ועדת העלייה והקליטה כרשות המחוקקת.

<משה סלומון: אבל מודעות.

אברהם נגוסה: לא, אני אפעל, אני לא בורח מאחריות, אני רק אומר שיש פה חלוקת תפקידים ברורים.

אברהם נגוסה: השרה היא מאוד חיובית, אני מכיר אותה, בעניין חיזוק הקהילות וכל זה לכן מה שאני מציע, אני מציע שתכתוב מה צריך לעשות, מה צריך לדרוש, אנחנו כוועדה, ואז אנחנו הולכים לכתוב מכתב לשר החקלאות, לשר לענייני הפריפריה ואני רוצה גם לכתוב לשרת הקליטה בעניין הזה ולבקש פגישה איתה ו - - -

<משה סלומון: אפשר לכתוב, לדעתי, גם למשרד לשוויון חברתי.

<משה סלומון: הוא רלוונטי פה מאוד מאוד, כי אנחנו עובדים הרבה עם המבוגרים.

אברהם נגוסה: תסביר לי מה - - -

<אלון זיו: עם המשרד לשוויון חברתי לקרן יש מיזם משותף שקורם עור וגידים בימים אלה, אבל אפשר כמובן - - -

אברהם נגוסה: כן, אז תכתוב גם את זה, אנחנו יכולים לפנות.

אברהם נגוסה: גם למשרד התרבות יש חלק?

<משה סלומון: בינתיים לא.

אברהם נגוסה: לא, כי דיברת על הסיגד, מורשת וזה.

<משה סלומון: כן, נכון, אבל לא עשינו שיתוף פעולה.

אברהם נגוסה: אז אוקיי, לא בשלב הזה, בסדר.

אברהם נגוסה: אז בואו נתמקד במשרדים האלה, של ארבעה משרדים.

אברהם נגוסה: בעניין השוויון החברתי, הסוגיה לא ברורה לי, תכתוב אותה, מה אנחנו בדיוק שם.

אברהם נגוסה: אני הבנתי במשרד הקליטה את שיתוף הפעולה, או את השותפות בשטח, אני מבין, בחקלאות הבנתי, בפריפריה הבנתי, בשוויון לא הבנתי, אז תכתוב לנו.

אברהם נגוסה: אם זה רלוונטי אנחנו נפנה.

<אלון זיו: אנחנו נייצר מסמך משותף.

<משה סלומון: בסדר גמור.

<משה סלומון: אז אני רוצה להציג את הנושא של הכפר.

<משה סלומון: אני אמור להציג את 'הנני', אבל זה אותו דבר, אותו עניין, חבל למשוך.

<ניר כץ: אני חושב שאנחנו באיזה שהוא אופן משלימים אחד את השני.

<ניר כץ: בגרעין של 'הנני' החברים בדרך כלל דתיים, בגרעין של 'חברים בטבע', בכל גרעין יש גם דתיים וגם חילוניים, מעבר לזה אני חושב שהעשייה שלנו ממש, לא רוצה להגיד זהה, אבל מאוד דומה.

<משה סלומון: אנחנו מתואמים.

<משה סלומון: אני אגיד רק שתי מילים על העניין של 'הנני' ואז אני אעבור לכפר.

<משה סלומון: בגדול הרעיון שלנו, של 'חברים בטבע' ושל 'הנני' הוא לנסות להגיע למרב השכונות בהן יש ריכוז גבוה של הקהילה, כל אחד לפי אורח חייו ולפי היוזמות שנובעות מתוך השטח.

<משה סלומון: אנחנו רק נותנים להם את הגב.

<משה סלומון: בא בחור שיש לו מנהיגות, הוא רוצה לשנות, הוא רוצה לעשות, אנחנו נותנים לו את התמיכה, גם הארגונית וגם הכלכלית בשלב ראשון, כדי שהדבר הזה יתרומם.

<משה סלומון: זה הרעיון שלנו, לכן אנחנו מתואמים, איפה מוקמת כל קהילה כזו.

<משה סלומון: תמיד הקהילה שלו לא תהיה במקום שאני מפעיל.

<משה סלומון: זו הדרך כדי להגיע לאותם 37 יישובים, 55 שכונות.

<משה סלומון: הרעיון הוא להגיע למרב בקהילה, במקומות שיש להם ריכוז גבוה.

<משה סלומון: אז כך שאלה אותם רעיונות, לנו יש דגש של כניסה לבתי כנסת, כלומר אנחנו מנסים להפוך את בתי הכנסת גם כמקום תפילה, אבל גם כמקום קהילתי, שבבית הכנסת לא רק מתפללים בשבתות וזהו, אלא כל השבוע ובין לבין יש גם שיעורים ופעילויות קהילתיות ומשפחתיות, להפוך את בית הכנסת כמו שהוא היה בבסיס שלו.

<משה סלומון: הוא לא מקום תפילה וגמרנו, אלא הבסיס שלו הוא מקום שמתכנסים, דנים בסוגיות.

<משה סלומון: אני אתן לך דוגמה, בשנה שעברה אנחנו התכנסנו כמה פעמים בעקבות ההתאבדויות של בני הנוער ושאלנו את השמגלוצ' מה עושים, למה זה ככה.

<משה סלומון: משם נוצר דיון סביב התורה, מתוך עולם התורה.

<משה סלומון: זו נקודה שאנחנו מקדמים.

<משה סלומון: יש לנו בקרית מלאכי כולל של צעירים יוצאי אתיופיה שעושים סמיכה לרבנות, בכולל של הקהילה, יעקב אולי יגיד כמה מילים.

<יעקב טלב: זה כולל של בני הקהילה.

<יעקב טלב: הכולל מתחלק לשני תכניות, יש לרבנות ויש כאלה שלומדים ל - - - האברכים בעיקרון באים מכל מיני המקומות, חלקם מתוך השכונה.

<יעקב טלב: זה כולל ראשון בכלל בארץ, וגם מעבר ללימוד שלהם הם נותנים פעילות בתוך הקהילה.

<יעקב טלב: בסוף הרצון הוא שהחבר'ה האלה, אחרי שהם מתמנים במה שהם מתמנים הם יוכלו לתת ולהפיץ גם את היכולת שלהם בתוך הקהילות השונות.

<יעקב טלב: כמו שאנחנו עושים כ'הנני' ו'חברים בטבע', שעושים בגדול, אז הכולל התפוצה שלו היא מצד לימוד התורה שלו וגם מבחינת הפעילות שלו.

