הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 20, פרוטוקול מספר 71, 2016-08-02 14:10

ישראל אייכלר: שלום רב.

ישראל אייכלר: אנחנו פותחים את הדיון המהיר בוועדה לפניות הציבור על פי הצעתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

ישראל אייכלר: הנושא הוא יחס פוגעני בבידוק הביטחוני כלפי האזרחים הערבים.

ישראל אייכלר: אז קודם כל אני רוצה לומר – אַרְחִיב לַה זַ'אנָה שַקַאוָוה אֵל ג'וּמוּהוּר – ברוכים הבאים לוועדה לפניות הציבור.

ישראל אייכלר: היה כבר דיון לפני שנתיים וחצי בעניין הזה בוועדה שלנו בא' באדר תשע"ד, 3 במרץ 2014, ויש הרבה בעיות.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם סיפור – אחרי שנפלו מגדלי התאומים בניו יורק, ובשנה אולי שאחרי זה הגעתי לארצות הברית ואמרו לי לעשות דברים, שבעולם החופשי שהיה לפני זה לא היה דבר כזה – להוריד נעליים, להוריד חגורה, ואתם יודעים, את כל מה שעוברים.

ישראל אייכלר: אמרתי לבודק האמריקאי בכעס – 'בן לאדן ניצח את חופש התנועה בעולם' – ''What do you say?

ישראל אייכלר: My English is not so good.

ישראל אייכלר: יצאתי מזה בשלום.

ישראל אייכלר: ואמרתי, שעצם העובדה שפעולות טרור יכולות לגרום לכל כך הרבה מאות מיליוני ומיליארדי אנשים לכל כך הרבה מגבלות בחופש התנועה, זה החזרת העולם מאה שנים אחורה.

ישראל אייכלר: כי חשבנו שאנחנו חיים כבר בעולם חופשי, שכל אחד יכול לנסוע ולחזור, בפרט לגבי חופש התנועה וחופש התחבורה.

ישראל אייכלר: לאט לאט השתכללו המכשירים כדי לאפשר מצד אחד את מה שכולנו רוצים, אני חושב שאין אדם אחד שרוצה לעלות על המטוס מבלי להיות בטוח שאין שום פצצה כזאת או אחרת על המטוס; אבל מכאן ועד שמירה על כבוד האדם זה הרף שבו צריך ללכת ולתמרן כל הזמן.

ישראל אייכלר: אנחנו פנינו לרשות שדות התעופה ואנחנו נדבר תיכף על הנתונים שהם העבירו לנו, אבל דבר ראשון אני רוצה לתת את זכות הדיבור ליוזם ההצעה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, תפאדל.

יוסף ג'בארין: טוב, תודה ליושב ראש על ההיענות המהירה לבקשה שלנו לקיים את הדיון.

יוסף ג'בארין: האמת היא, שהדיון מוכר.

יוסף ג'בארין: אבל זה שהוא מוכר לא מפחית לא מהחשיבות שלו וגם לא מהכאב שהוא מעורר.

יוסף ג'בארין: אני אומר 'מכאב' גם בתור מי שחווה את הבידוקים הללו.

יוסף ג'בארין: עכשיו אולי לא, כחבר כנסת, אבל חוויתי את זה גם כסטודנט, כצעיר, ותאמינו או שלא תאמינו, גם כמרצה למשפטים.

יוסף ג'בארין: מאחר שמדובר במציאות שכמעט כל אזרח ערבי נתקל בה בצורה כזו או אחרת, כשהמציאות הזו בעצם מזכירה לו בנקודות המעבר שהוא אינו אזרח שווה במדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: שהוא אינו אזרח שווה.

יוסף ג'בארין: הוא אזרח סוג ב' או סוג ג'.

יוסף ג'בארין: ולמרות כל השיח וכל הביקורת שהיו סביב הנושא הזה בשנים האחרונות, לרבות התדיינות בבית המשפט, לא זכינו באמת לשינוי משמעותי.

יוסף ג'בארין: בהתדיינות האחרונה בפני בית המשפט, שהייתה מטעם האגודה לזכויות האזרח, הרשויות טענו שבגלל המכשור המתקדם הנושא הזה כבר מאחורינו.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, שהמכשור המתקדם פשוט עכשיו עוקף את כל הבידוק הזה, ולכן כאילו שהבעיה נפתרה.

יוסף ג'בארין: בפועל זה לקח כמה חודשים עם הצבת המכשור הזה, ואנחנו רואים שהתופעה חזרה על עצמה – נוסעים שלא מורשים לעלות לטיסה ספציפית, נוסעים שמורשים לעלות אבל בלי ציוד מסוים, כינור במקרה מסוים, אבל לא רק זה, נוסעים שלוקחים אותם הצידה ופשוט מפשיטים אותם, ובידוק ביטחוני משפיל, ופשוט סיפורים שלא נגמרים – אנחנו בטח נשמע עכשיו את הסיפורים האישיים של האנשים.

יוסף ג'בארין: אני אסיים ואומר, כי חשוב לשמוע את המתלוננים, זה אולי יכול להישמע לחלק מכם שלא עבר את החוויה הזו משהו לא כל כך משמעותי, זוטרי, שצריך אולי לסבול אותו, או שזה עוד מקרה ועוד מקרה.

יוסף ג'בארין: עבור האנשים הספציפיים, וכפי שאמרתי, אני הייתי פעם אחד מהם, זו חוויה מאוד קשה – זו חוויה מאוד קשה מבחינת ההשפלה, מבחינת התחושה שזה יחס לא הוגן, יחס מפלה, יחס גזעני, והחוויה הזאת כמעט נשארת לכל החיים.

יוסף ג'בארין: אני עדיין זוכר חוויות שהיו לפני עשרים שנה.

יוסף ג'בארין: ורק אנקדוטה אחת, כבוד היושב ראש, פעם אחת לפני אולי חמש עשרה שנים, הגעתי באיחור לטיסה עם שלושה צעירים ערבים.

יוסף ג'בארין: וכדי לא לפספס אותה וכך אולי לפספס את החופש שהיה לנו, פשוט ניגשנו ישירות לבידוק הביטחוני ואמרנו להם – 'אנחנו שלושה צעירים ערבים, נוסעים ביחד, ואנחנו בטוחים שיש לכם מה לטפל בנו, אז בואו נחסוך את הזמן'.

יוסף ג'בארין: ולהפתעתנו, או שלא להפתעתנו, אמרו – 'בסדר, תבואו איתנו', וכך גם חסכנו את התור הארוך שהיה שם.

יוסף ג'בארין: אפשר לחייך, אפשר להגיד עד כמה זה חלק מהמציאות שלנו.

יוסף ג'בארין: אני עוד אתייחס אל הדברים אחרי שנשמע גם את המתלוננים, אבל גם את האחראים ברשויות השונות.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת ג'בארין.

ישראל אייכלר: המנהג אצלנו בוועדה לפניות הציבור, שהראשונים הם הפונים.

ישראל אייכלר: יש לנו פונים, הגברת אלין חורי, אמא שמייצגת את בנה.

ישראל אייכלר: בבקשה.

<אלין חורי: אני האמא של הכנר הישאם חורי.

<אלין חורי: למעשה אני אמא של שני כנרים.

<אלין חורי: הבן שלי הוא כנר במקצועו, בוגר האקדמיה של זובין מהטה בתל אביב, ועכשיו הוא לומד באקדמיה של דניאל ברנבוים ואדוארד סעיד.

<אלין חורי: הכרטיס שנרכש עבורו הוא מטעם האקדמיה של ברנבוים-סעיד.

<אלין חורי: הבן שלי עבר התעמרות בשדה התעופה שונפלד בברלין, כשהוא חזר מברלין לארץ לצורך חתונה של אחיינית של בעלי – לא נתנו לו לעבור שיקוף לכינור שלו.

<אלין חורי: אנחנו מוכנים לכל בדיקה שהיא, אין לנו בעיה עם בדיקות, אפילו שתפשיטו אותנו.

<אלין חורי: נכון שזה משפיל, אבל שיעבור בדיקה ראשונית כלשהי.

<אלין חורי: הוא הגיע שעה וחצי לפני הטיסה, שעה וחצי תחקרו אותו, אבל – 'אסור לך להעלות את כבודת היד שלך על המטוס, לא את התיק האישי שלך ולא את הכינור, את הכינור תשים בבטן המטוס'.

<אלין חורי: בעולם כולו אין כנר שיוצא בלי כלי הנגינה שלו, כנראה בחברת אל על - - -

יוסף ג'בארין: זה חלק מגופו.

<אלין חורי: זהו, אם זה לא אשתו.

<אלין חורי: וכינור זה שפת השלום, זה לא סכינים או מטען נפץ.

<אלין חורי: תבדקו, דיבר איתם הרבה והרבה, אמרו לו – 'אין, אלה ההוראות מלמעלה, אתה לא עובר שיקוף, הכינור שלך לא עובר שיקוף'.

<אלין חורי: זה מה שמדאיג בסיפור של הישאם – מה, רצו לעשות לו אפיון פרופיל?

<אלין חורי: הם לא יכולים לעשות לו אפיון פרופיל.

<אלין חורי: הוא נוסע בכבוד בכל חברות התעופה שבעולם, ואנחנו לא בוחרים לנסוע אל על, אבל האקדמיה בחרה בשבילו.

<אלין חורי: אני יושבת פה, והצלילים שלו מהדהדים בארגנטינה עם דניאל ברנבוים, אז איך אתם מסבירים את ההתנפלות הזאת, את ההתעמרות הזאת על הבן שלי?

<אלין חורי: את אפיון הפרופיל שלו?

<אלין חורי: בגלל שקוראים לו הישאם חורי?

ישראל אייכלר: זה אולי בגלל ברנבוים.

<אלין חורי: בסדר, אז זהו, בגלל ברנבוים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול שאלה טכנית – למה הכינור לא יכול לעבור שיקוף?

<אלין חורי: תשאל את אל על.

<אלין חורי: אתה שואל אותי?

<אלין חורי: בתור מה?

<אלין חורי: תשאל את אל על, אל תשאל אותי.

ישראל אייכלר: בסדר, אני אשאל את אל על.

<אלין חורי: את ה-UP של אל על.

<קריאה: לא נתנו הסבר.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: אני שמעתי.

ישראל אייכלר: יש פה עורכת דין מריה ג'מאל מאל על?

<קריאה: לא, היא נפגעת אל על.

ישראל אייכלר: נפגעת אל על?

<אלין חורי: נפגעת אל על.

ישראל אייכלר: מי נמצא פה מטעם אל על?

ישראל אייכלר: פשוט לגבי הכינור.

<שלומית אבינח: אל על פה.

ישראל אייכלר: תיכף תשיבו יותר כללי, אבל פה העניין של הכינור, אני רוצה להבין – יש בעיה לעשות שיקוף לכינור?

<חיים צור: אין בעיה לעשות שיקוף לכינור.

<חיים צור: אני לא יודע מה - - -

<אלין חורי: שני החברים שלו יום לפני עברו באל על, ב-UP של אל על, עם הכינור על המטוס.

<אלין חורי: הבן שלי ישר הגיע ארצה, והוא הגיע לשדה - - -

ישראל אייכלר: אין בעיה טכנית לבדוק את הכינור?

<אלין חורי: אין בעיה טכנית.

<אלין חורי: אז מה הבעיה?

<חיים צור: אין לי מושג.

ישראל אייכלר: בסדר.

<אלין חורי: אתה נציג אל על, תענה לי, בבקשה.

ישראל אייכלר: לא, הוא יענה אחר כך על כל השאלות, רציתי משהו טכני.

ישראל אייכלר: אני הבנתי עכשיו שאפשר היה להעביר לשיקוף את הכינור.

<אלין חורי: כן.

ישראל אייכלר: לא זאת הסיבה.

ישראל אייכלר: הגברת מריה ג'מאל.

יוסף ג'בארין: רגע, אבל מה זה 'אני לא יודע'?

