ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 288, 2016-11-15 14:00

ניסן סלומינסקי: צהריים טובים.

ניסן סלומינסקי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: אני מקבל בברכה את חברי חברי הכנסת, גם מבקשי הבקשה וגם אחרים.

ניסן סלומינסקי: אני מקבל בברכה את נציגי הממלכה שאני לא רואה הרבה מהם, אבל לפחות את נציגי הגופים שקשורים ללשכת עורכי הדין וגם המתמחים.

ניסן סלומינסקי: מאחר שחלק גדול לא רגילים בוועדתנו אני רק אגיד את הנהלים שקיימים אצלנו בוועדה, ואנחנו מקפידים עליהם.

ניסן סלומינסקי: בוועדה רק אחד מדבר, ואף אחד לא מתערב גם אם מישהו מתפוצץ.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול לרשום את הערותיו, ואם תהיה לו זכות דיבור הוא ידבר.

ניסן סלומינסקי: דברי חכמים בנחת נשמעים.

ניסן סלומינסקי: פרט ליושב-ראש שיכול להתערב בדבריו של הדובר אף אחד אחר לא.

ניסן סלומינסקי: מי שירצה לדבר שישאיר לי פתק, ואם נספיק ניתן לו לדבר.

ניסן סלומינסקי: מי שידבר שיציג את שמו לפרוטוקול כדי ששמו יירשם.

ניסן סלומינסקי: בעיקר אני מבקש, כמובן, לדבר בקצרה כי הזמן קצר ובטח הרבה דוברים ירצו לדבר.

ניסן סלומינסקי: אני אפתח ואומר שיש ארבעה חברי כנסת שביקשו לדבר.

ניסן סלומינסקי: חשוב לי מאוד שיושב-ראש לשכת עורכי הדין יאמר את הדברים שלו.

ניסן סלומינסקי: הוא לא יכול היה להגיע היום, ואנחנו לחצנו עליו מאוד, והוא הגיע, אבל הוא צריך לעזוב לקראת 15:00.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה שיהיה תירוץ שהוא לא ידבר כי לא הגיעו אליו עד 15:00.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אתן למציגים שתי דקות או אם תרצו אחר כך לדבר הרבה יותר.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שאם אתם רוצים לדבר עכשיו אז רק שתי דקות כדי שהוא יוכל לדבר ולענות גם תשובות.

ניסן סלומינסקי: אחר כך הוא ידבר, ואחר כך חברי הכנסת יוכלו להרחיב, אם ירצו, ואני אתן גם לאחרים.

ניסן סלומינסקי: על פניו, כי אני גם כן לא מספיק בקי – תוצאות של בחינה שבה 70% נכשלים זה אומר דרשני גם אולי על הסטודנטים אבל גם על המרצים או על האוניברסיטאות והמכללות.

ניסן סלומינסקי: נשמעו טענות שיש מגמה לצמצם את המצטרפים לשורות עורכי הדין כי פשוט אם כולם יצטרפו בסוף לא תהיה פרנסה לאף אחד.

ניסן סלומינסקי: מגמה כזאת אני שולל מכל וכול, ואני מקווה שהמגמה הזאת לא קיימת.

ניסן סלומינסקי: בוודאי היא לא זאת שמכתיבה את התוצאות של הבחירות.

ניסן סלומינסקי: מה שאני כן חושב שצריך להיות, שמי שמסיים ויש בידו תעודה של עורך דין, הוא צריך לדעת.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול להיות טוב או לא טוב, אבל עורך דין.

ניסן סלומינסקי: בשום פנים ואופן לא יכול להיות מצב שלמישהו תהיה תעודה של עורך דין, והוא לא היה באף שיעור ולא השלים, והוא לא יודע כלום.

ניסן סלומינסקי: אבל יש לו תעודה.

ניסן סלומינסקי: זה אסור שיקרה.

ניסן סלומינסקי: לצורך זה עשינו כמה פעולות במסגרת החוק שלא קשורות לבחינה.

ניסן סלומינסקי: זה יהיה קשור לבחינה העתידית.

ניסן סלומינסקי: שינינו את כל המהות של הבחינה.

ניסן סלומינסקי: במקום שהבחינה תהיה רק על הדין הפרוצדורלי, ואותו אפשר ללמוד חודשיים-שלושה לפני כן בלי שבכלל היו באף שיעור ולא לדעת מה זה הדין הפלילי ולא לדעת מה זה דיני נזיקין ושום דבר – אפשר ללמוד את זה, ואולי לעבור את הבחינה אולי אפילו במאה.

ניסן סלומינסקי: זה דבר שלא יעלה על הדעת.

ניסן סלומינסקי: אז שינינו את המהות, ומשלב מסוים – בעוד שנה או פחות – תלוי איך יסתדרו, הבחינה תהיה מהותית; כלומר מי שלא למד את הדין הפלילי גם לא יוכל לעבור.

ניסן סלומינסקי: לצורך זה גם הרחבנו את הפורום שמרכיב את השאלות, והוספנו גם נציג של האוניברסיטאות וגם נציג של המכללה.

ניסן סלומינסקי: זה כבר הכנסנו לחוק לשכת עורכי הדין שאישרנו.

ניסן סלומינסקי: שנית, מה ששינינו, אבל עדיין לא בא לידי ביטוי בחוק כי אנחנו מחכים שהחוק יגיע אלינו זה נושא ההתמחות.

ניסן סלומינסקי: בחלק גדול מהמקומות ההתמחות מנוצלת להפוך את המתמחה לנער שליח שיעשה קפה ויעביר את החומר לבית המשפט, אבל הוא לא מקבל שום ידע ולא מעשיר את עצמו בידע ניסיוני לצורך תפקידו, ואז לא עשינו שום דבר; או לפעמים הוא עושה את ההתמחות אצל קרובים, חברים או ידידים וגם זאת לא התמחות תורמת.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שההתמחות תהיה אמתית שתורמת.