<יעקב טלב: מעבר לזה גם לימודי יהדות לאנשים, אצלנו הכולל בערבים, כל האברכים נותנים שיעורים לאלה שלא סיימו גיורים, לאלה שעזבו את מרכזי הקליטה ולא סיימו.

<יעקב טלב: כיום, לפני חודש וחצי התחלנו לתת שיעורים דרך האברכים האלה, שהם יוכלו לסיים את הגיור שלהם, כי הם באמת לא סיימו במרכזי הקליטה ואז בתוך החברה הם מקבלים את המענה הזה והיום הם מקבלים מענה ביחד עם ידידיה, שמרכז את הסיפור הזה.

<יעקב טלב: בעיקרון הכולל הוא כולל ייחודי, מעבר לגרעין שנמצא שם, גרעין 'הנני'.

<יעקב טלב: בתור גרעין אנחנו מפעילים גם את הכולל.

<יעקב טלב: מעבר לזה אנחנו מלמדים, שלא ייצאו עם תעודות של איך זה נקרא?

<יעקב טלב: רועה רוחני, כל מיני מושגים כאלה, לא, הם ייצאו רבנים לכל דבר שיוכלו להעמיד את הקהילה האתיופית במובן התורני.

<יעקב טלב: מעבר לזה זה גם מפריח את השממה בצורה אחרת לגמרי, זה גם מתמסד.

<יעקב טלב: זה שונה, גם ההסתכלות על הקהילה משתנה מקצה לקצה, אם זה חב"ד, הם מסתכלים היום בצורה אחרת, לא כאנשים שלא בהם תורה.

<יעקב טלב: מעבר לזה יש עוד מנהיגות בתוך התכנית הזאת, מישהו מתוך הכולל מעביר דברים, מנהגים של הקהילה לאור ההלכה, איך נהגו באתיופיה ואיך היום עושים ובעצם עושים שילוב מצוין.

<יעקב טלב: גם הקייסים באים ללמד פעם בשבוע בתוך התכנית הזאת, מביאים אותם ושומעים מה קורה שם.

<יעקב טלב: זה הולך ותופס תאוצה.

<יעקב טלב: יש לזה עוד מטרות, אבל בעיקרון - - -

<משה סלומון: מקרית מלאכי תצא תורת ביתא ישראל.

<משה סלומון: זה 25 אברכים שנמצאים שם.

<יעקב טלב: דרך אגב, זה גם מדביק את שאר הקהילות.

אברהם נגוסה: אני ירושלמי, אז אתה לוקח לי את 'מציון תצא תורה' לקרית גת.

<משה סלומון: ירושלים נותנת לכולם.

<יעקב טלב: ברור שזה לא חקלאות כמו כפר ביתא ישראל, אבל בעיקרון מה שכן, זה גרם שכל מיני מקומות מנסים להקים כולל.

<יעקב טלב: מה שייחודי בזה, מבחינת היכולת הכלכלית זה מאפשר מאוד, מה שלא קורה פה, מה שמדברים עליו, שאם הייתה היכולת הכלכלית הגבית הזאת לשאר הפעילות בשאר הגרעינים זה היה- - - פשוט אנשים נשארים שם להמשיך לתת, כי יש כסף ספציפית לכולל, לדבר הזה, לכן זה קורם עור וגידים מהר.

<משה סלומון: אני אתן לך דוגמה פה, אלמו.

<משה סלומון: העבודה עם מוקד הקליטה בקרית מלאכי היא טובה.

אברהם נגוסה: בדיוק רציתי לשאול.

<משה סלומון: יוסי בריהון בא ממקום שאומר שיש פה כלי, 'בואו נעזור לכלי הזה לקרות' ויוצרים שיתופי פעולה.

<משה סלומון: גם זה קשה, אבל הנכונות קיימת.

<משה סלומון: ברגע שהחיבור קיים זה הרבה יותר קל.

<משה סלומון: יש דוגמאות לכאן או לכאן, אבל אני אומר, שוב, הנושא הכספי, פה לא בא לידי ביטוי.

<משה סלומון: ברמת ארגון, לא ברמת אוטובוס פה אוטובוס שם.

<משה סלומון: הנושא הכספי, מה שקורה שימשיך לקרות, ההצעה של אלון היא 'בוא נייצר משהו מסוים כמשרד שיאפשר לקהילות שלנו לחיות ולהתפתח כפי שהם מתפתחים'.

<משה סלומון: אני רק רוצה להמשיך את הנקודה הזאת ולהגיד שברמלה, כל מה שאני אומר כאן זה תוספת למה שניר אמר בקהילות, יש את הכולל בקרית מלאכי, ברמלה אנחנו בתהליך הקמה של מדרשה לבנות, בנות אחרי י"ב, או אחרי שירות לאומי, שמגיעות לשם.

<משה סלומון: אנחנו ראינו שהרבה מאוד בנות שסיימו שירות לא מוצאות את עצמן.

<משה סלומון: אנחנו מנסים לייצר משהו שייתן להן שנה של לימוד, של הכוונה, או לקראת שירות או אחרי שירות.

<משה סלומון: זו מדרשה של בנות שהגרעין מקים ברמלה.

<משה סלומון: יש חקלאות בקרית מלאכי, יש חקלאות בנתיבות, יש חקלאות ברמלה, יש כאן ואנחנו מפתחים בעוד שני מקומות, באשקלון ובשדרות.

<משה סלומון: בכל מקום אנחנו גילינו שנושא החקלאות תופס מאוד.

<משה סלומון: לא גינון קהילתית, חקלאות, זה שאדם יכול לקחת ממש פירות הביתה.

<משה סלומון: גינון קהילתי זה מתחת לבית.

<משה סלומון: זה בגדול בנושא של הקהילות.

<משה סלומון: אנחנו היום יחד מונים 17 קהילות.

<משה סלומון: אנחנו רוצים להגיע ל-37 קהילות, זה עוד 20 קהילות, אנחנו עצרנו בשלוש השנים האחרונות את ההתקדמות - - -

<ניר כץ: הייתה לנו אפשרות ביחד ארבע קהילות חדשות בשנה.

<משה סלומון: ואנחנו למעשה כמעט שלא מקימים, כי אנחנו אומרים, אין לי יכולת להחזיק את מה שקיים, חבל לי להקים עוד.

<משה סלומון: לא בגלל שאין צורך.