ישראל אייכלר: הוא תיכף יענה.

יוסף ג'בארין: הוא נציג, אתה נציג - - -

ישראל אייכלר: לא, אנחנו מביאים את הפונים, אחרי זה חברי הכנסת, ואחרי זה הרשויות צריכות להשיב.

יוסף ג'בארין: אוקיי.

יוסף ג'בארין: אתה רוצה לשמוע את כל האנשים?

ישראל אייכלר: כן.

<שלומית אבינח: חבר הכנסת ג'בארין, לצורך הפרוטוקול – רק הפנייה של מריה ג'מאל הועברה לאל על אתמול.

<קריאה: נכון.

<שלומית אבינח: שאר הפניות לא הועברו.

<אלין חורי: לא, הבן שלי העביר פנייה לאל על, והוא גם כן - - -

<שלומית אבינח: בטרם הדיון.

<שלומית אבינח: בטרם הדיון.

<אלין חורי: אהה, כן.

<שלומית אבינח: זה בכתב, אז אני לצורך הפרוטוקול - - -

יוסף ג'בארין: אבל יש להם את הפניות של האנשים, שלא דרך הוועדה, סליחה.

<שלומית אבינח: לא דרך הוועדה.

<קריאה: סליחה, אנחנו יודעים על בעיה ספציפית.

<קריאה: הבעיה ספציפית.

ישראל אייכלר: מבחינתי, בדיוק - - -

<שלומית אבינח: לצורך הפרוטוקול אני מדייקת.

<קריאה: כן, גם, גם.

ישראל אייכלר: טוב שאמרת את זה לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: אבל העניין שאנחנו – הוועדה לפניות הציבור – צריכים לדבר על הבעיה.

יוסף ג'בארין: נכון.

ישראל אייכלר: היא רק משקפת בעיה אחת.

ישראל אייכלר: לא כל אחד הוא עוזר של ברנבוים.

ישראל אייכלר: תארי לעצמך מה שעוברים אחרים.

ישראל אייכלר: הרבה יותר קשה בטח.

<אלין חורי: סליחה שאני אומרת, בעלי הוא פרופסור ברפואה בקרדיולוגיה ילדים, ואני חושבת שהשב"כ יודע על איזה צד הוא ישן.

<אלין חורי: אז אם למשפחה שלי עושים כזה דבר - - -

ישראל אייכלר: אז אני אומר, בדיוק, קל וחומר.

<אלין חורי: תאר לעצמך מה עושים לאנשים קצת יותר פשוטים.

ישראל אייכלר: זה נושא הדיון.

ישראל אייכלר: עורכת דין מריה ג'מאל.

<מריה ג'מאל: כן, שלום.

<מריה ג'מאל: אני נוסעת די הרבה מטעם העבודה שלי.

<מריה ג'מאל: אני מנהלת ארגון סיוע הומניטארי, ונסעתי כעשר פעמים מתחילת השנה ליוון, לאיפה שאנחנו עובדים.

<מריה ג'מאל: אף פעם לא קרה לי מקרה כזה, חוץ מהפעם ההיא עם אל על.

<מריה ג'מאל: הטיסה שלי הייתה אמורה להיות עם Turkish Airlines מאיסטנבול, והתבטלה עקב האירועים שהיו לפני שבועיים.

<מריה ג'מאל: Turkish Airlines קנתה לי כרטיס טיסה למחרת עם אל על.

<מריה ג'מאל: נסעתי מסלוניקי לאתונה דרך Aegean, חברה יוונית, ואז בסלוניקי, אחרי שכבר עברתי את הבידוק הביטחוני, את השיקוף ואת הכל, בדקו את כבודת היד שלי, נכנסתי לצ'ק-אין לפני שעושים את הבורדינג, הייתי שם שעה לפני, וקראו בשם שלי במיקרופון.

<מריה ג'מאל: נדהמתי שקראו לי.

<מריה ג'מאל: הלכתי לשאול מה העניין, התחילו לתשאל אותי.

<מריה ג'מאל: במשך כחצי שעה תשאלו אותי, כאשר השאלה הראשונה הייתה – מה זה שם המשפחה שלך, ג'מאל, ואיפה שירתי בצבא, ואם שירתי בצבא.

<מריה ג'מאל: ומשם התחיל כל הבידוק והתשאול הגזעני שיש, שקורה די הרבה.

<מריה ג'מאל: אני רק רוצה לציין, שיש לנו יותר ממאה מתנדבים שנסעו בחצי השנה האחרונה, ואנחנו באופן מכוון בוחרים שלא לנסוע עם אל על בגלל המדיניות הגזענית שלהם.

<מריה ג'מאל: לי לא הייתה לי ברירה, אלא לנסוע איתם.

<מריה ג'מאל: לאחר שעברתי את התשאול הביטחוני הזה, עברתי מקצין לקצין, ביקשו ממני להתלוות לחדר למטה לבידוק ידני.

ישראל אייכלר: כן, יש פה פרטים, שאני מעדיף להמשיך הלאה.

<מריה ג'מאל: אוקיי.

ישראל אייכלר: זה בסדר?

ישראל אייכלר: זה מובן.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, לא עשו לך כמו שצריך לעשות, כשמכבדים בן אדם.

<מריה ג'מאל: נכון.

ישראל אייכלר: מה נהייה בסוף?

ישראל אייכלר: עלית בסוף על הטיסה?

<מריה ג'מאל: לא.

<מריה ג'מאל: סירבתי לעבור את הבידוק הביטחוני כשנתבקשתי להוריד - - -

ישראל אייכלר: כן, אני מכבד אותך, לכן אני אומר שאני הולך הלאה.

<מריה ג'מאל: בסדר.

<מריה ג'מאל: אז סירבתי לעבור את הבידוק הזה.

יוסף ג'בארין: הוא רוצה לחסוך ממך את התיאור.

ישראל אייכלר: בדיוק.

ישראל אייכלר: כן.

<מריה ג'מאל: סירבתי לעבור את הבידוק והם סירבו לעלות אותי על הטיסה.

ישראל אייכלר: אז על איזו טיסה עלית?

<מריה ג'מאל: הם קנו לי טיסה אחרי חמש שעות, של Aegean.

ישראל אייכלר: שאלה אחת – האם זה רק באל על או בנתב"ג בכלל?

<מריה ג'מאל: באופן מוחלט באל על, כן.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, גם בנתב"ג בחברות אחרות יש פחות בידוקים?

<מריה ג'מאל: אני תמיד נוסעת עם חברות מחו"ל, ואף פעם לא עברתי מקרה כזה.

יוסף ג'בארין: כן, כן.

ישראל אייכלר: בתוך נתב"ג.

<מריה ג'מאל: גם אף אחד מתוך כל מאה המתנדבים שלנו לא עבר מקרה כזה.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: יש עוד פונים שפנו, שלומית?

יוסף ג'בארין: יש.

<שלומית אבינח: כן, יש לך עוד שני פונים, רשמתי לך את השם שלהם.

ישראל אייכלר: אהה, הנה – איוב אלבאז ואחמד דיבסו.

ישראל אייכלר: כן, בבקשה.

<איוב אלבאז: טוב, אני רשמתי מכתב על דף וחצי, אני אקריא אותו בפני כולם: "גבירותיי ורבותיי, שלום רב לכולם.

<איוב אלבאז: לי קוראים איוב אלבאז, תושב היישוב תל שבע בדרום, נשוי ואב לשלושה ילדים.

<איוב אלבאז: את גיל הנעורים חלקתי עם שכניי מהיישוב עומר, אשר למדתי בו במקיף, ובמהלך גיל הנעורים והנוער שיחקתי כדורגל בשורותיה של הפועל באר שבע.

<איוב אלבאז: כיום אני עובד במפעל סוגת לייצור הסוכר, ואני תושב ערבי שחי במדינת ישראל.

<איוב אלבאז: וליתר דיוק, מדינת היהודים.

<איוב אלבאז: רוצה להרגיש שייך ושווה" - - -

יוסף ג'בארין: אזרח.

יוסף ג'בארין: לא תושב.

<איוב אלבאז: אזרח.

<איוב אלבאז: "רוצה להרגיש שייך ושווה בתוך המדינה, אך לצערי המציאות מתפוצצת לי כל פעם בפנים מחדש.

<איוב אלבאז: והפעם בטיסת אל על, חברת התעופה הלאומית של ישראל.

<איוב אלבאז: אהה, סליחה, טעיתי, מדינת היהודים.

<איוב אלבאז: כל פעם מסע ההשפלה הזה חוזר על עצמו והמדינה דואגת להזכיר לאזרחיה הערבים שהם תושבים ממדרגה שנייה, או ליתר דיוק סוג ב'.

<איוב אלבאז: אבל אחרי דו"ח ביטון אני חושב שאנחנו, או אני, בדרגה מאוד נמוכה, כי אנחנו ממש בתחתית הסולם לפי הדירוג של המדינה".

ישראל אייכלר: יש מישהו יותר נמוך, אבל אני לא רוצה לדבר עכשיו על זה.

<איוב אלבאז: אוקיי.

<איוב אלבאז: "הגעתי למסקנה שלא קל להיות ערבי ונושא שם וחזות ערבית.

<איוב אלבאז: לפני ששואלים אותך, אתה איום פוטנציאלי על ביטחון המדינה.

<איוב אלבאז: כשרציתי לעלות למטוס עברתי המון השפלות, עיכובים, תשאולים והמתנות בכל עמדה שעברתי.

<איוב אלבאז: כשהגעתי לשדה התעופה של הספרדים עברתי בידוק, אך היה עליי לעבור עוד בידוק של חברת אל על".

ישראל אייכלר: זאת אומרת, מספרד לישראל?

<איוב אלבאז: בדיוק.

<איוב אלבאז: אני הייתי בספרד, עברתי בידוק של הספרדים, "אך היה עליי לעבור עוד בידוק של חברת אל על.

<איוב אלבאז: ולא די בכך, אחרי שסיימתי את הבידוק עוכבתי עד לרגע ההמראה ביחד עם עוד עשרה ערבים, שבסך הכל טסו לראות את משחק הסופר קלאסיקו הידוע והמפורסם".

ישראל אייכלר: לי זה לא ידוע, אבל זה בסדר.

<איוב אלבאז: "הועלינו למטוס בליווי המאבטחים.

<איוב אלבאז: 'מה עשינו?

<איוב אלבאז: אנחנו אזרחים במדינה, ומגיעות לנו זכויות כמו כולם' – אמרנו לכוחות הביטחון.

<איוב אלבאז: 'זה מה שיש, ואם לא מתאים לכם – אל תעלו באל על יותר'.

<איוב אלבאז: זו הייתה תשובתו של מנהל האגף שם.

<איוב אלבאז: במהלך הטיסה נודע לי שהמזוודה שלי" - - -

יוסף ג'בארין: רגע, רגע, אני רוצה להבין, היה מאבטח שליווה אתכם עד למטוס?

<איוב אלבאז: הוא אפילו מסר את הדרכונים לדיילים, לא אנחנו.

<איוב אלבאז: ודרך אגב, אנחנו היינו - - -

יוסף ג'בארין: זה מה שנקרא בכדורסל שמירה אישית.

<איוב אלבאז: כן.

<איוב אלבאז: היינו 12 אנשים, ואף אחד לא מכיר את השני.

ישראל אייכלר: יש מעט מאוד נושאים שאתם יכולים להפתיע אותי, אבל אל תבואו עם כדורגל, כי אני לא יודע.

יוסף ג'בארין: אוקיי.

יוסף ג'בארין: כדורסל.

<איוב אלבאז: "במהלך הטיסה נודע לי שהמזוודה שלי נשאר במדריד, כי לא הספיקו לבדוק אותה.

<איוב אלבאז: לילדיי לא יכולתי לתת הסברים לסיבה שחזרתי אליהם בלי מתנות ולא רציתי לשתף אותם במציאות הקשה שאני חי בה".