ניסן סלומינסקי: יש מקומות שבהם ההתמחות היא אמתית, אבל יש הרבה מקומות שלא.

ניסן סלומינסקי: גם את זה נשנה, בעזרת ה'.

ניסן סלומינסקי: זה כבר שונה, אבל אני מקווה שהצעת החוק תגיע ונוכל לאשר אותה, וההתמחות תהיה התמחות אמתית עם נציב שיהיה מפקח ומאמן ועם כל הדברים שיהיו.

ניסן סלומינסקי: כי אנחנו רוצים לטובת המקצוע שמי שיש לו תעודה יהיה באמת עורך דין.

ניסן סלומינסקי: מבחינתי אין לנו שום מגמה – ואני לא חושב שמותר לנו אפילו – לנסות לחסום אנשים שרוצים להיות עורכי דין.

ניסן סלומינסקי: זכותו של כל אדם להחליט אם הוא רוצה או לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: לא תמיד מי שיש לו תעודת עורך דין משמש עורך דין.

ניסן סלומינסקי: לפעמים יכולים לעסוק בכל משרד.

ניסן סלומינסקי: הידע בעריכת דין עוזר לכל אדם בכל מקצוע שלו, בפרט בתחום הציבורי.

ניסן סלומינסקי: כך שלא תמיד חייבים.

ניסן סלומינסקי: אבל זאת זכותו של אדם, ולא זכותנו להתערב.

ניסן סלומינסקי: אני התערבתי ורוצה להתערב רק בעניין שמי שמקבל את התעודה יהיה ראוי.

ניסן סלומינסקי: לכן עכשיו אני חוזר לנושא הבחינה.

ניסן סלומינסקי: אני מאוד מקווה שהבחינה לא נועדה לחסום אנשים מלהיות עורכי דין.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שהבחינה נועדה כדי לבחון ידע.

ניסן סלומינסקי: אם אלה התוצאות יש לנו בעיה גדולה גם עם המתמחים וגם עם האוניברסיטאות והמכללות.

ניסן סלומינסקי: כלומר זה לא רק צד אחד.

ניסן סלומינסקי: אחרי שחברי יציגו את הדברים, נשמע את הדברים בהרחבה מראש לשכת עורכי הדין אפי נוה, שאני שמח שבאת.

אוסאמה סעדי: גם של הסטודנטים, המתמחים עצמם.

מירב בן ארי: לא היית בשלב שהוא אמר שאפי לא יכול היה לבוא, והוא בא.

מירב בן ארי: פספסת את זה.

ניסן סלומינסקי: הראשון הוא יוסף ג'בארין.

ניסן סלומינסקי: לא נמצא אתנו.

מירב בן ארי: אני המציעה הראשונה.

ניסן סלומינסקי: עודד פורר, ידידי.

עודד פורר: מרב הייתה הנציגה הראשונה.

עודד פורר: יכול להיות שהפכו שם את הסדר.

עודד פורר: אני מוותר לה.

ניסן סלומינסקי: מירב בן ארי, אחר כך ענת ואחר כך עודד.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש על קיום הדיון הזה.

מירב בן ארי: אני יודעת שלא היה פשוט לקבוע אותו מבחינת לוח הזמנים.

מירב בן ארי: זה דיון חשוב.

מירב בן ארי: אני אומרת את זה גם בכובע ראש השדולה למען הסטודנטים וההשכלה הגבוהה, ואני גם עורכת דין וגם עברתי את המבחן הזה.

מירב בן ארי: אני לא אגיד מה דעתי עליו.

מירב בן ארי: זה יבזבז לי את הזמן.

מירב בן ארי: אני כן רוצה להקריא לך שאלה אחת מהמבחן במסגרת הזמן שלי כי אתה דיברת בדבריך הנבונים כמה חשוב שהבחינה תבחן ידע מהותי, ותייצג את תפקידם של עורכי הדין.

מירב בן ארי: אז בקצרה: "במהלך דיון פלילי בבית המשפט שוכנעה השופטת כי השבעת העד עשויה לסייע לגילוי האמת, והחליטה להשביעו.

מירב בן ארי: העד, התובע, הסנגור והנאשם לא התנגדו לכך.

מירב בן ארי: מה הדין? א'.

מירב בן ארי: בית המשפט אינו מוסמך להשביע דין בהליך פלילי; ב.

מירב בן ארי: בית המשפט מוסמך להשביע עדים בהליך פלילי, ונוסח השבועה הוא: "אני נשבע באלוהים כי עדותי בבית משפט זה היא עדות אמת, האמת כולה והאמת בלבד; ג.

מירב בן ארי: בית המשפט מוסמך להשביע עדים בהליך פלילי ונוסח השבועה" – שימו לב, אתם צריכים להקשיב כי אתם לא תדעו את ההבדל - -

ניסן סלומינסקי: רק שנייה, מירב.

ניסן סלומינסקי: אני שוב מבקש – כל דיבור יוצר רחש.

ניסן סלומינסקי: אז אני מבקש מכולם שנשמע בצורה מכובדת זה את זה וכך נוכל לשמוע כמה שיותר.

מירב בן ארי: תודה, אדוני.

מירב בן ארי: אני מזכירה: האפשרות השנייה הייתה "נשבע באלוהים"; האפשרות השלישית: בית המשפט מוסמך להעיד, אבל הנוסח הוא "אני נשבע בתנ"ך" אם העד יהודי או נוצרי או בקוראן אם הוא מוסלמי; ד'.

מירב בן ארי: בית המשפט מוסמך להשביע עדים בהליך פלילי, ונוסח השבועה ייקבע על-ידי בית המשפט, לפי נסיבות העניין.