<משה סלומון: היום בכל זמן נתון, לי לפחות, יש שלוש קהילות שרוצות לקום ואני אומר להם 'אין לי כסף', כי יש לי כמה מקומות.

<משה סלומון: התקציב השנתי לקהילה, המינימום שאנחנו צריכים להתחיל זה 100,000 שקל.

אברהם נגוסה: לכולן?

<משה סלומון: ליישוב אחד.

אברהם נגוסה: לא, חשבתי לעמותת 'הנני' 100,000 שקל.

<משה סלומון: מה אני אוכל?

<משה סלומון: אבנים?

אברהם נגוסה: קהילה, אתה מתכוון ל - - -

<משה סלומון: גרעין, שיש בו שני עובדים - - -

אברהם נגוסה: עירוני?

<משה סלומון: עירוני, ביישוב אחד.

<משה סלומון: יישוב ראשוני, התחלה שלו, אנחנו מתחילים עם 100,000 שקל, אבל אנחנו שואפים להגיע - - - גרעין שעובד כמו שצריך זה חצי מיליון.

<ניר כץ: זה גרעין שמגיע ל-400-500 איש בשכונות, ברמה של לפחות פעם ב - - -

אברהם נגוסה: כמה יש לכם עכשיו?

<משה סלומון: כמה תקציב יש לי?

אברהם נגוסה: לא, כמה קהילות יש לך?

<משה סלומון: ביחד יש לנו 17 קהילות.

<משה סלומון: אם אתה רוצה לחשב כמה אתה צריך להביא לנו, זה 17 כפול חצי.

<קריאה: בתוך כל קהילה זה מתפצל למספר תכניות.

<משה סלומון: כן, ניר הציג את הדברים האלה.

אברהם נגוסה: נניח 100,000 שקל לכל יישוב.

<משה סלומון: 100,000 זה התחלה.

<משה סלומון: חצי מיליון שקל מחזיק קהילה בצורה איכותית, טובה, והוא מגיע ל-400-500 אנשים במעגל ראשון.

<ניר כץ: אלה שמגיעים לפעילות אחת לשבוע.

<משה סלומון: בשבוע הוא מגיע ל-500 איש.

<דנה גורדון שושני: זה 500,000 שקל.

<משה סלומון: כן, לקהילה.

<משה סלומון: זה קהילה מבוססת.

<משה סלומון: קהילת קרית גת 500,000 שקל.

<משה סלומון: קהילת גדרה 500,000 שקל.

<משה סלומון: אתה שואל אותי אם יש את הכסף הזה?

<משה סלומון: אין לי, יש לי 350 ו-150 אני עושה עם מצ'ינג, עם שיתופי פעולה.

אברהם נגוסה: אז אני שואל כמה יש לכם מתוך זה?

אברהם נגוסה: כמה יש לכם וכמה אתם רוצים להשלים?

<משה סלומון: לנו, כ'הנני', ב'הנני' יש תשע קהילות, התקציב של 'הנני' הוא 3 מיליון שקל, כשרק החווה זה מיליון שקל בנפרד, אז לתשע קהילות יש 2 מיליון שקל ועוד החווה.

<משה סלומון: זה מה שיש לי.

<משה סלומון: כדי שאני אצליח לעמוד כבמה שאני רוצה לעמוד אני צריך 4.5 מיליון שקל.

אברהם נגוסה: כמה קהילות יש לכם?

<ניר כץ: שמונה קהילות.

<ניר כץ: 2.5 מיליון.

<ניר כץ: אם היינו רוצים לפעול כמו שצריך היינו צריכים 4 מיליון.

<משה סלומון: אני צריך 4.5, לקהילות יש לי 2 מיליון, יחד עם הכפר יש לי 3 מיליון.

<משה סלומון: וזה לא כספים גדולים.

<משה סלומון: כשאני מדבר על זה שאני יכול לשנות פני שכונה עם 2.5 מיליון שקל נוספים.

אברהם נגוסה: זה לא הרבה כסף.

אברהם נגוסה: אם משרד החקלאות ישתחרר זה בוודאי - - -

<משה סלומון: לא, זה כולל.

<משה סלומון: מה שיש מאושר, זה הכסף שיש לי.

אברהם נגוסה: אבל לא קיבלת, איך יש לך?

<משה סלומון: לא, אני אמרתי לך מה היה לי בשנה שעברה.

אברהם נגוסה: אבל משרד החקלאות משחרר 27 מיליון שקל.

<משה סלומון: לא, הוא משחרר לנו 300,000 שקל.

<ניר כץ: לא לנו.

<ניר כץ: הוא משחרר את זה ל-200 קהילות ברחבי הארץ, לאו דווקא לנו.

אברהם נגוסה: אז כמה מגיע אליכם?

<משה סלומון: 300,000 לכל אחד.

<ניר כץ: לנו היה בשנה שעברה בערך 450, כולל - - -

<משה סלומון: לי מגיע גם מגליל נגב, אז בערך איתו אני גם מגיע ל-450.

<משה סלומון: 150 מגליל נגב ו-300 מחקלאות, כי לי יש קהילות בנגב ולו אין.

<משה סלומון: כלומר אנחנו מגיעים לחצי מיליון שקל, זה הגג ממה שאנחנו מדברים עליו, אם לא יהיה את זה אני קורס.

<משה סלומון: אם תביא לי לא יעזור, צריך להביא לי לפני כן.

אברהם נגוסה: אלמו מחייך, זה אומר שהוא - - -

<משה סלומון: שיש לו מה לתת.

<קריאה: הוא בא עם צ'קים בכיס, הוא רוצה להפתיע אותנו בסוף.

<משה סלומון: זה שיח שצריך להמשיך אותו, אבל בגדול זו הנקודה ובאמת אין פה השקעה.

<משה סלומון: אני אדבר קצת על הכפר.

<משה סלומון: מה שהתחלתי לומר קודם, הכפר הזה, אנחנו רוצים להפוך אותו למיזם לאומי כשהרעיון שלו הוא - - - כשמסתכלים על הקהילה היום בתקשורת או בחברה הישראלית, ויוצא לי הרבה מאוד להסתובב בהרבה הרצאות ושיחות שאני מעביר, לא מכירים את הקהילה ומי שמכיר מכיר אותה גרוע.

<משה סלומון: הרבה לא מכירים, אני כל פעם בשוק מחדש איך לא מכירים, אבל רק בשבוע שעבר העברתי באונו הרצאה, בתואר שני ביהדות, והם עמדו בשוק, לא הכירו בכלל את הקהילה.