ישראל אייכלר: תסביר לי עוד פעם את העניין של המתנות – מה הבעיה, להעביר את המתנות - - -

<איוב אלבאז: המזוודה נשאר במדריד.

ישראל אייכלר: למה?

<איוב אלבאז: לא הספיקו לבדוק אותה.

<שלומית אבינח: חיכו למתנות שיגיעו מחו"ל.

ישראל אייכלר: כן, אבל למה לא העבירו לו את המזוודה?

<איוב אלבאז: לא הספיקו לבדוק.

<איוב אלבאז: התשובה שלהם הייתה - - -

ישראל אייכלר: כמה זמן הגעת לפני הטיסה?

<איוב אלבאז: שלוש שעות.

ישראל אייכלר: שלוש שעות, ולא הספיקו לבדוק?

<איוב אלבאז: הם טענו שלא הספיקו.

<איוב אלבאז: ביקשתי מהדיילת שתביא לי את הרשימה, שאולי היא טעתה בשם שלי, וכשהיא הביאה את הרשימה של האנשים שהמזוודות שלהם לא עלו – כולם היו ערבים.

<איוב אלבאז: צילמתי את הרשימה הזאת, יש לי תמונה שלה.

<איוב אלבאז: "ולא רציתי לשתף את הילדים במציאות הקשה שאני חי בה, רק משום שקוראים לי איוב הערבי.

<איוב אלבאז: אני פונה לראש הממשלה, לשרים ולפקידים בכל משרות המדינות" - - -

יוסף ג'בארין: אתה איוב, צריך לסבול קצת.

יוסף ג'בארין: זה השם.

ישראל אייכלר: בגלל איוב?

יוסף ג'בארין: בטח.

יוסף ג'בארין: איוב.

<איוב אלבאז: "הגיע הזמן שתתייחסו אלינו בצורה יותר נורמאלית.

<איוב אלבאז: הגיע הזמן שתפנימו שאנחנו אזרחים במדינה, גם אם היא מדינת היהודים.

<איוב אלבאז: הגיע הזמן שתתנו לנו להרגיש שייכים ולהושיט יד לדו קיום.

<איוב אלבאז: מקרים כאלה רק מרחיקים אותנו מהמדינה.

<איוב אלבאז: מדינת ישראל היא מדינה מתוקנת ויש לה חוקי יסוד שנועדו לשמור עליה ועל אזרחיה.

<איוב אלבאז: במקרה שלי, חוק יסוד כבוד האדם וחירותו, לא כובד.

<איוב אלבאז: עוכבתי והושפלתי עם עוד עשרה ערבים ללא שום סיבה מוצדקת.

<איוב אלבאז: עם שעבר שואה ורדיפה" - - -

ישראל אייכלר: אולי הם חשבו שאתם מ"לה פמיליה".

יוסף ג'בארין: אז אתה מכיר כדורגל.

ישראל אייכלר: רק זה מה שאני יודע בכדורגל.

<איוב אלבאז: "עם שעבר שואה ורדיפה בתור מיעוט באירופה מצופה ממנו שינהג למיעוט שנמצא במדינה בצורה יותר טובה וחיובית.

<איוב אלבאז: כי פשוט, אדוני ראש הממשלה, אתה התנסית במה זה להיות מיעוט באירופה.

<איוב אלבאז: קראת לנו לפני שבוע להשתלב בחברה הישראלית, ואני בשם כולם קורא לך שהיוזמה תבוא מהממשלה בהתייחסות אלינו, בכדי שנרגיש שייכים ונוכל להשתלב.

<איוב אלבאז: אני מקווה מאוד שדבריי יפלו על אוזן קשבת, כדי שנצליח לבנות כאן עתיד ומשותף ובריא לילדינו בתוך המרחב ששייך גם למיעוט במדינה".

ישראל אייכלר: כל הכבוד.

ישראל אייכלר: אני נתתי לך להקריא את כל המכתב כי זה מאוד חשוב להישמע, וכל מה שהערתי רק היה כדי להוריד את המתח הגדול, כי אני מבין את התחושה שלכם.

ישראל אייכלר: יש עוד אזרחים שחשים בכל מיני מקומות את מה שאתה מרגיש.

ישראל אייכלר: אבל העניין הזה של המזוודה אני חושב שצריך מאוד מאוד לברר ואת כל היחס.

ישראל אייכלר: ברור שהאינטרס הראשוני – איך אתה קורא לזה, מדינת היהודים?

ישראל אייכלר: – זה שהערבים ירגישו בה בנוח.

<איוב אלבאז: בדיוק.

ישראל אייכלר: כי אם הערבים לא ירגישו בנוח, היהודים לא ירגישו בנוח.

ישראל אייכלר: אנחנו כולנו על אדמה אחת, כולנו בני אברהם, וכולנו מבינים שצריך בידוקים ביטחוניים, עד קצה האחרון, כולל הדבר המשפיל של הוצאת חגורות, מכנסיים ונעליים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לספר לכם, שהיה ראש ממשלה לשעבר בישראל, זה פורסם בתקשורת אז אני יכול להגיד את שמו, אהוד ברק, והוא, תאר לעצמך, שאהוד ברק, באיזו קומה הוא גר?

ישראל אייכלר: היה צריך להוריד את הנעליים בניו יורק, והוא סירב, והיו שם כמה בודקים אמריקאיים, ואמרו – 'prime minister לשעבר' – לא עזר לו שום דבר.

ישראל אייכלר: אפילו הנשיא לא היה עוזר לו, כי אז הייתה הוראה שמוציאים את הנעליים.

ישראל אייכלר: הוא לא הבין למה הוא צריך להוציא את הנעליים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, את זה אנחנו מבינים כולנו, וגם לי הרבה פעמים אמרו להוציא את הנעליים.

ישראל אייכלר: הייתי פעם במשלחת עם חברי כנסת, והיה חבר כנסת איתי שאמרו לו להוציא את החגורה, אמרתי לו – 'סליחה, אתה חבר כנסת, תגיד להם'.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר – 'עד שאני אסביר להם, ועד שהם יקראו לקצינים, בוא כבר נוריד את החגורה וגמרנו'.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, יש בעיה לכל האזרחים.

ישראל אייכלר: אבל אסור שתהיה אפליה בין אזרח A לאזרח B.

ישראל אייכלר: זה ברור.

ישראל אייכלר: כל מה שקורה לכולם, צריך לקרות לכולם.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, אני רק רוצה להגיד לך, שכשהיו האירועים של September Eleven, ב-2001 אני הייתי בארצות הברית, וטסתי שלושה שבועות אחרי האירועים הללו, שלושה שבועות, האבק עדיין היה בניו יורק, ושם היו בדיקות ביטחוניות מאוד קפדניות, אבל זה היה לכל הנוסעים.

יוסף ג'בארין: ואם זה היה לכל הנוסעים, אף אחד לא התלונן.

ישראל אייכלר: זה נכון.

יוסף ג'בארין: כלומר, ברגע שמקיימים את זה בלי אפליה, בלי לפגוע בקבוצה מסוימת של אנשים, אז כולם קיבלו את זה בהבנה.

<איוב אלבאז: אני חייב לציין משהו קטן – קודם כל, אני ניסיתי להימנע מלטוס עם אל על, כי אני מכיר את ההתנהלות שלהם.

<איוב אלבאז: היום כל הציבור הערבי בישראל מחפש חברות זרות, ואני חושב שזה גם פוגע בכלכלה.

ישראל אייכלר: כן, כן, ברור, ברור.

<איוב אלבאז: הרי האינטרס פה לא - - -

ישראל אייכלר: האינטרס הוא של כולנו.

<איוב אלבאז: של כולם.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איימן עודה.

איימן עודה: כן, אדוני היושב ראש אייכלר הנכבד, יוזם הדיון, חברי חבר הכנסת יוסף ג'בארין, חבר הכנסת אוסמאה סעדי, נציגי אל על, רשות שדה התעופה, משטרה, ואלין, מריה, איוב, אהלן וסהלן.

איימן עודה: במשך תקופה כל הסיפור של זהויות כל כך עניין אותי – מה זה זהות.

איימן עודה: אחד הממדים החשובים של זהות הוא כאשר היא נפגשת עם המנוגד.

איימן עודה: כלומר, בן אדם חילוני מגיע למקום פונדמנטליסטי כזה, אז הוא מרגיש בחילוניות שלו; ערבי שנוסע לירדן מרגיש שהוא אזרח ישראלי, בגלל שהוא נמצא במקום אחר.

איימן עודה: המקום שבו האזרח הערבי הכי מרגיש שהוא ערבי זה שדה התעופה בן גוריון, כי זהו המקום שבו הוא מתבלט בזהות הלאומית שלו.

איימן עודה: את הדבר הזה חייבים להפסיק לאלתר, מטעמים מאוד אובייקטיבים, בין היתר עם התפיסה הביטחונית הקלאסית – כולם יודעים איך מחפשים ואיך גם יכולים לבדוק בלי להשפיל.

איימן עודה: אתם יודעים שחלק גדול מהמזוודות למשל שנכנסות בצורה כל כך חופשית, בסוף מגיעות למטה, לוקחים קבוצה מהמזוודות, בודקים לבד.

איימן עודה: כולם יודעים שאפשר לבדוק בלי להשפיל את האנשים.

איימן עודה: לכן הממד הזה של ההשפלה הוא ממד מאוד פוגעני.

איימן עודה: ואני חושב – מה אנחנו יכולים לעשות?

איימן עודה: דיברו על זה במשך שנים, ופה, בוועדות בכנסת, וגם בישיבה הזו, ונצא אחרי זה – ומה ישתנה?

איימן עודה: האם מישהו חושב שהוא ייצא מפה ויגיד – אנחנו חייבים להחליף את הנהלים?

איימן עודה: או שיהיה עוד דיון ונמשיך?

ישראל אייכלר: לא, יש השפעה בדיונים, כולל בנושא הזה.

ישראל אייכלר: אני פעם הייתי חבר בוועדת הכלכלה ונסענו יחד עם חברי כנסת ערבים וראינו את הסידורים החדשים שאתה מדבר עליהם, והיה שיפור גדול מאוד.

איימן עודה: האם זה מספיק?

איימן עודה: האם צריך להפגין שם חצי שעה, שעה, ולחזור הביתה, ולהגיד – עשינו את מה שצריך, לשים וי ולצאת?

איימן עודה: האם זה באמת ישנה?

איימן עודה: או שאולי צריך לפנות לעולם ולהגיד – זו חברה שנמצאת בכל מקום בעולם, אל על, וטוב להיאבק, לתייג אותה כחברה גזענית מול כל העולם, לפנות לכל מדינה ומדינה, לפנות לאזרחים בכל העולם, להגיד להם – החברה הזו משפילה 20 אחוז מכלל האוכלוסייה.

איימן עודה: כנראה שאמרתי משהו רגיש, משהו שנתפס ואפילו יש בו ממד חתרני כזה או אחר.

ישראל אייכלר: לא חתרני, אתה רוצה לעשות לאל על מה שהם עושים לך.

איימן עודה: זה מאוד מאוד חשוב מה שאמרת.

ישראל אייכלר: לא, אז לכן בוא נעשה שאל על לא תעשה את זה.

איימן עודה: רק רגע.

איימן עודה: כן, בדיוק, בדיוק, זו הגישה.

איימן עודה: בדיוק זו הגישה.

ישראל אייכלר: כי הדבר האחרון שאני חושב שצריך לעשות זה שאני כיהודי שנוסע עם אל על, יסמנו אותי.

ישראל אייכלר: זה לא הפיתרון.

יוסף ג'בארין: זה מה שלאיוב אמרו – 'אם לא מוצא חן בעיניך, אל תטוס עם אל על'.

<איוב אלבאז: '

<איוב אלבאז: אל תעלה יותר עם אל על', אמרו לי.

ישראל אייכלר: אמרו את זה גם לאנשים שרצו להתפלל פעם.