מירב בן ארי: הבנתי שהרבה עורכי דין ושופטים ניסו להבין מה נוסח השבועה.

מירב בן ארי: מסתבר שהנוסח הוא שהוא נשבע באלוהים.

מירב בן ארי: זאת אומרת ההבדל בשאלה היה האם הוא נשבע באלוהים או נשבע בתנ"ך.

אורי מקלב: - - -

מירב בן ארי: אין ספק שזאת שאלה מהותית בעולם המשפט שאף עורך דין ששאלתי לא ידע לענות עליה, גם שופטים, כי הם לא ידעו אם זה באלוהים או בתנ"ך.

מירב בן ארי: זאת דוגמה אחת מני רבות למבחן עצמו שדין מהותי לא היה שם.

מירב בן ארי: דין פרוצדורלי, כולל עדכוני חקיקה היו.

מירב בן ארי: זאת אומרת גם אם אתה מכיר את החוק, אבל פספסת עדכון פספסת כמעט ארבע עשרה שאלות.

מירב בן ארי: בדקה האחרונה שנותרה לי אני רוצה לומר – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אני יודעת שאתה אדם רציני.

מירב בן ארי: הוועדה הזאת לא יכולה להיות מס שפתיים.

מירב בן ארי: יש כאן מאות סטודנטים שמעבר לכך שהם יצאו עכשיו וחותמים אבטלה ועוד סטודנטים ששלחנו אותם.

מירב בן ארי: הוועדה הזאת צריכה לתת איזשהו סעד כדי לתת גיבוי לסטודנטים האלה.

מירב בן ארי: גם אני עשיתי את המבחן הזה.

מירב בן ארי: אין בינו לבין ההתמחות שום קשר למרות שעשיתי התמחות במשרד מעולה; ואין לו שום קשר לעולם המשפט.

מירב בן ארי: זה המון קטנות כדי לראות אם שמת לב לכל דבר ודבר.

מירב בן ארי: זה שהשרה החליטה, בצדק רב, לעשות מבחן לדין מהותי זה נכון - -

ניסן סלומינסקי: לא השרה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו החלטנו כאן בוועדה.

מירב בן ארי: סליחה, הוועדה.

מירב בן ארי: אבל בינתיים יש מאות סטודנטים שזקוקים לפתרון - -

<נדיר שיינר: אלפים של סטודנטים.

מירב בן ארי: תיקון לגיטימי – מאות אלפי סטודנטים שיושבים עכשיו בבית מתוסכלים.

מירב בן ארי: אני מדגישה שנכשלו מתמחים מבית המשפט העליון, מתמחים מהמשרדים הכי טובים בארץ.

מירב בן ארי: אני לא חושבת שיש קשר למקום הלימוד.

מירב בן ארי: אם היית סטודנט טוב והשקעת בלימודים שלך – אני גם בוגרת של מכללה שאני גאה בה מאוד – זה לא אומר לרגע שמגיע לי פחות מסטודנט אחר או מגיע שיתייגו אותי כסטודנט פחות טוב מסטודנט אחר.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: (מחיאות כפיים)

ניסן סלומינסקי: לא, לא, רבותי, לא מוחאים כפיים.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אני מצטרפת לחברתי מירב.

ענת ברקו: אני רוצה לומר לכם כמרצה באקדמיה – מבחן ש-60% נכשלים בו הוא מבחן רע.

<קריאות: 70%.

ענת ברקו: 70% נכשלים.

<קריאה: 71%.

ענת ברקו: כשיש 71% צריך לתת פקטור.

ענת ברקו: זה מה שעושים.

ענת ברקו: מי שחיבר את המבחן הזה לא ענה על החומר הנלמד.

ענת ברקו: יש כאן תקלה ברמה קולוסאלית.

ענת ברקו: גם שיעור המעבר לפי אוניברסיטאות ומוסדות לימוד – אף מקום לא הבריק כאן במיוחד.

ענת ברקו: נגיד את האמת.

ענת ברקו: אני לא עורכת דין, אלא קרימינולוגית, ויש קווים משיקים.

ענת ברקו: אני לא אשכח שבתואר הראשון הייתה שאלה במבחן לגבי תיאוריה בקרימינולוגיה של לומברוזו, האם לומברוזו היה איטלקי, צרפתי או בריטי.

ענת ברקו: זה בערך מהות השאלות.

ענת ברקו: צריך לתת מבחן שייתן מענה לידע; שממנו נגזר גם מה שבא לאחר מכן.

ענת ברקו: רוצים לסנן?

ענת ברקו: תסננו בכניסה.

ענת ברקו: אל תסננו כשאנשים יוצאים לחיים אחרי שהם קורעים את נשמתם.

ענת ברקו: אני רואה את זה כי החברה של הבן שלי למדה בקריית האקדמית ומסיימת רק עכשיו.

ענת ברקו: אני רואה מה היא השקיעה כדי לסיים את הלימודים הללו: מלצרות של ימים שלמים, משמרות – ימים ולילות שלמים של עבודה.

ענת ברקו: אי אפשר להגיד לאנשים ברגע האחרון שהם לא למדו שום דבר.

ענת ברקו: זה לא בסדר.

ענת ברקו: אני גם חושבת שזה פוגע בחופש העיסוק.

ענת ברקו: אם חושבים שיש יותר מדי עורכי דין – אבל זה לא גילדה.

ענת ברקו: צריך להגיד שהיום משפטים הוא לא רק מקצוע של עריכת דין במהותו, אלא איש עסקים שרוצה להיות גם עורך או רואה חשבון שחושב שההשכלה הזאת היא השכלה משלימה, ורלוונטית.

ענת ברקו: זאת השכלה רלוונטית להרבה מאוד תחומים בחיים לבד מפתיחת עסק של משרד עורכי דין או עבודה בפירמה של עורכי דין.