<משה סלומון: כאילו יודעים שיש אתיופים, זהו.

<משה סלומון: אני כל פעם בשוק, שואל איך יכול להיות, אבל בסופו של דבר אנחנו 137,000 אנשים בארץ, מתוך 7-8 מיליון אזרחים, אז באמת אין סיבה שיכירו אם אתה לא עושה איזה שהיא פעולה אקטיבית כדי שיכירו.

<משה סלומון: מי שמכיר מכיר דרך העיניים של מי שמצלם ואם אבישי היה מצלם מה שקורה בחדשות זה היה טוב, הוא צלם, הוא עושה סרטים, אם הוא היה עושה את זה הקהילה הייתה נראית אחרת בחדשות.

<משה סלומון: אבל כשהיא נראית היא נראית כשהיא באלימות, רצח, אנחנו מכירים.

<משה סלומון: אנחנו רוצים להפוך את המקום הזה למקום שלפחות מנהיגים או קבוצות מחנכים, תגלית, כל מיני קבוצות גדולות שקיימות בחברה, יעברו כאן.

<משה סלומון: אני פניתי כבר למשטרת ישראל, בשמחה הם רוצים לבוא, פניתי לקורס מג"דים-מ"פים בצה"ל, בשמחה הם רוצים לבוא, פניתי למשרד החינוך, פניתי בינתיים רק לחמ"ד ולבנט ושניהם אומרים 'קדימה, תרוץ עם הדבר הזה', בעיקר אברהם ליפשיץ, פנינו לתגלית, הם באים.

<משה סלומון: יש לנו יכולת דרך המקום הזה שהוא רחב ואתה יכול גם להתנדב ולעבוד בתוכו, לעשות פעולות ולהתחבר, להציג כאן את הפנים האמיתיות, הטבעיות, של הקהילה שלנו מבלי לחצות דרך הטלוויזיה ודרך כל מיני דברים אחרים.

<משה סלומון: מה אנחנו עושים כאן?

<משה סלומון: מה שראינו כאן, כשעבדנו עם המבוגרים, כשעבדנו עם המשפחות, נכנס פה אור עצום.

<משה סלומון: זה מדהים, אתה ראית, פגשת כמה שהיו איתך.

<משה סלומון: אילן דיבר איתך ודיבר איתך פראדה.

<משה סלומון: זה מדהים, בן אדם אומר לך כמה השפעה זה נותן לו, כמה שמחה זה נותן לו.

<משה סלומון: יש סרטונים שצילמנו שאנשים אומרים 'זה השפיע לי על הבריאות, על הזוגיות, על אורחות החיים שלי', השפיע לו על כל מעגל החיים והוא אומר שבחופשות הוא מביא את הילדים שלו לכאן, הם מעשבים איתו, הם קוטפים, הם עושים המון פעולות שפתאום הוא במקום מאוד חזק.

<משה סלומון: אז זה נחמד כלפי הקהילה וזה נחמד כלפי הצעירים אפילו, וזה הצליח, בהתחלה לפחות, בינתיים.

<משה סלומון: ברנקו וייס היו פה, אמרתי לך, והיו פה 300 אנשים בפסח, זה פשוט עושה לכולם 'וואו, לא הכרנו את זה'.

<משה סלומון: אנחנו רוצים לבוא ולהגיד שזה לא מספיק.

<משה סלומון: לא מספיק שאני יוצר זקיפות קומה בקרב הקהילה, זה דבר חשוב וראשוני, זה דבר טוב, אבל זה לא מספיק, אנחנו רוצים לייצר מציאות שכשמישהו פוגש גם אדם גאה וזקוף קומה במורשת שלו, כשהצד השני פוגש אותו, אז הוא יידע לכבד את זה.

<משה סלומון: ברגע שהצד השני נשאר בסטיגמות ובעיניים הסטיגמטיות שלו, אז הוא בשנייה הוא משבית את בן הקהילה, בשנייה קורים דברים שהם הרבה יותר רחבים וקשים.

<משה סלומון: לכן המקום הזה רוצה ליצור מרחבים להכיר את הקהילה מהממד החזק של הקהילה.

<משה סלומון: למשל אנחנו נספר את סיפור העלייה.

<משה סלומון: אנחנו נייצר פה איזה שהוא שביל שמדגים את המסע.

<משה סלומון: זה שלב מאוחר יותר, כי הוא יקר מאוד, אבל אנחנו נעשה איזה שהוא שרוול שבתוכו אנשים הולכים ויש מקרים ותגובות, אם זה רעב ואם זה צמא ואם זה שודדים ואם זה לידה, כל מיני מקרים לדמות כשאדם עובר 300-400 מטר בהליכה, כמו מנהרת הזמן כזה, והוא יוצא עם חוויה אחרת.

<משה סלומון: אדם בא לגוג'ו ומספר לו אילן את הסיפור האישי שלו.

<משה סלומון: אילן עשה דברים מדהימים שבעיניו זה 'בסדר, חייתי', אבל אנחנו מכירים איזה סיפורים מדהימים יש למבוגרים ובשבילם זה 'שרדתי, אני פה'.

<משה סלומון: אבל כשהוא מספר את זה זו ציונות ממדרגה ראשונה.

<משה סלומון: יש פה מספר אסירי ציון שעובדים בחקלאות, שהם היו פעילי עלייה בסודן.

<משה סלומון: יש פה מישהו שאין לו יד, נקטעה לו היד בגלל שהוא היה ציוני.

<משה סלומון: הוא לא שרנסקי ולכן לא כתוב שום דבר עליו.

<משה סלומון: ואני לא מזלזל חלילה בשרנסקי, אני מלא הערצה אליו ולמה שהוא עשה, ואני קראתי את מה שכתבו עליו, אבל למה הוא, שהקריב את היד שלו והמשיך לפעול למען העלייה, הוא לא מופיע?

אברהם נגוסה: הוא לא מוכר?

<משה סלומון: הוא לא רוצה להיות מוכר.

<משה סלומון: הוא אסיר ציון.

<משה סלומון: לא, זה על הנייר, אני מדבר כרגע - - -

אברהם נגוסה: לא כתבו ספר עליו, לזה אתה מתכוון.

<משה סלומון: לא, אני מדבר על זה שהחברה לא מכירה את הסיפור שלו.

<משה סלומון: כשמכירים את הסיפור אומרים 'וואו, תראו מה הם עשו'.