איימן עודה: אני חושב שאנחנו, האזרחים פה, צריכים למצות את כל המאבק שלנו האזרחי פה בתוך המדינה.

איימן עודה: כאשר אנחנו נכשלים, מה אנחנו צריכים לעשות?

איימן עודה: אז נכשלנו, מולכם אנחנו נכשלנו, מה אנחנו צריכים לעשות?

איימן עודה: ואנחנו חושבים שכל התפיסות של BDS ואחרות הן משתלמות.

איימן עודה: הן פוגעות, הן משחירות את פניה של חברה זו או אחרת.

איימן עודה: אז אולי זוהי הדרך.

איימן עודה: אז תגידו לנו, בבקשה, יש לכם תוכנית מסוימת?

איימן עודה: אתם אומרים לנו – תשמעו, עשינו את זה, ועכשיו אנחנו רוצים לעשות משהו אחר, בשביל שהמאבק יהיה אזרחי, ואך ורק אזרחי, ובתוך המדינה, ולא לצאת מחוץ למדינה?

איימן עודה: חשוב לנו לשמוע מכם.

איימן עודה: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: השאלה אם אתם רוצים שנדבר שוב עם חברי הכנסת או שרוצים לשמוע תשובה?

אוסאמה סעדי: אני חייב ללכת להצבעות בוועדת חוקה.

ישראל אייכלר: אבל עבדאללה מוותר?

עבדאללה אבו מערוף: לא מוותר, אני נותן לו לפניי, אבל אני אחר כך אדבר, אחרי הנציגים.

<שלומית אבינח: יש עוד פונה אחד.

ישראל אייכלר: רגע, אבל יורשה לאוסאמה לדבר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אוסאמה.

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, אורחים נכבדים, אהלן וסהלן, חברי יוסף ג'בארין שיזם את הדיון הזה ומציף את הבעיה בחריפותה עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, וזו בעיה באמת כאובה וכואבת לכל האוכלוסייה הערבית, וזה לא רק אל על.

אוסאמה סעדי: אני אומר – זה לא רק אל על.

אוסאמה סעדי: הבעיה מתחילה כשאתה מגיע לנמל התעופה, בכניסה, בשער, ואנחנו כולנו נכווינו מהעניין הזה, כשאתה מגיע לשער עומד בחור או עומדת בחורה, שכנראה כבר יש להם השכלה ומיומנות, ישר מזהים – 'תפנה ימינה, תעצור, תכבה את הרכב, תכבה את המנוע, תוריד את הקול, תעבור'.

אוסאמה סעדי: עוד לא הגעת.

אוסאמה סעדי: ואפילו כשאתה אומר להם – 'אני לא טס, אני רק אוסף מישהו' – אתה חייב לעבור את ההשפלה הזאת כבר בכניסה.

אוסאמה סעדי: אני לפני שבוע נסעתי לשם, עיכבו אותי, הייתי עם אשתי ועם הילדים, ואחת מהבנות הייתה צריכה לטוס למדריד, ולקח לנו עשר דקות, ואני מראה לה את התעודה, תעודת חבר כנסת, והיא אומרת לי – 'את התעודה של האישה תפתח, התעודות של הילדים'.

אוסאמה סעדי: לקח לי חמש, שש דקות.

אוסאמה סעדי: ואני מראה לה – חבר כנסת.

אוסאמה סעדי: בסדר, עברנו.

אוסאמה סעדי: אחרי זה הורדתי אותם, הלכתי לחנייה, ואז אני חוזר על מנת ללוות אותם פנימה, ואז גם עוד פעם המאבטחים האלה שעומדים – 'אפשר תעודת זהות, בבקשה?' – אני נותן את תעודת חבר כנסת, ואז היא אומרת לי – 'אתה יכול לעבור בידוק ביטחוני במגנומטר הזה?

אוסאמה סעדי: ' אני אומר לה – 'אבל אני חבר כנסת במקרה'.

אוסאמה סעדי: היא אומרת לי – 'לא משנה, אתה חייב לעבור בידוק ביטחוני'.

אוסאמה סעדי: אמרתי לה – 'אני חבר כנסת, ואסור בידוק ביטחוני.

אוסאמה סעדי: אם יש משהו, בבקשה'.

אוסאמה סעדי: ולא היה לי תיק, לא היה לי כלום.

ישראל אייכלר: אני חושב שגם אותי מעבירים את המגנומטר.

אוסאמה סעדי: את המגנומטר?

ישראל אייכלר: כן.

אוסאמה סעדי: אז היא אומרת לי – 'רק דיפלומטים פטורים מהמגנומטר'.

אוסאמה סעדי: אמרתי – 'מה, אנחנו לא דיפלומטים?

אוסאמה סעדי: אנחנו חברי כנסת'.

ישראל אייכלר: זה מה שאנחנו נצטרך לפתור פה בכנסת.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר – אם לנו - - -

ישראל אייכלר: אבל גם אותי מעבירים - - -

<יוסף גריף: עם דרכון דיפלומטי לא עוברים.

אוסאמה סעדי: אבל אני לא טס.

אוסאמה סעדי: לא טסתי.

אוסאמה סעדי: אני נכנס ואני מראה תעודת חבר כנסת ואני צריך לעבור בידוק ביטחוני?

אוסאמה סעדי: אם היו מחפשים בתיק וזה, בסדר, אבל אני צריך לעבור בידוק?

<יוסף גריף: זה בידוק בכניסה לנתב"ג?

<יוסף גריף: איפה זה בדיוק?

יוסף ג'בארין: בכניסה לאולם, כן.

<קריאה: בכניסה לאולמות.

<קריאה: לפני שאתה נכנס לאולמות.

עבדאללה אבו מערוף: לפני שאתה נכנס למעליות, זה בכניסה, מתחת ל - - -

יוסף ג'בארין: חבר כנסת אמור לעבור דבר כזה?

יוסף ג'בארין: בטח שלא.

אוסאמה סעדי: נו, אז אני אומר, אז אני התווכחתי איתה, היא אומרת לי – 'בסדר, אבל שתדע לך, אני יכולתי להעביר אותך בידוק ביטחוני'.

<יוסף גריף: אבל איפה יש שם מגנומטר?

יוסף ג'בארין: יש שם.

אוסאמה סעדי: יש.

אוסאמה סעדי: לפני שאתה נכנס לאולמות.

עבדאללה אבו מערוף: ממש בכניסה.

אוסאמה סעדי: לפני האולמות.

יוסף ג'בארין: לפני האולמות.

יוסף ג'בארין: עומדים שם.

ישראל אייכלר: זה דבר חדש יחסית?

אוסאמה סעדי: לא, לא, הם יכולים לבקש.

יוסף ג'בארין: לא, לא, כמה שנים.

יוסף ג'בארין: כמה שנים.

אוסאמה סעדי: הם בררנים, אתה מבין?

אוסאמה סעדי: הם בררנים.

יוסף ג'בארין: בוחרים באנשים, מבקשים, כן, כן.

אוסאמה סעדי: מסתכלים ותמיד יודעים את מי בוחרים.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר, אם אני כחבר כנסת עובר את המשאות האלה, אז מה יגידו האזרחים הפשוטים?

<קריאה: אזובי הקיר.

אוסאמה סעדי: אזובי הקיר.

אוסאמה סעדי: ולכן באמת, וכולנו שמענו על המקרה, אני בטוח שחברי יוסף דיבר על סמאר קופטי שבאמת אך לפני ימים הושפלה, והיא בסוף נאלצה לעלות למטוס בלי התיק שלה, בלי כל הדברים הפרטיים שלה.

אוסאמה סעדי: עד מתי נמשיך לסבול ולסבול?

אוסאמה סעדי: די, די, נו, באמת, הגיע הזמן.

אוסאמה סעדי: עכשיו, למשל, המטענים האלה, אז זה לא שהכל שחור, עשו את הבידוק של המטענים האלה - - -

ישראל אייכלר: כן, זה שיפור גדול.

אוסאמה סעדי: שאתה שם, אז הם בודקים מתחת.

אוסאמה סעדי: לא משנה, בחדרים האלה – שיבדקו.

אוסאמה סעדי: אבל זה היה משפיל כל כך, שהיו פותחים את המזוודות, והיו מפזרים את הכל.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו אומרים – יש דברים חיוביים.

אוסאמה סעדי: צריך גם בעניין הזה של הבידוק.

אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שיש מצב ביטחוני, ויש את כל הדברים האלה, אבל כאשר זה רק נגד אוכלוסייה אחת, אז ברור שהשם הנכון והיחיד לזה זה גזענות, ותו לא.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לחבר הכנסת אוסאמה סעדי, חבר הוועדה שלנו.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת דוקטור עבדאללה אבו מערוף.

אוסאמה סעדי: אני הולך להצבעות, ברשותכם, בבקשה.

ישראל אייכלר: טוב.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר היה עוד לוותר ולשמוע את נציגי אל על.

ישראל אייכלר: אני חשבתי גם, אולי תענה אחרי זה.

עבדאללה אבו מערוף: כן.

ישראל אייכלר: אני רוצה לבקש מהאחרים - - -

<קריאה: יש עוד מתלונן אחד.

<שלומית אבינח: יש עוד פונה.

ישראל אייכלר: בסדר, אנחנו מתקדמים.

ישראל אייכלר: אתם יודעים מה?

ישראל אייכלר: אתה רוצה לתת לעוד פונה?

יוסף ג'בארין: כן, כן.

ישראל אייכלר: מי זה הפונה?

<שלומית אבינח: אחמד דיבסו.

<אחמד דיבסו: אני.

ישראל אייכלר: אתה.

ישראל אייכלר: יש משהו שעוד לא אמרו פה, שאתה רוצה להוסיף?

<אחמד דיבסו: כן.

ישראל אייכלר: בבקשה, אחמד דיבסו.

<אחמד דיבסו: נסענו אני ושלושה חברים לרומניה לטיול.

<אחמד דיבסו: בדרך חזרה כמובן הגענו לשדה תעופה שלוש שעות לפני, עברנו את הבידוק הסטנדרטי, נכנסנו למסע שופינג בדיוטי פרי, ואחרי זה הלכנו לשבת בבית קפה.

<אחמד דיבסו: הגענו לבית הקפה, פתאום הגיע נציג של ישראייר, אומר לנו – 'חברים, אתם חייבים להגיע איתי'.

<אחמד דיבסו: זה היה כמובן שעה לפני העלייה למטוס, לקחו אותנו לבדיקות, התחילו להפשיט אותנו, ואחרי זה שמו אותנו בחדר צדדי.

<אחמד דיבסו: פתאום אנחנו קולטים שזה לא רק אנחנו, שזה רשימה של כל הערבים שהיו בטיסה.

<אחמד דיבסו: אשכרה הייתה רשימה וסימנו אותם, אחד-אחד, סימנו את כל האנשים שבאים.

<אחמד דיבסו: פתאום שמו אותנו, עשרה חבר'ה ערבים - - -

יוסף ג'בארין: אז כולכם בחדר?

<אחמד דיבסו: בחדר, כן, ואין אפשרות לצאת.

<אחמד דיבסו: אתה רוצה לצאת להתפנות?

<אחמד דיבסו: אין.

<קריאה: בליווי מאבטח.

<אחמד דיבסו: אתה רוצה ללכת לעשן?

<אחמד דיבסו: אתה חייב שוב לעבור את אותו סיוט, את אותם חיפושים.

<אחמד דיבסו: אפילו את המתנות פתחו, את הבושם.

יוסף ג'בארין: זה חדש.

<אחמד דיבסו: עכשיו קנינו אותו מהדיוטי פרי, איך אתם פותחים אותו?

<אחמד דיבסו: פתחו אותו.

<אחמד דיבסו: אם אתם לא נותנים לנו - - -

ישראל אייכלר: מתי זה היה?

<אחמד דיבסו: זה היה לפני חודש, ב-16 לחודש.