ענת ברקו: לכן לא צריך לוותר.

ענת ברקו: קיבלנו הרבה מאוד פניות, וצריך לחשוב שמבחן צריך לשקף ידע ולמידה.

ענת ברקו: אם מישהו כאן נכשל בתכנים של הקורסים יש כאן בעיה אחרת.

ענת ברקו: אבל כמו שזה נראה וכמו שחברתי הקריאה את השאלות יש כאן פספוס גדול.

ענת ברקו: לכן כדי לצאת מהסבך בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, אני מציעה לתת פקטור שיאפשר לסטודנטים להתחיל את החיים שלהם כמו שצריך.

ענת ברקו: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: אתה פתחת ואמרת שאנחנו לא רוצים שיהיו, חלילה, עורכי דין לא טובים, וכאילו יש לינקג' בין איכות עורך הדין להצלחה בבחינה הזאת.

ניסן סלומינסקי: לא התליתי את זה זה בזה.

עודד פורר: אבל אני מסתכל על הציונים בבחינה הזאת בארבע הבחינות האחרונות.

עודד פורר: כלומר במאי 2015 75% עברו; בנובמבר 2015 60% עברו; במאי 2016 – 64%; ובנובמבר 2016 – 30%.

עודד פורר: אז אחת מהשתיים, אדוני: או שנביא לפה, בבקשה, את ראשי כל המוסדות, וצריך לעשות חקירה על המוסדות להשכלה גבוהה.

עודד פורר: כי אם הם, כנראה, לא מסוגלים להכשיר את הסטודנטים שלהם, כי יש הידרדרות קולוסלית במערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, לפי הציונים האלה – והרי לא זה הדבר; אלא מהטעם השני שהמבחן הזה הפך להיות חסם כניסה למערכת של עורכי הדין.

עודד פורר: אני אומר את זה כעורך דין וחבר בגילדה הזאת, ובעוונותי אני בוגר אותה מכללה שמירב בוגרת בה.

עודד פורר: אין שום קשר ושום קורלציה לא אם הוא למד באוניברסיטה ולא אם למד במכללה.

עודד פורר: אם רוצים לצמצם, ואומרים שיש היצף בשוק הזה, את חסם הכניסה צריכים לעשות בהתחלה.

עודד פורר: לשיטתי, אני מחסידי התקצוב הדיפרנציאלי.

עודד פורר: לדעתי, מדינת ישראל לא צריכה לתקצב לימודי משפטים כמו מקצועות אחרים שהם לא בהכרח מאפשרים פרנסה ראויה.

עודד פורר: אבל לא יכול להיות שבסוף הגילדה שומרת על עצמה.

עודד פורר: אולי שווה להעלות פה לדיון מי אחראי לכתיבת המבחן.

עודד פורר: אם לשכת עורכי הדין היא שכותבת את המבחן כדי לקבוע האם מישהו יהיה עורך דין או לא, אני לא בטוח שזאת הדרך הנכונה.

עודד פורר: אולי שווה שתהיה מועצה בלתי תלויה, וזה יהיה מבחן.

עודד פורר: הם יספקו את מבחן הכניסה, ולא אלה שרוצים למנוע כניסה של עוד מתחרים לשוק.

עודד פורר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, בקצרה.

יוסף ג'בארין: המסר העיקרי שאני רוצה להעביר הוא שיש קושי להשלים עם מצב שיש פער כה משמעותי בשיעורי ההצלחה.

יוסף ג'בארין: אם יש מספר מינימלי של סטודנטים או עורכי דין שניגשים לבחינה – מעל חמש מאות או מעל ארבע מאות – יש היגיון רב בזה שלשכת עורכי הדין תנסה לשמור על מרווח מסוים של התוצאות.

יוסף ג'בארין: כי לדעתי, התוצאה שרק 30% הצליחו בבחינה אומרת בעצם שהיה קושי באותו מבחן ספציפי.

יוסף ג'בארין: לדעתי, המבחנים לא אמורים לשלם את המחיר על הקושי הזה.

יוסף ג'בארין: הפער הוא קיצוני.

יוסף ג'בארין: פער של 80% מצליחים לעומת 30% זה פער קיצוני שמחייב התאמה של הציון.

יוסף ג'בארין: הגישה שלי אומרת שלשכת עורכי הדין צריכה לדאוג לכך שבכל פעם שיש בחינה שנבחנים בה מאות סטודנטים שיישמר מרווח מסוים של מצליחים.

יוסף ג'בארין: אני הייתי אומר, לא פחות מ-60%, וכמובן, אפשר יותר.

יוסף ג'בארין: כי הפער הקיצוני הזה אומר שהיה קושי מסוים.

יוסף ג'בארין: אני אסיים ואומר שאני דיברתי עם נבחנים ועם אנשים שהכינו את הנבחנים, והם עצמם נדהמו מהתוצאות האלה.

יוסף ג'בארין: הם אמרו שהם כל פעם מכינים וזה מצליח ועובד, אז כנראה קרה משהו כאן.

יוסף ג'בארין: ב"משהו" הזה צריך לטפל.

יוסף ג'בארין: אני אסיים ואומר שהפער הוא כל כך קיצוני עד כדי כך שזה מחייב את לשכת עורכי הדין לראות איך היא מתמודדת עם זה.

יוסף ג'בארין: לדעתי, זה אומר שצריך התערבות אקטיבית של הלשכה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ענת ברקו: אני רוצה להגיד לך מילה אחת.

ניסן סלומינסקי: ענת, אנחנו עומדים בלחץ שכל חבר כנסת רוצה לדבר ובצדק.

ענת ברקו: בסדר.

ענת ברקו: משפט.

ענת ברקו: אני שכחתי משהו.