<משה סלומון: כשאני מספר ואני מדבר על זה שאנחנו הלכנו בין 700 ל-1,000 קילומטר ברגל ואת כל מה שחווינו ורק כשהגענו לסודן הממסד התערב, אבל לשם הגענו לבד, 'אה, באמת, לא העלו אתכם?

<משה סלומון: לא הביאו אתכם?' 'לא היה לכם רעב באתיופיה?' זה מה שאנשים מכירים ואני אומר, הסיפור אחר לגמרי.

<משה סלומון: הנרטיב שהוכתב כאן, בצורה מאוד מאוד שגויה, ואני לא רוצה לומר משהו יותר חמור - - - המקום הזה רוצה להביא לידי ביטוי, בכל מיני דרכים, דרך הכפר שנקים כאן, דרך מרכז המבקרים, אפילו דרך המפעל, לספר את הסיפור שאנחנו רוצים להיות חלק, אנחנו רוצים להיות יחד, אנחנו לא מחפשים להגיד 'אנחנו ייחודיים, אנחנו נעשה מה שאנחנו רוצים', יש לנו כל מיני אלמנטים, דרך העבודה של החקלאים ודרך החממות שאנחנו מקימים כאן, כל מיני גידולים מהקהילה, כל זה מייצר חוויה לבן אדם שמגיע פעם, פעמיים לכאן, לשעה, שעתיים, שלוש, והוא יוצא עם שאלות אחרות, הוא יוצא עם תובנה אחרת.

<משה סלומון: היו כאן עורכי הדין של מבקר המדינה, היו פה 30-40 עורכי דין שהם באו כדי ללמוד.

<משה סלומון: הם היו בשוק, הם לא הכירו את כל הדברים האלה.

<משה סלומון: הם הכירו את הסיפור, הם קראו, הם אנשים משכילים, אבל הם מכירים את זה דרך האינטרנט ודרך האנתרופולוגים.

<משה סלומון: ואני לא מזלזל באף אחד מהם, אבל הם מספרים סיפור מסוים, ואת זה אתה מכיר היטב.

<משה סלומון: אנחנו רוצים להפוך את הכפר הזה למרכז מורשת, שהוא יהיה תחת מרכז מורשת שהחוק מאפשר בירושלים, בע"ה, היום יש את הכנס שלו, אבל הוא יהיה משהו מעשי, הוא לא רק מוזיאון, אלא הוא מוזיאון פתוח שאפשר יהיה באמצעותו גם להעביר מסרים, דרך החקלאות, דרך הדברים שדיברנו עליהם.

<משה סלומון: זה לא במקום או כנגד, אלא ביחד עם הדבר הזה.

<משה סלומון: זה מה שאנחנו עושים.

<משה סלומון: היום, כדי להקים את המקום הזה יש תכנית עסקית שהיא בערך 15 מיליון שקל.

<משה סלומון: כבר הושקעו 3 מיליון שקל כאן.

<משה סלומון: וכדי לייצר את כל מה שדיברנו עליו יש פה השקעה גדולה במשך חמש שנים.

<משה סלומון: אנחנו מחפשים שותפים לדבר הזה, כרגע קק"ל שותפים, קרן וולף, קרן - - - שותפים - - -

אברהם נגוסה: מה עם המגזר העסקי?

אברהם נגוסה: לפתוח פה מסעדה, בית קפה?

<משה סלומון: יש, זה חלק מהתכנית.

אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב, זה מה שיביא את האנשים.

<משה סלומון: כן, אבל כדי להביא לזה אנחנו צריכים להשקיע את הכסף.

<משה סלומון: מתוכננת כאן מסעדה.

אברהם נגוסה: המיזמים העסקיים, הם ישקיעו בזה.

אברהם נגוסה: אני אומר עסקים פרטיים, נגיד למשל אתה מזמין בן אדם שיפתח פה מסעדה ויפרסם את זה.

אברהם נגוסה: אנשים יכולים לבוא עם הילדים שלהם לפה, לאכול במסעדה ובאותו זמן הם מסתכלים, הם לומדים על התרבות.

אברהם נגוסה: גם בית קפה והדברים האלה.

<משה סלומון: אנחנו נפגשנו עם IVN, נפגשנו איתם, הם היו כאן.

<משה סלומון: אנחנו כן פתוחים גם לעולם העסקי, להמון דברים, אבל בסופו של דבר ההשקעה הראשונית, אנחנו יודעים שהמקום הזה, ברגע שתהיה פה השקעה, אין ספק שהוא יחזיק את עצמו.

<משה סלומון: אין שום בעיה, אנחנו היום, כמה?

<עזריה פטיגו: אנחנו מגיעים ל-600 מבקרים בחודש וזה בלי שעשינו שום שיווק ופרסום.

אברהם נגוסה: 600 מבקרים בחודש?

אברהם נגוסה: וואו, זה יפה.

<עזריה פטיגו: וזה לא עשינו שום מאמץ, זה מפה לאוזן.

<עזריה פטיגו: יש קבוצות שחוזרים פעם שנייה ויש הרבה התעניינות.

<עזריה פטיגו: הרכזת נכנסה לפני שבוע בשביל להגביר את העבודה של הקבוצות וגם שההכנסה תסייע לנו לפתח את מה שאנחנו רוצים לפתח פה.

<עזריה פטיגו: מה שהקבוצות עוברות פה זה בעיקר חוויה של היכרות יותר מעמיקה, אם זה על ידי המאכלים המסורתיים, כי אפילו לאכול אינג'רה, יש כאלה שאוכלים בלי רוטב ואז פתאום האוכל של האתיופים חמוץ, מזה הם נתקעים.

<עזריה פטיגו: צריך לדעת איך לאכול את האינג'רה, הרוטב הוא הבסיס, הוא התבלין לאינג'רה.

<עזריה פטיגו: אם זה היכרות על ידי סיפור אישי, אם זה סיפור עלייה, אם זה עבודה, זה המקום היחידי שנפגשים עם המבוגרים.

<עזריה פטיגו: אותם מבקרים שמגיעים עובדים ביחד עם המבוגר ונוצר איזה שהוא קשר, אפילו הילדים והנכדים שלהם בבית, על מה הם ידברו עם הסבא?

<עזריה פטיגו: על שיעורי בית, על מחשבים?