<אחמד דיבסו: וכמובן, אחד האנשים רצה לצלם את כל הסיוט והסבל שאנחנו עוברים, אז הנציג של ישראייר הזמין איש ביטחון רומני, והוא התחיל לדבר איתנו ברומנית, וזה היה בקטע של איום, הוא אומר לנו – 'אם אתם מצלמים, אז יש חוק ברומניה שאומר שאם אתם מצלמים אז זה כלא, מכניסים אתכם לכלא, אסור לצלם ברומניה'.

ישראל אייכלר: בשדה תעופה?

<אחמד דיבסו: כן.

<אחמד דיבסו: ולמרות זה צילמנו.

ישראל אייכלר: בשדה תעופה בדרך כלל אסור לצלם.

<איוב אלבאז: אז איך נוכיח?

יוסף ג'בארין: בתוך החדר.

<קריאה: הם רצו בתוך החדר.

<אחמד דיבסו: בתוך חדר עם מכשיר מיוחד.

ישראל אייכלר: אני חושב על איזה חוק מדינה הם עוברים – שדה תעופה זה מקום אסור לצילום.

ישראל אייכלר: הלאה.

<אחמד דיבסו: וזהו, זה כל הסיוט.

יוסף ג'בארין: ושמרו אתכם בחדר עד הטיסה?

<אחמד דיבסו: כן, שמרו אותנו בחדר.

ישראל אייכלר: פשוט עיכבו אתכם.

<אחמד דיבסו: אי אפשר לחזור לקפיטריה כמו הנוסעים האחרים.

<אחמד דיבסו: היהודים באים, יושבים, יוצאים, חוזרים.

<אחמד דיבסו: אבל את הערבים – לא, אתם תישארו פה.

<אחמד דיבסו: אתם לא תצאו מהחדר.

<קריאה: באיזה חברה זה?

<שלומית אבינח: ישראייר.

<אחמד דיבסו: נשמור עליכם עד שיגיע מועד הטיסה, נעלה אתכם למטוס, תישארו מול העיניים שלנו.

ישראל אייכלר: טוב, אני רוצה לבקש עכשיו ברשות

ישראל אייכלר: כם את האחראי על הבדיקות ברשות שדות התעופה, זוהר גפן.

<זוהר גפן: כן, זה אני.

ישראל אייכלר: אתה.

ישראל אייכלר: אתה מטעם נתב"ג, נכון?

<זוהר גפן: צהריים טובים.

<זוהר גפן: נתב"ג.

<זוהר גפן: לא אל על.

<זוהר גפן: אל על נמצאים פה.

<שלומית אבינח: גם ישראייר פה.

<זוהר גפן: אני נתב"ג.

<זוהר גפן: זוהר גפן שמי.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, אולי שאלה לא לפרוטוקול, אפשר גם לפרוטוקול, כל מי שמדבר לפרוטוקול, יש כאן נציגי השב"כ או המוסד גם?

<שלומית אבינח: הזמנו אותם, הם לא הגיעו לדיון.

עבדאללה אבו מערוף: הזמנתם אותם.

עבדאללה אבו מערוף: אז טוב ששאלתי.

עבדאללה אבו מערוף: והם לא הודיעו למה?

ישראל אייכלר: הוא מייצג אותם בטח, לא?

עבדאללה אבו מערוף: אתה מייצג את השב"כ ואת המוסד?

<יוסף גריף: הוא מנהל חטיבת הביטחון.

<שלומית אבינח: הוא מקיים את ההוראות שלהם.

<זוהר גפן: אני מייצג את חטיבת הביטחון בנתב"ג.

<זוהר גפן: תשמעו, קודם כל - - -

ישראל אייכלר: תגיד לנו לגבי הנקודה הספציפית – יש הבדל בבידוק בין אדם אחד לחברו?

<זוהר גפן: בואו אני אגיד, יש מספר דברים, קודם כל נתחם את האחריות, מי שאחראי בארץ על כל הטיסות, אל על ואחרות, שכולן, דרך אגב, בישראל נבדקות בדיוק באותה צורה על ידי הבודקים שלנו, זה אנחנו, רשות שדות התעופה; ובחו"ל זה אל על, ישראייר.

<זוהר גפן: קודם כל, אנחנו, רשות שדות התעופה, רק מי אדוני שמצלם אותי בטלפון פרטי?

עבדאללה אבו מערוף: מה הבעיה?

<קריאה: מה הבעיה?

<זוהר גפן: אני לא רוצה שהדברים שלי - - -

עבדאללה אבו מערוף: זה משודר בשידור חי.

<שלומית אבינח: הדיון משודר באינטרנט בשידור חי.

<זוהר גפן: אבל לא ב - - -

עבדאללה אבו מערוף: זה אותו דבר.

עבדאללה אבו מערוף: אתה יכול להוריד את השידור הזה.

<קריאה: אפשר להוריד את השידור מכל מקום.

<זוהר גפן: אז תוריד את השידור, אבל לא - - -

ישראל אייכלר: רגע, יש לך עניין שלא יצלמו?

<זוהר גפן: לא, מה שבשידור הציבורי – בסדר, אבל לא אנשים פרטיים שמצלמים אותי.

<קריאה: מה זה משנה לך?

<קריאה: מה זה משנה?

<שלומית אבינח: זה העוזר הפרלמנטארי של חבר הכנסת - - -

עבדאללה אבו מערוף: סליחה, אדוני, אדוני, זה העוזר הפרלמנטארי של חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

<זוהר גפן: לא, אבל אני לא יודע איפה זה אחרי זה עולה, ומה זה עולה.

ישראל אייכלר: קח בחשבון שזה הולך לכל מקום שלא היית רוצה שיגיע.

<זוהר גפן: נו, אז מה?

ישראל אייכלר: אז דבר מה שאתה יכול.

<זוהר גפן: אבל למה אנשים פרטיים מצלמים אותי?

<קריאה: הוא לא פרטי, הוא עוזר.

עבדאללה אבו מערוף: זה מקובל בכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: כולם עושים את זה.

<זוהר גפן: טוב.

<זוהר גפן: פחות נוח.

<זוהר גפן: אי אפשר למנוע את זה?

<אלין חורי: תסתכל עליי, יותר נוח ככה.

<אלין חורי: אתה יכול לזרום.

ישראל אייכלר: אנחנו יושבים בהרבה ועדות, ששם אנשים לוקחים בחשבון שכל דבר - - -

<זוהר גפן: טוב.

<זוהר גפן: בסדר.

יוסף ג'בארין: אבל מרגישים לא בנוח.

ישראל אייכלר: בדיוק.

ישראל אייכלר: מה שאתה חושב שאסור לצאת – אל תדבר.

יוסף ג'בארין: > אל תעלה נושאים - - -

ישראל אייכלר: תן לנו רק את העניין, הרי מה מעניין אותנו?

עבדאללה אבו מערוף: אבל גריף, בחייך, זה שידור ישיר לכל ה - - -

יוסף ג'בארין: > בסדר, אבל לא באופן פרטי, בטלפון פרטי.

עבדאללה אבו מערוף: כל אחד יכול להוריד את זה מהאינטרנט.

<שלומית אבינח: כל ישיבות הכנסת משודרות אונליין באתר האינטרנט.

ישראל אייכלר: מר זוהר גפן, אני רוצה להציע לך עצה פשוטה – אנחנו עוסקים בצד החברתי של העניין, לא העניין הביטחוני כל כך מעניין אותנו.

ישראל אייכלר: יש פה עניין של תחושת אפליה של אזרחים.

<קריאה: אנושי.

ישראל אייכלר: איך אתם יכולים לעשות את הבידוק שאתם חושבים שצריך לעשות, ואנחנו לא מתערבים, ואתה לא חייב לומר מה, ולשמור על כבודם של הנוסעים.

ישראל אייכלר: זו הנקודה, ועל זה אתה יכול לדבר חופשי.

<זוהר גפן: בסדר גמור.

<זוהר גפן: בעניין של איך בודקים, אני כמובן לא אכנס לפרטים, אבל המדינה קובעת איך בודקים.

<זוהר גפן: לא אנחנו.

<זוהר גפן: המדינה מנחה, אנחנו גוף שעושה את העבודה בדיוק לפי נהלים מוגדרים וברורים, שבהם אנחנו פועלים, וזה מתוקף המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: השב"כ, יעני?

<זוהר גפן: מתוקף המדינה, מהגופים המנחים הרלוונטיים.

<שלומית אבינח: כן, כן, זאת התשובה.

עבדאללה אבו מערוף: נשאלת עכשיו, ואני שאלתי את השאלה לא סתם איפה המוסד ואיפה השב"כ.

עבדאללה אבו מערוף: אמרו שהזמינו אותם ולא הגיעו.

עבדאללה אבו מערוף: זה ברור, מה.

<זוהר גפן: עכשיו, למרות זאת, רשות שדות התעופה, שאני - - -

ישראל אייכלר: האמת היא, שהנושא שלנו הוא לא נושא ביטחוני.

<זוהר גפן: נכון.

ישראל אייכלר: הנושא שלנו הוא נושא חברתי אזרחי לחלוטין.

<זוהר גפן: נכון.

עבדאללה אבו מערוף: אבל הוא אומר לך, זה אחד מנוגד לשני, עם כל הכבוד, ואני מכבד, בוא נהייה קצת יותר שקופים ויותר פיירים, הוא אומר שהוא מקבל את ההנחיות משם.

עבדאללה אבו מערוף: אז מה זאת אומרת?

עבדאללה אבו מערוף: אני מבין שזה נושא אנושי לחלוטין, חברתי תרבותי לחלוטין.

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה לא זה.

עבדאללה אבו מערוף: הלוואי וזה היה ככה.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא רק זה - - -

ישראל אייכלר: זה התשובה שאנחנו רוצים לשמוע.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא רק זה.

עבדאללה אבו מערוף: הלוואי וזה היה רק זה.

ישראל אייכלר: אז תן לו לענות על העניין הזה.

ישראל אייכלר: הרי אתה לא מצפה שהוא יספר פה מהם דרכי הבדיקות.

ישראל אייכלר: גם אני לא רוצה.

עבדאללה אבו מערוף: לא, לא על זה מדובר.

ישראל אייכלר: אני כאזרח לא רוצה לדעת.

<קריאה: לא, אנחנו לא רוצים לדעת.

עבדאללה אבו מערוף: לא על זה מדובר.

עבדאללה אבו מערוף: בטח לא על זה מדובר.

ישראל אייכלר: רק על העניין – איך אתה מונע אפליות והשפלה.

<זוהר גפן: אז אני אענה.

<זוהר גפן: תחת הנחיות הבדיקה המחייבות של המדינה אנחנו ברשות שדות התעופה בישראל, בנתב"ג, עושים הרבה מאוד על מנת לשפר את התחושה וכדי לצמצם ככל האפשר אי נוחות של מעבר אזרחים ובכלל נוסעים בנתב"ג.

<זוהר גפן: ככלל, כל הנוסעים מבחינתנו הם לקוחות שלנו.

<זוהר גפן: תודעת השירות מאוד מפותחת בנתב"ג, אנחנו עושים הרבה מאוד.

<זוהר גפן: הרשות מפעילה מערכת שנקראת מערכת HBS, אני חושב שאדוני ביקר בה.

ישראל אייכלר: כן, כן.

<זוהר גפן: מ-2014 בעצם אנחנו מפעילים אותה, והיא מערכת של בידוק מזוודות אוטומטית.

<זוהר גפן: מה שהיה פעם, שזוכרים אולי מלפני עשר שנים ועשרים שנה, שבודקים מזוודות באולם בצורה לא נוחה, זה כבר לא קיים בנתב"ג.

<זוהר גפן: אין דבר כזה.

<זוהר גפן: כולם באים, עוברים בדיוק את אותו תהליך ושולחים את המזוודות למערכת שבודקת מזוודות באופן אוטומטי.

<איוב אלבאז: אבל לי היה פתק בפנים שבדקו.