ניסן סלומינסקי: אז עוד יהיה לך זמן.

ניסן סלומינסקי: אני הסברתי שהגוף היחיד שעוד אולי יכול לעשות משהו נמצא פה.

ניסן סלומינסקי: אם לא נשמע אותו בסוף לא עשינו כלום.

אורי מקלב: אני רוצה להתייחס למה שאנחנו אומרים במשפט אחד.

ניסן סלומינסקי: משפט אחד ממש.

אורי מקלב: אני מתנצל, אני מנהל את ועדת מדע וטכנולוגיה בנושא הפגים, ולא נראה לי שאוכל לחזור לפה, אבל אני פונה כאן ללשכת עורכי הדין.

אורי מקלב: השולחן הזה הגיע להרבה הסכמות ושיתוף פעולה עם לשכת עורכי הדין.

אורי מקלב: אנחנו מקיימים מערכת יחסים מאוד מיוחדת עם עורכי דין.

אורי מקלב: הגענו כאן להבנות במסגרת החוק שבאות לסדר את הלשכות.

אורי מקלב: הבנו שאם אנחנו משנים ונותנים יד לשנות את מהות המבחן כי יש בדברים האלה לקונות, ואתם משנים את הגישה.

אורי מקלב: לבוא ולשמוע ממך שאתה לא יכול להיות פה, ולהגיד שלא אתם מכינים את המבחן – וזאת התשובה העיקרית – זאת לא תשובה אינטליגנטית, ולא בחישובים שאנחנו מעריכים אתכם.

אורי מקלב: אנחנו יודעים בדיוק מה רוח המפקד; אנחנו יודעים שבדברים האלה יש מי שמנחה ומי שאומר.

אורי מקלב: הדבר הכי לא צודק הוא להילחם בהצפת מקצוע בצורה שאתם עושים.

אורי מקלב: זה הדבר הכי לא אנושי.

אורי מקלב: אתם מביאים למסרים מאוד לא טובים ולטרגדיות אישיות.

אורי מקלב: יש אנשים שאני רואה אותם כאן שהיו פה כבר לפני כמה שנים, ולא רק שהמצב לא השתפר, אלא מגיעים למצב הרבה יותר גרוע.

אורי מקלב: יעקב נאמן, שר המשפטים בזמנו, הופיע בוועדה עוד כשבאנו לדון קודם כשהתוצאות היו הרבה יותר טובות.

אורי מקלב: הוא אמר שכשר משפטים ועורך דין ידוע במדינה שעוד יודע משהו במשפטים הייתי נכשל במבחן.

אורי מקלב: אני פונה ללשכת עורכי הדין.

אורי מקלב: יש כאן משהו של אי הסכמות, אי הבנות ופגיעה באמון ובמערכת היחסים עם לשכת עורכי הדין.

אורי מקלב: תראו מה קורה פה.

אורי מקלב: יש כאן מגזרים מסוימים שזה היה העתיד שלהם.

אורי מקלב: מה אנשים לא תרמו ולא עשו כדי להגיע לשלב הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אני רוצה להציע לחברי יושב-ראש לשכת עורכי הדין.

אוסאמה סעדי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מאז תחילת הקדנציה.

אוסאמה סעדי: העברנו את חוק לשכת עורכי הדין, העברנו את התיקון גם בהתמחות וגם במבחן של הדין המהותי.

אוסאמה סעדי: אני עורך דין עשרים וחמש שנה, ואנחנו איתכם בעניין הזה.

אוסאמה סעדי: אבל פה יש תקלה נקודתית.

אוסאמה סעדי: אני מפנה אותך לטבלה.

אוסאמה סעדי: אני לא מדבר על מכללות – אני מדבר על האוניברסיטה העברית שאני הבוגר שלה.

אוסאמה סעדי: אם האוניברסיטה העברית שהיא במקום הראשון בטבלה עברו 76%, והציון הממוצע הוא 67 – כמעט על הגבול; באוניברסיטת תל-אביב עברו 68%, והממוצע הוא 66; באוניברסיטת בר-אילן הממוצע הוא 64%.

אוסאמה סעדי: ואני עוד לא מדבר על המכללות – כל זה סימן שהמבחן היה קשה באופן בלתי רגיל.

אוסאמה סעדי: לכן הוצעו פה הצעות של פקטור.

אוסאמה סעדי: אני אומר – אם הלשכה לא תיתן את הפקטור הזה תשתמשו בסמכות שלכם - -

ענת ברקו: אם אתה מסכים איתי תגיד שאתה מסכים עם חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אני שמחה לשמוע את זה.

אוסאמה סעדי: פעם אחת, אה?

אוסאמה סעדי: אני לא יכול להסכים עם ברקו.

עודד פורר: היא מסכימה אתך, בסדר.

אוסאמה סעדי: יש לי הצעה חלופית שתשקלו אותה בכובד ראש, אפי והלשכה.

אוסאמה סעדי: תקנה 15א נותנת לכם את הסמכות לעשות מבחן נוסף ולא לחכות חצי שנה - -

<קריאות: לא, לא.

<קריאות: פקטור.

עודד פורר: הסטודנטים האלה למדו חודשים.

ניסן סלומינסקי: עודד, סליחה.

אוסאמה סעדי: עודד, אני גם אומר פקטור, אבל לחילופין זאת ההצעה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, כולנו נתלהב, ובסוף לא ייצא כלום כי יכול להיות שלאף אחד אין סמכות לטפל בזה.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שגם מי שדיבר אתי מהמתמחים מבין את זה כי ניסיתי להסביר לו את גבולות הגזרה, שלא יבנו שבהחלטה אנחנו מחליטים לתת פקטור של 20%-10%.

ניסן סלומינסקי: זאת לא הסמכות שלנו.

ניסן סלומינסקי: זה לא הולך כך.