<עזריה פטיגו: ופה הילדים מגיעים ואותן קבוצות שמגיעות שואלים את אותו מבוגר, את האנשים, 'איך אתם מגדלים את זה?' 'איך אתם - - -', פתאום הוא מקבל את המקום, הוא מקבל הערכה וזה רק התחלה.

<עזריה פטיגו: גם מבחינת הילדים, סיפור קצר, אני אסיים בסיפור הזה.

<עזריה פטיגו: הייתה פה קבוצה של ילדי גן מקרית גת, בגילאי 5.5-6.

<עזריה פטיגו: עמדתי שם וסיפרתי שבאתיופיה - - - עם ענף של עץ זית, והבאתי לכל אחד ענף שגם יתנסו.

<עזריה פטיגו: הייתה שם ילדה אתיופית, בת 5.5, והיא אומרת את זה בהתלהבות, בשמחה, 'וואו, סבא שלי עושה דבר כזה'.

<עזריה פטיגו: המשמעות של זה, עד אותו זמן אותה ילדה בת 5.5, 'סבא שלי לא מדבר איתי עברית, הוא לא מספר לי סיפור מתוך ספר, הוא מתלבש מוזר ממה שאני מכירה, הוא דוחף לפה שלו כל מיני דברים מוזרים', אז מבחינתה הוא מישהו - - -

<משה סלומון: מוזר.

<עזריה פטיגו: עד שהיא עברה פה תהליך שמה שסבא שלה עושה זה משהו ערכי, זה משהו שהוא לא מוכן לוותר עליו ככה בקלות, עם זה שהחברה מסתכלת קצת שונה על מה שהוא עושה, הוא עומד בעקרונות שלו.

<עזריה פטיגו: וזה מה שקורה פה.

<עזריה פטיגו: בני נוער שמגיעים לפה שואלים 'מה, חייתם בבית כזה?

<עזריה פטיגו: ' 'בישלתם בזה?

<עזריה פטיגו: ' הרבה שאלות שצפות וזה מבחינתנו מחזק את התרבות, את השורשים, את הערכים, קודם כל אצלנו, וגם החברה הישראלית, התפיסה שלהם, הסטיגמות קצת משתנות.

<עזריה פטיגו: ואת זה אנחנו רואים את זה בצורה יותר ברורה.

<משה סלומון: רק לסיים את הקטע הזה.

<משה סלומון: בגדול, בכפר יש תכנית עסקית, יש לו קונספט, יש לו תכנית אדריכלית לבנייה ולהרחבה ולהתאמה של המקום הזה, השטח הוא תחת האחריות של משרד החקלאות, אנחנו עובדים תחתיהם ואנחנו כל הזמן מוסיפים דברים כדי שהדבר הזה יילך וייבנה.

<משה סלומון: אני מאמין שברגע שנצליח להפוך את המקום הזה, כפי שאנחנו מתכננים, לדעתי זו תהיה תשובה מאוד משמעותית לקהילה, תשובה מאוד משמעותית לחברה הישראלית והנושא הזה שנקרא ייחוד ביחד, זו סיסמה שאנחנו הולכים איתה, ייחודיות של כל אחד, להביא אותו לידי ביטוי בצורה הכי חזקה, על השולחן, ומצד שני תמיד לחשוב עם אוריינטציה ביחד.

<משה סלומון: לא כאילו אני, התבדלות, אלא יש לנו משהו להביא ומה שיש לנו זה לחברה הישראלית.

<משה סלומון: נסיים בזה שיש מושג בתורה שכתוב, איש על דגלו תחנו.

<משה סלומון: לכל שבט ושבט יש דגל מיוחד, צבע מיוחד, אפילו איור מיוחד, בברכות של יעקב לבניו, ותמיד שואלים פרשנים, למה הצבעים שונים?

<משה סלומון: זו משפחה אחת, מה כל העניין?

<משה סלומון: יעקב מברך את ילדיו ואומר להם, לכל אחד יש תכונה מסוימת, 'אתה תהיה איש עסקים, לחוף ימים ישכון, אתה תהיה איש תורה, לוי ויששכר', כל אחד יהיה במקום, 'אתה דן תהיה מנהיג', אנחנו דן, יהודה בראש הכוח ומי שמחזיק את הכוח המאסף זה דן.

<משה סלומון: בני ישראל התפצלו לשניים, ממלכת יהודה וממלכת ישראל, דן היה מנהיג פה בממלכת ישראל.

<משה סלומון: אז לשבט דן יש כוח של מנהיגות שלא בא לידי ביטוי כרגע.

<משה סלומון: אנחנו אומרים אותו דבר, לכל שבט ולכל קהילה וקהילה יש דגל מיוחד, יש תכונה מיוחדת, יש אופי מיוחד, לנו יש אחריות להביא את זה לידי ביטוי.

<משה סלומון: האחריות היא לא כלפי הקהילה האתיופית, היא כלפי החברה הישראלית, כי עם ישראל יהיה חסר אם אני לא בא לידי ביטוי.

<משה סלומון: המחויבות שלי היא לא להיות מערבי, להיות מודרני, להיות אירופאי, אני לא אירופאי, אני אפריקאי ואפריקאי בא לפי הזמנים של השמש.

<משה סלומון: סתם.

<משה סלומון: אני אומר, אנחנו באים מאפריקה, באים ממקום מסוים, אני רוצה להביא את זה בצורה הכי חזקה.

<משה סלומון: אני לא מעוניין להיות אירופאי, אני מעוניין ללמוד מהם דברים שאני אשמח להשכיל, כמו שהם יהיו מעוניינים ללמוד ממני.

<משה סלומון: לכן ברגע שאתה מביא את זה ממקום לא לעומת אלא כדבר מזוקק, אחר כך הרבה יותר קל לאנשים ללמוד.

<משה סלומון: ברגע שאתה מביא את זה ממקום - - - איך פעם אמרו לי, ברשותכם משרד הקליטה, עזריה מספר תמיד, פנו אלינו, הייתה תקופה, אנחנו היינו בנציגות והייתה תקופה שהייתה אלימות, עשינו כנס חירום, אז פנו אלינו ממשרד הקליטה, אמרו לנו, 'יש כסף, אנחנו חייבים לעשות סדנאות', מה הסדנאות?

<משה סלומון: פנו לעזריה, אמרו לו 'יש אלימות, אנחנו רוצים לעשות סדנאות נגד אלימות.

<משה סלומון: תעשה לנו קבוצה של מבוגרים, נבוא לעשות סדנה נגד אלימות', הוא אומר 'אבל את מי אני אאסוף?