<זוהר גפן: לא רק לך.

<זוהר גפן: להרבה אנשים.

<זוהר גפן: חלק מהמזוודות – בגלל התרעות של המערכת – פותחים.

<זוהר גפן: תטוס עשר פעמים, לפעמים יפתחו, לפעמים לא יפתחו.

<זוהר גפן: השאלה מה המערכת מזהה במזוודה.

<זוהר גפן: זה לא קשור אליך באופן אישי.

עבדאללה אבו מערוף: לא, זה גם אפשרי, לפעמים לוקחים כמה מזוודות פיילוט.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא קשור.

עבדאללה אבו מערוף: לא על זה מדובר.

<זוהר גפן: המזוודה שלך, אין לה שום דבר - - -

<איוב אלבאז: לא, דרך אגב, זה לא מופיע פשוט, אני אומר לך.

<זוהר גפן: אני מנסה להסביר.

<זוהר גפן: אז קודם כל, המערכת הזו - - -

יוסף ג'בארין: אז נחזור רק לנקודה הזו, שתהיה הבהרה – אבל אתם כן יודעים למי שייכת המזוודה.

יוסף ג'בארין: זה לא אקראי.

<זוהר גפן: אני אגיד לך, ואני לא אכנס מעבר לזה לנושא המקצועי, מזוודות של המערכת שלנו נפתחות אם יש להן התרעות שהטכנולוגיה מייצרת.

<זוהר גפן: יש טכנולוגיה שבודקת מזוודות.

<זוהר גפן: לא ניכנס לפרטים המקצועיים.

ישראל אייכלר: לא צריך שום דבר, רק מה שאמר פה חבר הכנסת סעדי, או שאתה אמרת, שמאז הסיור שעשינו, זה עובר לאיזה קומה למטה.

יוסף ג'בארין: לוקחים את המזוודות, כן.

ישראל אייכלר: זה לא מעניין אף אחד מה שאתם עושים.

<זוהר גפן: נכון מאוד.

ישראל אייכלר: השאלה היא בהשפלה האישית.

<זוהר גפן: אז רגע, בוא אני אשלים את התשובה ואני אענה.

<זוהר גפן: ולכן התהליכים שאנחנו מייצרים, והרשות, דרך אגב, השקיעה בזה בפיתוח באמת בעלות מאוד מאוד יקרה, ואנחנו מפעילים את זה עכשיו בכל מערכי הבידוק של רשות שדות התעופה, גם בטרמינל הפנים ארצי וגם במקומות האחרים שרשות שדות התעופה אחראית בארץ, וזו בשורה מאוד גדולה.

<שלומית אבינח: על המעברים היבשתיים אתם גם אחראים?

<זוהר גפן: המעברים היבשתיים זה לא אותו דבר כמו תעופה, זה עולם אחר לגמרי מבחינת בדיקה ביטחונית.

<זוהר גפן: עכשיו, לגבי התחושות.

<זוהר גפן: באמת, שומעים את התלונות של האנשים שנבדקו בחו"ל, ולא סתם לא שמעתם את זה על אנשים שנבדקים בארץ, משום שהבדיקה הביטחונית היום היא אחרת לגמרי.

<זוהר גפן: אמר אדוני, איימן עודה, שהוא זוכר, כשאתה מגיע לנתב"ג היום אתה מרגיש, אני חושב שהיום ההרגשות הן אחרות לגמרי.

איימן עודה: לא אמרתי את זה.

<זוהר גפן: סקרי שביעות הרצון שלנו הם מאוד גבוהים.

<זוהר גפן: אחוז התלונות - - -

איימן עודה: אני לא אמרתי את זה.

איימן עודה: אני אמרתי שמורידים את המזוודות למטה, ארבע קומות למטה, לוקחים דגימה ובודקים.

איימן עודה: כלומר, יש אפשרויות בוודאי לא לפגוע בנוסעים.

ישראל אייכלר: כן, אתה אמרת את זה.

ישראל אייכלר: נכון.

<זוהר גפן: ואני חושב שגם מהנתונים של שביעות הרצון של הנוסעים וגם מנתוני תלונות שאנחנו מקבלים מכל האוכלוסיות, ולקראת הדיון הזה העברנו קצת נתונים של תלונות, שדרך אגב, היינו צריכים לעשות עבודה מאוד ספציפית כי אנחנו לא בודקים תלונות של ערבים יהודים – בודקים תלונות של ישראלים, גם בתלונות אנחנו לא עושים הבדל, אבל בשביל הוועדה הלכנו תלונה-תלונה וחיפשנו – גם מספר התלונות הוא מצומצם מאוד, הוא קטן, הוא יחסית שולי.

<שלומית אבינח: תגיד את זה לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: כתבתם לנו שנתקבלו בשנת 2015 – 55 תלונות מערבי ישראל בנושאי ביטחון, המהווים 7 אחוז מסך כל התלונות בענייני ביטחון.

<זוהר גפן: נכון.

<זוהר גפן: עכשיו, טסו בשנה הזאת 16 מיליון נוסעים.

איימן עודה: אתה חושב שכולם מתלוננים?

<זוהר גפן: אני מציין את מה שאני יודע.

ישראל אייכלר: לא, אבל בעיניי זה הרבה, 55 אנשים שהגישו תלונות.

איימן עודה: יש כאלו שאומרים – אין לי עניין.

עבדאללה אבו מערוף: הנה, אבל למשל זה מקרה של אחד, כמה הייתם באותו חדר?

<זוהר גפן: כן, אבל זה לא בשדה התעופה, זה לא בנתב"ג, ידידי.

ישראל אייכלר: הם מדברים על חוץ לארץ.

ישראל אייכלר: תיכף נשמע מה קורה בישראל.

<קריאה: זה בישראייר.

<זוהר גפן: לא תמצא לא חדרים, ולא ריכוזים של ערבים, ולא שום דבר מהדבר הזה.

<מריה ג'מאל: ברשותך, אני יכולה להפנות שאלה על העניינים הביטחונים?

ישראל אייכלר: מה שאת סיפרת קרה בארץ?

<מריה ג'מאל: הדבר שקורה איתי בארץ, וברשותך, אני אשמח ל - - -

<זוהר גפן: אני רק רוצה להשלים את התשובה, ואז תגיבי.

<זוהר גפן: רק להשלים.

<זוהר גפן: לא תמצא לא ריכוזים, ולא חדרים, ולא שום דבר של ערבים בארץ – לא כשאתה נוסע, ולא כשאתה נוסע, ולא כשאתה נוסע.

<זוהר גפן: אין דבר כזה.

<זוהר גפן: זה לא קיים.

<זוהר גפן: ולכן אנחנו עושים באמת ככל יכולתנו על מנת מצד אחד לשמור על ביטחון הנוסעים, כי זה התפקיד שלנו כחטיבת הביטחון, ומצד שני כרשות שדות התעופה להסביר פנים.

<זוהר גפן: רק עכשיו בשנה האחרונה, אני אתן דוגמה, טסו מאיתנו אלפים של ערביי ישראל לחאג', עמותת אונר"א, שאנחנו הטסנו אותם בשבוע שעבר, קם יושב ראש העמותה, שהיא עמותה שאתם מכירים אותה - - -

איימן עודה: כן, כן.

<זוהר גפן: היא מהצפון ועד רהט, והודה לנו, כי השירות שהוא והאנשים של העמותה מקבלים בנתב"ג, יוצא דופן.

<איוב אלבאז: בסדר, אין יהודים על הטיסה.

איימן עודה: זה לא הנושא שלנו.

<שלומית אבינח: זה לא הנושא שלנו.

<איוב אלבאז: אין יהודים על המטוס.

<איוב אלבאז: אין אינטרס לבדוק.

<זוהר גפן: לא, אבל אני מסביר מה שאנחנו עושים.

<זוהר גפן: אנחנו עושים הרבה מאוד דברים.

<זוהר גפן: פעם היו נוסעים דרך אלנבי, עומדים שעות בתוך האוטובוסים וסובלים, והיום באים לטוס ומרגישים נהדר.

<זוהר גפן: אנחנו עושים כמיטב יכולתנו מצד אחד לשמור על הביטחון הגבוה של הטסים, ומצד שני לתת רמת שירות טובה, כמה שפחות הרגשות לא נעימות של כל הקהל.

<זוהר גפן: מזוודות נפתחות, ודרך אגב, מרבית המזוודות שנפתחות הן מזוודות שנפתחות וזה בכלל לא קשור לערבים ויהודים, אין לזה קשר, זה לא מקוטלג.

ישראל אייכלר: קורה שמזוודה לא מגיעה בגלל הבדיקות האלה?

<זוהר גפן: בגלל הבדיקה הביטחונית?

<זוהר גפן: לא.

<זוהר גפן: מה שצריך לפתוח – אנחנו פותחים, שמים פתק שפתחנו.

ישראל אייכלר: וזה עולה למטוס?

<זוהר גפן: בוודאי שכן.

<זוהר גפן: בוודאי.

ישראל אייכלר: לא כמו שקרה בחוץ לארץ עם המזוודה שלו, שלא הגיעה.

<זוהר גפן: אני מהארץ, לא מחו"ל.

ישראל אייכלר: אתה מהארץ.

ישראל אייכלר: אנחנו תיכף נעבור לזה, כן.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול את החברים, פה בארץ אתם גם מרגישים את אותה - - -

יוסף ג'בארין: כן, אבל מריה התייחסה לארץ.

<מריה ג'מאל: עשר פעמים מתוך עשר הפעמים שנסעתי בנתב"ג עבדתי בידוק רנדומאלי של כבודת היד.

<מריה ג'מאל: מה שקורה, שלפעמים בכבודת היד יש לי את כל הדברים איתי, כי אני נוסעת לפעמים ב-carry on, ואת התיק פותחים בפני כל האנשים.

<מריה ג'מאל: ביקשתי מספר פעמים לעבור איזושהי מחיצה, לבדוק את הביגוד האישי במחיצה נפרדת, פרטית, ואמרו לי שאין.

<זוהר גפן: אוי ואבוי אם אני אשים אותך מאחורי מחיצות.

<זוהר גפן: יגידו – ערבים שמים מאחורי מחיצות.

<מריה ג'מאל: אז אתה רוצה שהביגוד שלי ייפתח מול כולם?

<זוהר גפן: לא.

<זוהר גפן: אנחנו פותחים - - -

<מריה ג'מאל: אז גם לזה צריך פיתרון.

<מריה ג'מאל: זו בעיה שאולי אתה לא מודע אליה, אבל היא קיימת.

<זוהר גפן: כן, אני מודע.

<מריה ג'מאל: זה לא העניין של התיקים שאתם בודקים אותם למטה – מעולה, מצוין.

<מריה ג'מאל: גם לזה צריך להימצא פיתרון.

<מריה ג'מאל: זה שאומרים לי בדיקה רנדומאלית זה מצחיק, כשכל הפעמים אני נבדקת זה לא רנדומאלי, קודם כל.

<מריה ג'מאל: ואז איך פותחים את תיק היד.

<זוהר גפן: כולם נבדקים בתיק היד, לא רק את.

<מריה ג'מאל: כל הערבים עומדים מאחוריי בתור.

<אלין חורי: סליחה, והכינור של הישאם לא נבדק.

<אלין חורי: אני צריכה תשובה – למה הכינור של הישאם לא עבר שיקוף ולא בדיקה אחרת.

<זוהר גפן: אני בארץ.

ישראל אייכלר: אז רגע, זוהר, כיוון שקיבלנו מיושב ראש הכנסת לסיים, כי הדיון שלנו הוא מחוץ לתקנון, אז תוך עשר דקות אני חייב להיות בחוץ כולל הסיכומים.

ישראל אייכלר: אז מה שהבנתי ממך, שפה בארץ המצב הרבה יותר טוב מאשר בחו"ל.

<איוב אלבאז: לא, זה לא נכון.

ישראל אייכלר: רק שנייה.