ניסן סלומינסקי: יש גוף שאולי יכול.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נשמע.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מיושב-ראש לשכת עורכי הדין אפי נוה לומר את דבריו.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<אפי נוה: תודה, אדוני היושב-ראש.

<אפי נוה: אני אתייחס לכל הנושאים שחברי הכנסת הנכבדים העלו עכשיו, ואתן לכם נתונים נוספים.

<אפי נוה: אני מאמין שאחרי שאסיים את דברי תוך עשר דקות כל התמונה תהיה ברורה.

<אפי נוה: לטובת אלה שלא מכירים את כל העובדות אני אתן תקציר.

<אפי נוה: ראשית את הבחינה מנסחת ועדת בחינות חיצונית שממנה שרת המשפטים.

<אפי נוה: הוועדה הזאת כוללת שלושה שופטים מחוזיים בראשות נשיא בית משפט מחוזי חיפה, שלושה עורכי דין מהפרקליטות, ביניהם פרקליטת מחוז תל-אביב אזרחי, פרופסור מהאקדמיה ושני עורכי דין מהמגזר הפרטי.

<אפי נוה: אנחנו לא ממנים את הוועדה הזאת, אנחנו לא בוחרים מי ינסח את הבחינות.

<אפי נוה: היא מקבלת מנדט ישירות משרת המשפטים שמחליפה אותם.

<אפי נוה: כמדומני, כל קדנציה של ועדה כזאת היא ארבע שנים.

<אפי נוה: אנחנו לא משתתפים בכתיבת הבחינות, אנחנו לא רואים את הבחינה הזאת לפני כן.

<אפי נוה: זה נכון שאני חושב שצריכה להיות בחינה רצינית; זה נכון שאני חושב ששיעורי המעבר אמורים לשקף ידע - -

מירב בן ארי: זאת באמת בחינה רצינית?

ניסן סלומינסקי: מירב, סליחה.

ניסן סלומינסקי: אל תשמשו - -

מירב בן ארי: יש פה כל הבחינה, באמת.

ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים אפשר לסגור את הישיבה ולגמור את הסיפור.

ניסן סלומינסקי: כל אחד אמר את שלו ונגמר.

ניסן סלומינסקי: אבל אי אפשר ככה.

ניסן סלומינסקי: רצינו רק שישמעו אותנו וזהו?

אוסאמה סעדי: הוא עדיין מדבר ברמת העיקרון.

מירב בן ארי: אנחנו מקשיבים.

<אפי נוה: פרוצדורה לגבי השגות: כאשר מוגשת השגה ועדת הבחינות מתכנסת, דנה בהשגות, מחליטה אם לקבל את ההשגות או לא.

<קריאה: היא לא מנמקת.

<אפי נוה: היא לא עובדת אצלי.

<אפי נוה: אולי היא עובדת אצלכם.

<אפי נוה: אצלי היא לא עובדת, ואני לא יכול לדרוש ממנה.

<אפי נוה: אני יכול לספר לכם שבמחזור האחרון הוגשה עתירה לבית המשפט המחוזי שהתייחסה לעשרים ושלוש שאלות.

<אפי נוה: העתירה נדחתה, ובית המשפט חייב את העותרים במאה אלף שקל הוצאות.

<אפי נוה: הוגש ערעור לבית המשפט העליון – הערעור נדחה.

<אפי נוה: בנוסף הוגש בג"ץ – והבג"ץ נדחה.

<אפי נוה: זאת אומרת מספיק שופטים ישבו ובדקו את הבחינות של לשכת עורכי הדין, ומצאו שהן כנראה עומדות במבחן.

<אפי נוה: יכול להיות שבחדר הזה הן לא עומדות במבחן, אבל בבית המשפט העליון הן עמדו במבחן.

<קריאה: - - -

<אפי נוה: אני יודע שלא תאהבו את מה שאני אומר - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, מי שיתערב אני אוציא אותו החוצה.

ניסן סלומינסקי: אין לנו דרך אחרת.

<אפי נוה: מי שצריך לתת את ההסבר לתוצאות העגומות של המבחן הזה זה לא לשכת עורכי הדין, זה המכללות.

<אפי נוה: כאן אני אפרט.

מירב בן ארי: מה עם האוניברסיטה?

<קריאות: - - -

<אפי נוה: אני אסיים ואלך.

<אפי נוה: אני מבקש לתת לי לסיים.

<קריאות: - - -

עודד פורר: אפי, זאת לא התייחסות רצינית.

<אפי נוה: אם היית מקשיב לי עד הסוף לא היית אומר לי את זה.

ניסן סלומינסקי: עודד ומירב, אולי אתם לא רגילים לוועדה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא עושים פה פופוליסטיקה, ואני לא רוצה התערבות.

מירב בן ארי: אנחנו עושים?

ניסן סלומינסקי: כל אחד קיבל את הזכות לדבר.

ניסן סלומינסקי: יהיה לכם אחר כך גם.

ניסן סלומינסקי: תנו לו לדבר באופן רציף ומסודר.

ניסן סלומינסקי: אם לא אני אצטרך פשוט להוציא ולהכניס אחר כך חזרה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא רוצים.

ניסן סלומינסקי: תנו לו לדבר גם אם זה מרגיז, גם אם זה לא דעתך.

ניסן סלומינסקי: לכל אחד יש הדעה שלו.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<אפי נוה: אצלי במשרד 50% מהעובדים הם בוגרי מכללות, והם עורכי דין מצוינים.

<אפי נוה: בכל מכללה, לדעתי, לפחות 50% מהסטודנטים הם סטודנטים רציניים שבאים ללמוד ומשקיעים.

<אפי נוה: הבעיה היא לא איתם.

<אפי נוה: הבעיה היא עם 50% האחרים שרשומים על הנייר; שמתקבלים בלי שום סף קבלה.