<משה סלומון: ' אמרו לו 'תביא מבוגרים, יש לנו זה, נעשה סדנאות'.

<משה סלומון: טוב, בגלל שיש חברות עשינו קבוצה.

<משה סלומון: במילים אחרות, מה שאמרנו, באו 15 מבוגרים, הסדנה הייתה על כמה חשוב לא להיות אלים, במילים אחרות, 'אתם אלימים, בואו נלמד אתכם איך לא להיות אלימים', למפגש הבא אף אחד לא בא.

אברהם נגוסה: למה?

<משה סלומון: כי מה אתה אומר להם?

<משה סלומון: בוא נעשה קורס על מודעות נגד אלימות, נכון?

אברהם נגוסה: נגד אלימות, לא להפוך אותם - - -

<משה סלומון: ומה אתה אומר להם?

<משה סלומון: 'תבוא תלמד כי אתה אלים'.

<משה סלומון: זה מה שאתה אומר לו.

<משה סלומון: לא אנחנו אומרים, זה הם אמרו.

<משה סלומון: אבל מה אתה אומר לו? 'למה קראת לי?

<משה סלומון: אני לא אלים'.

<משה סלומון: 'אה, בגלל שיש אתיופים אלימים, אז כל האתיופים אותו דבר?' זו עבודה מתמשכת, לא סדנאות.

<משה סלומון: אבל כשאנחנו מביאים אותם לכאן, בשוטף, ואני יכול לבוא ולהגיד 'יש סוגיה כזאת, בוא נעלה אותה לדיון', כמו שאמרתי לך על בית הכנסת, נעלה אותה לדיון בקבוצות שקיימות.

<משה סלומון: זה אחרת.

<אלון זיו: כשבעל עובד ליד אשתו בשדה והם משתפים פעולה החיים אחרת.

<משה סלומון: נכון, זה הרעיון.

<משה סלומון: הרעיון של הכפר הוא לייצר את השיח הזה ולשים אותו על השולחן, לא לפחד ממנו, אבל ממקום של גאווה ולא ממקום שבאים ללמד אותי האחרים מה צריך להיות.

<משה סלומון: בקהילה שלנו, באתיופיה, החיים היו חיים עם אחריות, חיים עם מודעות, חיים עם הרבה מאוד מוסר, חיים עם הרבה מאוד תורה, ודברים שהלכו ונמוגו כאן ואנחנו צריכים להחזיר עטרה ליושנה, גם בליכוד, לא רק בש"ס.

אברהם נגוסה: אני מבין שהוא פוליטיקאי, שהוא מבין גם בפוליטיקה.

<משה סלומון: אנחנו מסכמים.

אברהם נגוסה: יש עוד?

אברהם נגוסה: אלון, אנחנו מסכמים?

<אלון זיו: כן.

<משה סלומון: אז אני אגיד שתי מילות סיכום ותסכמו גם אתם.

<משה סלומון: יש ציפייה מהמפגש הזה, הציפייה שלי לא להביא מחר כסף, אני מבין שזה לא דבר שהוא פשוט, אבל הציפייה שלי שהדבר הזה יידון, שהדבר הזה יהיה בו שיח, יהיה ניסיון שלייצר הזדמנויות כדי שנוכל להיות חלק מהדבר הזה.

<משה סלומון: אנחנו כולנו מבינים, אנחנו חיים פה, אנחנו יודעים את כל הבירוקרטיה וכל הדברים שצריך לעשות כדי שיקרה משהו מסוים, אבל אם תהיה המשכיות מכאן, אם יהיה שיח בוועדות או בכל מיני אופנים שאתם מכירים, זה כבר שכרנו.

<משה סלומון: כי יש מודעות ויש הכרה של הדבר הזה שנקרא קהילות ואני מאמין שמשם אנחנו יכולים להמשיך.

<משה סלומון: זו הרמה להנחתה, אנחנו יודעים להגיע למקומות ולהמשיך.

<משה סלומון: נקודה שנייה זה באמת באמת באמת לקחת את הסוגיה הזו של הכפר, מעבר לקהילות.

<משה סלומון: בעיניי יש כאן הזדמנות פז, ואני אומר את זה לך באופן אישי, יש הזדמנות פז כאן לקחת משהו שהצלחנו לייצר, לא תכננו בהתחלה שזה יקרה ככה, אבל ברוך ה' זה המצב, זה לקחת את זה ויש הרבה מהקהילה שישמחו לבוא ולחוות כאן את החוויה המדהימה.

<משה סלומון: לקחת את זה כפרויקט אישי ולראות איך אנחנו מקדמים את זה, הן בהיבט של התודעה, אבל גם בהיבט הכלכלי.

<משה סלומון: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

<אלון זיו: קודם כל אנחנו שמחים שהיינו גשר לחשיפה, אנחנו מאוד מאמינים בפעילות הזו ואנחנו נשמח לראות איך אתה עוזר לנו למנף את זה לפעולה שהיא גם יותר עמוקה, גם יותר רחבה וגם יותר יציבה.

<אלון זיו: לנו כפילנתרופיה, העניין של יציבות, הפילנתרופיה תפקידה לנסות לעורר, אני חושב, את הפעולות וברגע שהן יוצאות מהכוח אל הפועל בצורה יציבה, לראות איך הממשלה מסייעת בפעילות הזו.

אברהם נגוסה: אני רוצה לסכם את המפגש.

אברהם נגוסה: קודם כל אנחנו מאוד מודים לכם שהזמנתם אותנו לבוא ולסייר פה ולראות ולהתרשם ולשמוע גם, זה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: למדנו הרבה דברים.

אברהם נגוסה: אתם עושים עבודה טובה וחשובה, מכל מיני היבטים, מהיבט של השילוב, מההיבט של גאווה, אתם עושים גם בעניין התרבות, גם פתרון לאנשים המבוגרים וגם להביא את המודעות לחברה הישראלית על התרבות ועל המקורות של הקהילה.

אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: הפעילות שאתם עושים עם הילדים, שיעורי העזר, ועם המבוגרים, כל זה זה מאוד מאוד חשוב ומבורך ויישר כוח.

אברהם נגוסה: אני רואה כמה כיוונים כדי לחזק את מה שקיים וגם להרחיב את הפעילות.

אברהם נגוסה: קודם כל אני מבין, ממה שאני למדתי מכם, שיש תקדים ממשרדי הממשלה לממן את התכניות האלה.