ישראל אייכלר: אבל יש נקודה אחת שאמרה הגברת – יכול להיות, שנוח לו לאדם, שאם אתה רוצה לפתוח לו את הכבודה האישית, ושלא כל הסובבים יראו מה יש לו בפנים, שייתנו לו איזו פינה, לבחירתו, אם הוא רוצה?

ישראל אייכלר: תבדקו את זה.

<זוהר גפן: אני אענה על זה.

<זוהר גפן: קודם כל, תשים אדם מאחורי מחיצה, הוא יגיד – אתה שם אותי מאחורי מחיצה.

ישראל אייכלר: לא, לא, זה ברור, אם תשים אותו בכוח.

ישראל אייכלר: אבל אם הוא יבקש?

<זוהר גפן: רגע, שנייה, אני אומר, אנחנו פותחים בעמדה של הריבוע למעלה סדר גודל של כל נוסע שלישי או רביעי, מכל מיני צרכים – מצפצף בשער מגנומטר, צריך להוריד חגורה, צריך לפתוח את התיק אם רואים משהו בשיקוף, או שהתיק לא חדיר.

<זוהר גפן: בממוצע, אחד משלושה נבדק.

<זוהר גפן: הוא בטח לא ערבי, האחד מהשלושה הזה.

<מריה ג'מאל: טוב.

<מריה ג'מאל: בסדר.

ישראל אייכלר: את מדברת בבידוק האישי?

<מריה ג'מאל: אחרי שעוברים - - -

ישראל אייכלר: אלפי אנשים בודקים.

ישראל אייכלר: גם אותי בודקים לפעמים.

<איוב אלבאז: לא, לא, לא, יש בידוק רגיל ויש בידוק נפרד.

ישראל אייכלר: שעובר עם המסילה הזאת?

<מריה ג'מאל: הבידוק לפני הדיוטי פרי.

ישראל אייכלר: לפני?

יוסף ג'בארין: לפני הדיוטי פרי.

יוסף ג'בארין: יש שני בידוקים, אדוני.

<אלין חורי: אני רוצה תשובה מאל על.

<אלין חורי: אני לא יוצאת מפה בלי תשובה.

יוסף ג'בארין: יש שני בידוקים – בידוק רגיל של כולם, ובידוק של הערבים, שמנגבים להם את הטלפון, נעליים, מכניסים למכשיר, גילוי פצצות.

ישראל אייכלר: אה-אה.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, מעבר למה שפותחים?

יוסף ג'בארין: אתה נלקח לצד.

ישראל אייכלר: כי הרי פותחים לנו לראות אם יש שם בקבוק מים, חס וחלילה.

ישראל אייכלר: זה גם לפעמים מרגיז.

יוסף ג'בארין: גם בארץ אתה נלקח לצד.

<זוהר גפן: אנחנו גם לא לוקחים מים.

ישראל אייכלר: אצלכם לא, אבל בחוץ לארץ לוקחים לנו את המים.

<אלין חורי: בחו"ל לוקחים מים לכולם.

יוסף ג'בארין: תיכף חוץ לארץ, אבל זוהר, שאלה קצרה – האם אתה יכול להכחיש שהזהות הלאומית של הנוסע לא משחקת תפקיד בהתייחסות אליו בבידוק?

<זוהר גפן: אני לא מתייחס לנוהלי הבידוק הביטחוני.

<זוהר גפן: זה לא הפורום וזה לא המקום.

יוסף ג'בארין: אתה לא יכול להכחיש את זה?

<זוהר גפן: לא יכול להתייחס לזה.

יוסף ג'בארין: לא יכול להתייחס לזה?

<זוהר גפן: לא יכול להתייחס לזה.

<זוהר גפן: חבר'ה, אל תבקשו ממני - - -

יוסף ג'בארין: לא, זה כל כך מתבקש אבל.

<זוהר גפן: אני לא יכול להתייחס לזה.

<קריאה: אז כבר אמרת.

יוסף ג'בארין: אז זה העניין.

יוסף ג'בארין: אם אתה לא יכול להתייחס – זה העניין.

<זוהר גפן: אני לא מתייחס לנוהלי הביטחון.

יוסף ג'בארין: מול המצלמות אין לך בעיה להגיד שאין הבדל.

יוסף ג'בארין: אבל כאשר יש הבדל – יש לך בעיה, אז לא אמרת.

יוסף ג'בארין: אז כבר אמרת.

<קריאה: אם הם עונים ככה פה בכנסת, איך הם עונים לאזרחים?

ישראל אייכלר: טוב, אני רוצה לתת לאל על את רשות הדיבור.

ישראל אייכלר: אל על, יש לכם עכשיו בעיה קשה מאוד, כי אם בנתב"ג זה אפשרי בלי כל הסיפורים האלה, למה בחוץ לארץ אתם צריכים לעשות דברים כמו ששמענו פה?

<מריה ג'מאל: גם ישראייר.

ישראל אייכלר: גם ישראייר – אותה שאלה.

ישראל אייכלר: בפרט מה שהם סיפרו על הכינוס.

יוסף ג'בארין: שמעת על כינור, שמעת על חדר – זה כמו בית סוהר בעצם לפני הטיסה, זה קלקל להם את כל החופשה.

ישראל אייכלר: ובידוק כפול – למה צריך בידוק כפול, זו השאלה.

<חיים צור: שלום, קוראים לי חיים.

<חיים צור: כשהגענו לפה התבקשנו להתייחס רק לאירוע של גברת מריה.

<חיים צור: לא הכרתי את האירועים האחרים ולא התייחסתי אליהם, לכן אמרתי שאני לא מכיר את זה.

<איוב אלבאז: אנחנו בתביעות פה.

<חיים צור: סיפור קצר – נכנסתי היום למשכן הכנסת ובדקו אותי גם, דרך אגב.

יוסף ג'בארין: בודקים את כולם.

<חיים צור: וחלק מהנוכחים פה עברו איתי ביחד.

<חיים צור: ואחרי שעברתי, הבודק קרא לי.

<חיים צור: אחרי שעברתי, כבר הייתי ביציאה מהחדר, הוא קרא לי, לקח את התיק ופתח את התיק, אומר לי – 'אני צריך לבדוק את התיק'.

<חיים צור: הוא ראה את הדבר הזה, כנראה, בשיקוף, והוא חשב שזה משהו מסוכן.

<חיים צור: עברתי בידוק כמו כולם.

<חיים צור: המכונה, כנראה, התריעה, הראתה משהו, ואני נבדקתי.

ישראל אייכלר: לא נפגעת?

<חיים צור: לחלוטין לא.

<חיים צור: ראשית, כדי לעשות סדר, אנחנו גוף שנותן אבטחה לכל התעופה הישראלית בחו"ל.

<חיים צור: קרי, אמנם אנחנו נקראים אבטחת תעופה אל על, אבל אני נותן אבטחת תעופה גם לישראייר, האנשים שלי, גם לארקיע וגם לאל על.

<חיים צור: אז אם יש הערות אז זה אליי ולא לישראייר, כי אנחנו נותנים את האבטחה.

<חיים צור: שנית, אני חושב שכל חברות התעופה, אחד הדברים הראשונים שהם רוצים זה לעשות ביזנס, והעובדה שיש פה ציבור מאוד גדול שקורא מדם לבו שהוא לא רוצה לטוס בחברות האלה, לדעתי זה פוגע בחברה עצמה.

<חיים צור: אני לא חושב שהחברה הייתה רוצה את זה.

<חיים צור: אמה מה?

<חיים צור: אנחנו עובדים לפי הנחיות של המדינה, כמו שזוהר ציין.

<חיים צור: זוהר עובד בארץ, אני עובד בחו"ל.

<חיים צור: יש הנחיות מאוד מאוד ברורות, והאנשים שלי, שחתך הגילאים שלהם הוא בין 22 ל-23, פשוט מבצעים את ההנחיות.

<חיים צור: אוי ואבוי לי אם הם לא יבצעו את ההנחיות.

<חיים צור: אני מקפיד מאוד שיבצעו את ההנחיות, קלה כגדולה או כבחמורה, לאור העובדה שיש איום מאוד מאוד רציני על התעופה בכלל.

<חיים צור: במקרה של הגברת מריה, אנחנו מנסים לייצר מצב שהבידוק לא יהיה בחזית.

<חיים צור: היא ירדה למקום, שמדינת ישראל השקיעה הרבה מאוד כסף לבנות חדר מסודר, מאוד נעים ומאוד נוח, וכמו שהיא ירדה לבידוק, היא יכולה להעיד, היו שם עוד חמישה נוסעים, אזרחים אחרים - - -

ישראל אייכלר: שאינם ערבים?

<חיים צור: שאינם ערבים, והם נבדקו.

ישראל אייכלר: ראית שם מישהו שהוא איננו ערבי?

<מריה ג'מאל: הייתה שם מישהי שישבה בכניסה, מחו"ל, זרה, וחוץ ממנה לא היה אף אחד בחדר.

<אלין חורי: טוב.

<אלין חורי: מה לגביי?

<חיים צור: גבירתי, שנייה.

<חיים צור: ולכן אנחנו עובדים לפי הנוהל.

<חיים צור: אני אישית מודד את שביעות הרצון של הנוסעים מהבידוק הביטחוני, ודרך אגב, לא רק מהבידוק, אלא גם מהאדיבות וההמתנה.

<חיים צור: הציונים שלנו טובים מאוד.

<חיים צור: אני מסכים עם מה שאומר אדוני, שכל מקרה זה המאה אחוז שלו, זה לא מעניין, וגם כנראה 55 אירועים בנתב"ג – בכל מקום זה המאה אחוז.

<חיים צור: אני עוד פעם חוזר ומדגיש, שאנחנו עושים את זה לפי ההנחיות של המדינה ועובדים לפי איזשהו תו תקן.

<חיים צור: כמו שאמרתי, מנסים לעסוק הרבה בנושא הזה, הן בהסברה של העובדים שלנו איך להתנהג, יש לנו באגף תקן שמטפל רק בנושא הזה, אני במקרה דובר ערבית, אז אני מקיים קשר מעבר לאחריות שלי עם הרבה נוסעים דוברי ערבית כדי לסייע ולעזור, ובסופו של דבר, כמו שנאמר, אנחנו עובדים באיזשהו תו תקן, שאנחנו לא יכולים לחרוג ממנו.

<חיים צור: לגבי האירוע של בנך – אני ניסיתי להתכתב כדי ללמוד את זה.

<חיים צור: אני לא מכיר את זה.

<חיים צור: אני אהיה מוכן להיות איתך בקשר, לתת לך הסבר ולדבר איתך על הנושא הזה מ-א' עד ת'.

ישראל אייכלר: אנחנו נשמח לקבל דיווח של הבירור שלכם, אחרי שתעשו אותו.

יוסף ג'בארין: ובירור של התלונה הזאת, לא רק שלה.

ישראל אייכלר: אנחנו נעביר לך גם את שלהם.

<חיים צור: דרך אגב, אדוני, כל אירוע מתוחקר על ידינו מ-א' עד ת', הוא מגיע אליי, אנחנו בודקים את האירוע הזה.

<חיים צור: במקומות שלא היינו בסדר, אנחנו מתקנים ומסבירים לאנשים.

<חיים צור: במקומות שהעובד עבד לפי הנוהל, ולצערי הרב, אדם מאן דהוא נפגע, בין אם הוא נוסע כזה או נוסע אחר – צר לנו.

<חיים צור: כנראה שעבודת הבידוק היא לא עבודה נעימה, עבודת הביטחון, לצערי הרב.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: ולא נשכח, שיש בזה הכרח.

ישראל אייכלר: לזה כולנו מסכימים.

ישראל אייכלר: אנחנו לפעמים בלהט הדיון שוכחים את זה.

ישראל אייכלר: מילה אחרונה לחבר הכנסת עבדאללה.

עבדאללה אבו מערוף: סליחה, מילה אחרונה, אני לא אתעכב הרבה.