<אפי נוה: יש מכללות שמקבלות אפילו בלי בחינת בגרות.

<אפי נוה: יש מנגנון שלפיו שסטודנט יחתום על התחייבות שתוך שבע עד עשר שנים הוא ישלים את הבגרות – בינתיים הוא לומד, משנן, מצליח לעבור ולקבל רישיון עריכת דין, ואין לו אפילו תעודת בגרות.

<אפי נוה: אנחנו נמצאים במצב שברוב המכללות אין שום סינון.

<אפי נוה: זה פוגע בסטודנטים הרציניים שמשקיעים ולומדים.

<אפי נוה: זה בדיוק בא לידי ביטוי בתוצאות של הבחינה הזאת.

<אפי נוה: מה קרה בבחינה הזאת?

<אפי נוה: 83% מהנבחנים הם בוגרי מכללות.

<אפי נוה: זה מחזור מיוחד שרובו בוגרי מכללות - -

<נדיר שיינר: סוג ב'.

<אפי נוה: - - תראו את הפילוח של התוצאות.

<נדיר שיינר: סוג ב'.

ניסן סלומינסקי: סלח לי, אתה רוצה שאני אוציא אותך?

<נדיר שיינר: אני מייצג את המתמחים.

<נדיר שיינר: הזעקה היא זעקה שלי אמתית.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: אני מתרה בך פעם אחת.

ניסן סלומינסקי: זה כואב, אבל אם אתה לא יודע להתגבר על עצמך צא החוצה.

ניסן סלומינסקי: אל תפריע לאחרים.

<אפי נוה: הפילוח של התוצאות: 70% מבוגרי האוניברסיטאות שניגשו לבחינה הזאת עברו אותה.

<אפי נוה: בקרב אלה שניגשו פעם ראשונה מהמכללות שיעור המעבר הוא 33%.

<אפי נוה: נעבור על הנתונים הנוספים ותבינו על מה מדובר: שש מאות עשרים ואחד סטודנטים בוגרי מכללות ניגשו פעם שנייה לבחינה; מתוכם עברו 21% בלבד.

<אפי נוה: כלומר מאה שלושים אנשים מתוך שש מאות עשרים ואחד.

<אפי נוה: ארבע מאות שלושים ושמונה סטודנטים ניגשו לבחינה פעם שלישית ומעלה.

<אפי נוה: שיעור המעבר בהם – 4% בלבד.

<אפי נוה: אנחנו מדברים על שישה עשר אנשים מתוך ארבע מאות שלושים ושמונה שזאת בחינה שלישית שלהם ומעלה.

<אפי נוה: כל הזמן הבחינות קשות, כל הבחינות היו כאלה שאי אפשר לעבור אותן.

<אפי נוה: יש אנשים שניגשו ארבע, חמש ושש פעמים.

<אפי נוה: אתם יודעים איך העובדה ששישה עשר אנשים מתוך ארבע מאות שלושים ושמונה ניגשים לבחינה ועוברים אותה משפיע על הממוצע?

<אפי נוה: יש לנו מאה ושניים מבחנים שאני הסתכלתי בהם ולא האמנתי למראה עיני.

<אפי נוה: במבחן יש מאה שאלות אמריקניות.

<אפי נוה: מאה ושניים מבחנים שאנשים לא הצליחו לעבור עשרים נקודות.

<אפי נוה: אם תשבו עכשיו ותנסו לנחש מאה שאלות, סטטיסטית אתם תעברו עשרים נקודות.

<אפי נוה: פה מדובר על אנשים שהיו אמורים לשבת שלושה חודשים וללמוד את החומר, ואפילו 20 נקודות לא עברו.

<אפי נוה: איזה פקטור אתם רוצים אתם רוצים שנעשה לאנשים האלה?

<אפי נוה: ניתן רישיון לייצג אנשים שייכנסו למאסר עולם?

<אפי נוה: - -

עודד פורר: אם ניתן פקטור של עשרים וחמש נקודות הוא יעבור את המבחן?

ניסן סלומינסקי: עודד.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: עודד, פעם ראשונה.

ניסן סלומינסקי: לא נעים לי, אבל אני אעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: או שאתה לא רוצה שיהיה דיון אז, בבקשה - -

עודד פורר: אבל זה דיון.

ניסן סלומינסקי: השמעת את דבריך.

ניסן סלומינסקי: תן לאחרים לשמוע, ואחר כך אחרים יתייחסו.

ניסן סלומינסקי: אתה לא יכול להפריע לו כל הזמן גם אם זה לא נעים לך.

ניסן סלומינסקי: אי אפשר ככה.

ניסן סלומינסקי: זה לא נקרא דיון כשאתה מפריע כל הזמן.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, אפי.

<אפי נוה: בין המכללות יש מכללות מצוינות שאין ויכוח לגבי רמתן, והתוצאות של הסטודנטים שלהן בהתאם.

<אפי נוה: יש מכללות אחרות שאין להן סינון.

<אפי נוה: מקריית אונו ניגשו שש מאות עשרים וארבעה סטודנטים.

<אפי נוה: עברו מתוכם רק 16%.

<אפי נוה: הדיקן נמצא פה, ויוכל להסביר את שיעורי ההצלחה המדהימים של המכללה שלו.

מיכאל מלכיאלי: - - -

<אפי נוה: ששים ותשעה אנשים בלבד מתוך שש מאות עשרים וארבעה נבחנים עברו את הבחינה; מ"שערי משפט" ניגשו מאתיים עשרים וארבעה סטודנטים, ועברו 17% בלבד; במרכז האקדמי למשפט ועסקים ברמת-גן ניגשו מאתיים ארבעים ושלושה ועברו 17% בלבד.