אברהם נגוסה: זה מקל, זה טוב שיש תקדים כזה, ובעיקר הבנתי שיש גם אישור של התקציב של 2015, יש בקשה ל-2016 ואנחנו הצלחנו לאתר גם את המשרדים הרלוונטיים ולכן מה שאני רואה שוועדת העלייה והקליטה, אנחנו, יכולים לעשות זה לכתוב מכתב לאותם משרדים.

אברהם נגוסה: המכתב למשרד החקלאות הוא לשחרר לאלתר את הכסף המאושר של 2015 ודרישה לאשר את הכסף ל-2016.

אברהם נגוסה: למשרד הפריפריה, לאשר את ה-10 מיליון ל-2015, שלא אושר, ולאשר גם את 2016.

אברהם נגוסה: משרד הקליטה, אני בא ואומר למשרד הקליטה, אני הבנתי שזה לא מסתדר ברמה המקומית, לפי הבנתי, זה צריך להיות מיזם משותף ברמה הארצית, במשרד הראשי, זה יכול להקרין לרשויות המקומיות.

אברהם נגוסה: ברגע שיהיה מיזם משותף - - -

<אלון זיו: מה זה מיזם משותף?

אברהם נגוסה: נגיד למשל אם משרד הקליטה מכיר בהם כשותפים בקידום קהילות או שילוב העולים בקהילות הקיימות, או קליטה בקהילה, אם הם רואים בהם כגוף משותף, אז הם צריכים להחליט מלמעלה ולשלוח את ההוראות לרשויות המקומיות.

אברהם נגוסה: איפה מוקד הקליטה?

אברהם נגוסה: במשרד הראשי יש תיאום בין המשרד הראשי לרשויות המקומיות וכך גם הכסף מגיע לרשויות המקומיות.

אברהם נגוסה: אני הבנתי מאנשי משרד הקליטה, גם אם אני משתכנע שהתכנית הזו היא תכנית טובה, לא אני קובע את התכנית, את סדר העדיפויות קובעת הרשות המקומית, ואת הרשות המקומית אתה לא יכול לשכנע, אלא אם כן זה בא מלמעלה.

אברהם נגוסה: לכן אם זה יהיה, נגיד, 'הנני', בערים האלה, באזור מסוים, כמו טנא הבריאות, שיש החלטה לממן אותם, או כגוף מתכלל שיש להם משימות קהילתיות, ויש להם, אז אם זה כגוף אחד, נגיד מרכז אחד, מול משרד הקליטה, אז הוא אומר 'אני, משרד הקליטה, מעוניין שאלה גופים שיהיו שותפים בתכניות ובכספים שאני מעביר'.

<אלון זיו: כמיזם משותף זה משהו שמצריך מצ'ינג, אתה לא מדבר על זה.

אברהם נגוסה: יכול להיות.

אברהם נגוסה: אז יהיה לך מצ'ינג ממשרד החקלאות, יהיה לך מצ'ינג - - -

<משה סלומון: אי אפשר, אתה לא יכול, כפל תמיכות, רק מכסף חיצוני.

<משה סלומון: מצ'ינג מממשלה יכול להיות - - - אבל מה שאמרת כמו טנא בריאות זה אפשרי, זה לא מיזם משותף.

אברהם נגוסה: משרד הקליטה, מוקד הקליטה פה לא מקבל החלטה, הוא רוצה להפעיל תכניות, הוא לא רוצה לתת כסף לעמותות, אתה רוצה לקבל עמותות?

אברהם נגוסה: תפנה למשרד הראשי, זה העניין.

אברהם נגוסה: אתה רוצה שאני אפעיל את התכנית שלך?

אברהם נגוסה: תפנה לראש העיר, לרשות המקומית, היא צריכה להגיד לי 'זו תכנית חשובה, זה יופעל'.

אברהם נגוסה: הרשות המקומית תגיד לך 'אין לי את הכסף, תשכנע את משרד הקליטה' - - -

<משה סלומון: שיוסיף.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: זה כל העניין.

אברהם נגוסה: לכן אני רואה את החשיבות הרבה שביחד עם המשרד הראשי.

אברהם נגוסה: זה מה שאני רואה, בגדול.

אברהם נגוסה: משהו קטן, כמו שאתה אמרת קודם, 20,000, 15,000, זה אפשר להסתדר, אבל זה לא הפתרון.

אברהם נגוסה: זה מה שיקרה בשטח.

אברהם נגוסה: אם אנחנו מדברים בסדר גודל של מאות אלפי שקלים זה צריך להיות במשרד הראשי.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו נכתוב מכתב לשרת הקליטה על הביקור שלנו פה, על ההתרשמות שלנו ואנחנו רואים בזה גורם חשוב ומשמעותי לקידום קליטת העלייה בקהילה ולכן אנחנו מבקשים שמשרד הקליטה יעשה עבודה משותפת עם הגורמים האלה, במשמעות תקציבית.

אברהם נגוסה: אנחנו נפנה ונבקש גם פגישה עם שרת הקליטה ונדבר על זה, נסביר לה גם בכיוון הזה.

אברהם נגוסה: המשרד לשוויון חברתי.

<דנה גורדון שושני: נדמה לי שאמרתם לרדת מזה.

<משה סלומון: אמרנו שקרן שח"ף - - -

<אלון זיו: לא, אנחנו אמרנו שלנו יש מיזם משותף עם המשרד.

אברהם נגוסה: תעדכן אותנו מה אנחנו צריכים, אני לא יכול לקבל החלטה אם לפנות בכתב או לא עד שאנחנו מקבלים את המכתב שלך.

אברהם נגוסה: ברגע שתפרט לנו מה הנקודות, מה ההסברים שאנחנו יכולים לפנות אליהם אז אנחנו גם נכתוב אליהם.

אברהם נגוסה: למשרדים האלה שאני ציינתי, ברור לנו מה להגיד ומה לכתוב.

<דנה גורדון שושני: אבל אולי גם כדאי שנקבל מהם את המכתב שהם יסבירו יותר על הפעילות ואת זה נעביר לשרת הקליטה.

<אלון זיו: סוג של נייר עמדה משותף שלנו.

<משה סלומון: אוקיי, בסדר גמור.

אברהם נגוסה: תעבירו לנו מה אתם עושים, זה יעזור לנו, אנחנו נצרף לבקשות שלנו.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכם, אנחנו מסכמים את העניין והישיבה שלנו הסתיימה, תודה רבה לכם.