עבדאללה אבו מערוף: קודם כל - - -

<איוב אלבאז: אני יכול שאלה אחת לשאול אותו?

ישראל אייכלר: אנחנו נבקש שוב, הוא לא יכול לענות לך עכשיו, הוא לא בדק.

<איוב אלבאז: אני יכול לשאול אותך רק שאלה אחת?

<חיים צור: בבקשה.

<איוב אלבאז: מאז קום המדינה עד היום כמה פצצות תפסתם עם אזרח ישראלי ערבי?

<קריאה: יש את יגאל עמיר, יש את ואנונו, יש כמה.

<איוב אלבאז: לא, לא, אני רוצה נתון.

<איוב אלבאז: שייתן לנו נתון – כמה פצצות נתפסו?

<איוב אלבאז: אני נכנסתי לגוגל, לא מצאתי אף פעם - - -

ישראל אייכלר: בסדר, השאלה שלך נשאלה.

<איוב אלבאז: מאז קום המדינה עד היום אף פעם לא תפסו פצצה או משהו חריג בשדה התעופה.

ישראל אייכלר: בסדר, אבל את הפנייה שלך המנהלת שלומית תעביר לחיים.

יוסף ג'בארין: שתי פניות יש.

ישראל אייכלר: את שתי הפניות, וגם את שיקוף הכינור – אנחנו נשמח לקבל את התשובות.

<חיים צור: בשמחה, אדוני.

ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת עבדאללה ולסכם את הדיון.

עבדאללה אבו מערוף: סליחה שאני מעכב אתכם עוד דקה וחצי.

עבדאללה אבו מערוף: קודם כל, תודה על הדיון.

עבדאללה אבו מערוף: זו לא פעם ראשונה.

עבדאללה אבו מערוף: זו בעיה, או לא בעיה, זה מצב שאי אפשר לבטא בכמה מילים כדי להגיד שזה קשה.

עבדאללה אבו מערוף: המילה קשה לא מתארת את המצב.

עבדאללה אבו מערוף: מה שמפריע לי, מקומם אותי עכשיו זה הנאיביות שישנה כאן, זה אחד.

עבדאללה אבו מערוף: ממש נאיביות.

עבדאללה אבו מערוף: והנה, עובדה, אתם לא הייתם צריכים לבוא.

עבדאללה אבו מערוף: עצם העובדה שלא בא השב"כ - - -

<חיים צור: אבל אנחנו לא אחראים - - -

עבדאללה אבו מערוף: רק רגע, לא הפרעתי לך.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע.

עבדאללה אבו מערוף: עצם העובדה שלא בא השב"כ ולא בא המוסד, הייתם יכולים להגיד – חברים, בלי השב"כ ובלי המוסד אין על מה לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע, ונכון שאתם מבצעים את ההוראות הקפדניות מאוד של השב"כ והמוסד, ש-22 אחוז מהאזרחים הלגיטימיים כאן בארץ הם חשודים ביטחוניים.

עבדאללה אבו מערוף: נקודה.

עבדאללה אבו מערוף: נכון?

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לשאול את זה?

עבדאללה אבו מערוף: – לא.

עבדאללה אבו מערוף: אבל מה שנאיבי יותר, אין לכם אפילו שיקול אחד, אפילו במיל אחד, שיקול אנושי.

עבדאללה אבו מערוף: איפה הצלם האנושי שלכם בבדיקות?

עבדאללה אבו מערוף: אני מדבר על זה.

עבדאללה אבו מערוף: לא בגלל שאני נבדקתי, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, אני נסעתי הרבה, כל אחד יש לו לא רק את הסיפור האישי שלו, את הסיפור המכאיב, הפגיעה המוראלית, הנפשית הקשה ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: רמיסת כבוד האדם.

עבדאללה אבו מערוף: ממש רמיסה.

עבדאללה אבו מערוף: אין לכם שיקול אחד, שאתם כבני אדם תתייחסו לבני אדם בצורה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: השב"כ והמוסד – אני יודע, זה השב"כ והמוסד, ואנחנו ניאבק על זה בכנסת, בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: אבל איפה השיקול שלכם האנושי?

עבדאללה אבו מערוף: איפה?

עבדאללה אבו מערוף: זה הכל.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך.

ישראל אייכלר: אני רוצה לסכם את הדיון.

יוסף ג'בארין: אבל רק בסוף – אז גם אתה, אתה לא יכול להכחיש או לאשר שהשייכות הלאומית לא משחקת תפקיד בבדיקות?

עבדאללה אבו מערוף: זה אכן ככה.

עבדאללה אבו מערוף: זה מובן.

עבדאללה אבו מערוף: זה אכן ככה.

יוסף ג'בארין: בוא נשמע מה שהוא אומר.

<חיים צור: אני לא יכול להתייחס לשאלה הזאת.

<זוהר גפן: לא מתייחסים לנוהלי בידוק.

עבדאללה אבו מערוף: כן, מובן.

ישראל אייכלר: רבותי, אני רוצה לסכם את הדיון.

יוסף ג'בארין: קיבלנו תשובה.

עבדאללה אבו מערוף: השאלות המעליבות, השאלות המשפילות ששואלים אותם, אתה מבין יותר טוב ממני איזה שאלות אתם שואלים שם את הבחורות, את האנשים, את הילדים הקטנים, אותי, איזה שאלות, לא רק מעליבות.

עבדאללה אבו מערוף: הייתי רוצה פעם אחת שמישהו מכם שאין לו שיקול אחד, שיעמוד וישמע את השאלות האלה, איזו הרגשה השאלות ייתנו לו.

ישראל אייכלר: דוקטור מערוף, אני רוצה להודות לך על הדברים.

ישראל אייכלר: אין ספק שכולנו, כולל אנשי אל על, כולל אנשי נתב"ג, כולל אני וכולל אתה - - -

עבדאללה אבו מערוף: וסליחה.

עבדאללה אבו מערוף: באמת סליחה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה כואב מאוד.

ישראל אייכלר: וכולנו רוצים שני דברים – א', שחס וחלילה לשום מטוס לא יעלה שום דבר שעלול לפוצץ אותו.

עבדאללה אבו מערוף: נכון.

עבדאללה אבו מערוף: נכון.

עבדאללה אבו מערוף: נכון.

<קריאה: הם נוסעים.

<קריאה: אבל הם היו איתו בטיסה.

<קריאה: הם היו בטיסות.

ישראל אייכלר: כולנו.

ישראל אייכלר: כולנו.

ישראל אייכלר: כולנו.

ישראל אייכלר: אני ראיתי את התמונה של המטוס במצרים שנפל בסיני, הלב שלי נקרע, בגלל שחשבתי איך שזה בוער ו-150 אנשים נשרפים שם על לא עוול בכפם.

ישראל אייכלר: זה ברור.

ישראל אייכלר: מצד שני, ברור שאנחנו רוצים לשמור על כבודו של כל אדם.

ישראל אייכלר: ואני דווקא כיהודי חרדי מרגיש הרבה הרבה פעמים מה זה נקרא כשאתה מגיע למקומות, לא בשדות התעופה ולא בעניין התעופה, בנושאים אחרים, כשאתה מגיע למקום שלא אוהבים אותך.

ישראל אייכלר: לכן אני מבין את הרגשתכם.

ישראל אייכלר: בין זה לזה, נמצאים האנשים הטובים האלה, שהם בסך הכל רוצים שכל נוסע יגיע בבטחה, בשלום, מאיפה שהוא בא עד שהוא נוסע.

ישראל אייכלר: ולכן הוועדה מבקשת לאפשר את הבידוק השוויוני, כמה שאפשר לדעת שכל אדם וכל אזרח ייבדק באופן שוויוני.

ישראל אייכלר: שוויוני זה נקרא – לשמור על כבוד האדם.

ישראל אייכלר: הוועדה מברכת על העובדה שהורידו את העניין של המזוודות למטה.

ישראל אייכלר: היינו באמת בסיור עוד כשהייתי חבר בוועדת הכלכלה, היינו שם בסיור עם חבר הכנסת אחמד טיבי, והמנכ"ל של שדה התעופה הראה לנו, ואז זה היה עניין עתידי – עוד מעט לא יהיה דבר כזה פתיחת מזוודות, הכל ירד למטה – וזה היה דבר חשוב מאוד.

ישראל אייכלר: צריך למצוא דרך גם בבידוק האישי שעושים, שאם יש איזשהו צורך בבדיקה נוספת, שזה ייעשה באופן מכובד.

ישראל אייכלר: שאדם לא ירגיש שבגלל שהוא זה ולא אחר, לכן עשו לו את זה, אלא בגלל שרוצים לבדוק את המזוודה.

ישראל אייכלר: זה לגבי הארץ.

ישראל אייכלר: בחוץ לארץ אנחנו נעביר למר חיים צור את הפניות של החברים, של הפונים שהיו פה.

ישראל אייכלר: אתה תבדוק את זה באופן אישי.

ישראל אייכלר: תן להם תשובה ותיתן לנו תשובה.

<חיים צור: הם קיבלו תשובה, לדעתי.

<מריה ג'מאל: התשובה היא – הנהלים.

<מריה ג'מאל: ככה זה לכולם, אני חושבת.

<מריה ג'מאל: לא?

<איוב אלבאז: אותה תשובה – אל על פועלת על פי הנחיות - - -

<אלין חורי: הבן שלי אמרו לו – 'אלה ההנחיות, אסור לנו לעשות לכינור שלך שיקוף.

<אלין חורי: אלה הן ההנחיות, אתה צודק, אתה מדבר פילוסופיה' - - -

<מריה ג'מאל: אז זו התשובה שתקבל.

<איוב אלבאז: לא, לא, אני קיבלתי את הביקורת, שזאת התגובה שלהם.

ישראל אייכלר: אז בוא נאמר ככה, אם התשובה הקודמת סיפקה אותך, הרי לא היית פונה אלינו.

ישראל אייכלר: אני רוצה תשובה שתספק גם אותנו.

<אלין חורי: גם אותי.

ישראל אייכלר: שתיבדק באופן אנושי.

<קריאה: לבחון שוב את הדברים.

ישראל אייכלר: ושוב, אני מדגיש, חבר הכנסת מערוף, אני לא יודע אם אתם תסכימו איתי, חבריי, אני לא מעוניין ולא רוצה שהם יספרו לי מהם השיקולים הביטחוניים.

ישראל אייכלר: אני רק רוצה – איך הם מונעים פגיעה בזכויות האדם ובכבוד האדם, בין אם הוא יהודי, חרדי, חילוני, ערבי, ספרדי ואשכנזי.

יוסף ג'בארין: בסדר.

יוסף ג'בארין: לא להשפיל.

יוסף ג'בארין: בסדר.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לכם, שהיה פה חבר כנסת אחד, שהוסיף לשמו את 'הכהן', כי הוא היה כהן.

עבדאללה אבו מערוף: כן.

עבדאללה אבו מערוף: כרמל שאמה.

ישראל אייכלר: וזה לא עזר לו.

ישראל אייכלר: אז יש מצב, שהרבה אנשים מרגישים, והוא לא חייב להיות ערבי בשביל זה.

ישראל אייכלר: זו מציאות כזאת שקיימת.

ישראל אייכלר: אגב, זה בכל חברה.

ישראל אייכלר: אתה חושב שבניו יורק הם לא מסתכלים?

ישראל אייכלר: לכן הוועדה מברכת על החברים שהגיעו לכאן, גם על הפונים, ואנחנו נחכה לתשובות ונהייה איתכם בקשר.

ישראל אייכלר: ביקש חבר הכנסת ג'בארין שנעשה אולי פעם סיור.

יוסף ג'בארין: כן.

ישראל אייכלר: אנחנו נכניס את זה לתוכנית העבודה, נראה מתי זה יהיה, ואנחנו מאוד נשמח לשרת את כולכם.

ישראל אייכלר: תודה שבאתם, תודה לכולכם, תודה לכם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.