<אפי נוה: מי צריך לתת הסברים על שיעורי המעבר הנמוכים האלה?

<אפי נוה: הם.

<אפי נוה: הם לא מפקחים שהלימודים הם חובה, נוכחות חובה.

<אפי נוה: מקבלים אנשים בלי שום סינון, ואחר כך באים אלינו שנקבל אותם כדי שייצגו אנשים.

<אפי נוה: אתם יודעים את רמת העלייה בשיעורי התביעה על רשלנות מקצועית?

<אפי נוה: תלונות לאתיקה על רשלנות מקצועית?

<קריאות: - - -

<אפי נוה: אני לא מחבר את הבחינות.

<אפי נוה: אני מסתכל מה קורה בלשכת רואי החשבון.

<אפי נוה: הוצאנו נתונים מאתר האינטרנט שלהם.

<אפי נוה: ב-2016 בבחינה בחשבונאות פיננסית עברו בסך הכול 38%.

<אפי נוה: 62% נכשלו; באביב 2015 לפני שנה בחשבונאות פיננסית – מועצת רואי החשבון דרך משרד המשפטים הם אלה שמנסחים את הבחינה – עברו רק 34% כמו אצלנו.

<אפי נוה: אצלנו 4% פחות.

<אפי נוה: 66% עברו.

<קריאה: - - -

ניסן סלומינסקי: ידידי, אתה רוצה לצאת החוצה?

ניסן סלומינסקי: מה אתה מרוויח מזה שאתה צועק?

ניסן סלומינסקי: לא שומעים אותך ולא שומעים אותו, אז מה הרווחת?

<אפי נוה: 66% נכשלו.

<אפי נוה: לא ראיתי שבאו ואמרו שצריך לעשות פקטור, צריך להעביר את כולם כדי שיהיו רואי חשבון.

<אפי נוה: אני שואל שאלה: אם רק כדי לחתום על דוח שנתי למס הכנסה צריך לעבור כאלה בחינות אז מישהו שיכול לייצג בן אדם שיאבד את החירות שלו את הרכוש שלו, צריך לתת פקטורים?

<אפי נוה: בשנה הבאה הבחינה תשתנה בזכות חוק לשכת עורכי הדין שעבר כאן שינוי תוכן, ותהיה בחינה שבוחנת גם פרוצדורה, גם מהות וגם ניסוח מסמכים.

<אפי נוה: אנחנו נשב פה בעוד שנה מהיום עם אותן טענות, עם אותן יללות כי אנשים לא יעברו את הבחינה בפעם השלישית והרביעית - -

מירב בן ארי: מה זה "יללות"?

ניסן סלומינסקי: מירב, מירב.

מירב בן ארי: אבל הוא יושב פה ומשתלח - - - מה זה "יללות"?

עודד פורר: אנחנו דיברנו אליך בכל הכבוד - -

<אפי נוה: אני לא מוכן שיטילו דופי - -

עודד פורר: אתה לא יכול לדבר בצורה הזאת.

מירב בן ארי: תדבר בצורה מכובדת.

עודד פורר: אתה מבקש שנכבד אותך – תכבד אותי.

ניסן סלומינסקי: עודד.

עודד פורר: תקרא אותו לסדר.

עודד פורר: הוא לא יכול - -

ניסן סלומינסקי: בסדר, אבל אתה כל הזמן מפריע.

עודד פורר: אני מפריע בגללכם.

ניסן סלומינסקי: לא בגלל זה אתה מפריע.

ניסן סלומינסקי: הפרעת כבר שלוש פעמים.

עודד פורר: ניסן, זה לא עובד ככה.

עודד פורר: אתה מנהל את הדיון הזה בצורה חד צדדית לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: אני לא מנהל, אני רוצה שיהיה דיון.

ניסן סלומינסקי: אם אתה תמשיך ככה וכל אחד יצעק - -

עודד פורר: אני לא ממשיך, אני יושב בשקט.

ניסן סלומינסקי: אתה לא יושב בשקט - -

עודד פורר: - - -

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה להתווכח?

ניסן סלומינסקי: אני מתרה בך כבר שלוש פעמים.

ניסן סלומינסקי: אי אפשר ככה.

ניסן סלומינסקי: יש כאן עוד חברי כנסת שיושבים בשקט.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול לחזור אחר כך.

ניסן סלומינסקי: תירגע.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, אפי.

<אפי נוה: אתמול התפרסם דוח של המל"ג בכלי התקשורת.

<אפי נוה: הוא בחן את רמת הלימודים בפקולטות למשפטים השונות.

<אפי נוה: הוא מתייחס למשל לאוניברסיטה העברית ולאוניברסיטת תל-אביב ברמה של הפקולטות הטובות בעולם.

<אפי נוה: יש מכללות שהוא נותן להם ציונים מצוינים: המכללה למנהל – חינוך משפטי רחב וממצה.

<אפי נוה: אבל מה הוא אומר למשל על הקריה האקדמית אונו?

<אפי נוה: "אינו משיג את מטרותיו"; על המרכז האקדמי למשפט ועסקים ברמת-גן: "לבדוק את ייעודו בתחום המשפטים" - -

<קריאה: - - -

<אפי נוה: - - המרכז האקדמי "שערי משפט" - -

מיכאל מלכיאלי: אתה מסיט - - - למכללות, לא לסטודנטים.

ניסן סלומינסקי: מיכאל, אני מבקש.

<אפי נוה: מה שאני מנסה לומר לכם זה דבר מאוד פשוט: הכי קל להגיד שהבחינה קשה - -

<קריאות: - - -

<אפי נוה: - - בואו נהיה כנים ונסתכל על העובדה שכל שנה מתחילים ללמוד אלפי סטודנטים במכללות למשפטים בלי שום סינון.

<אפי נוה: אני פניתי פעמים רבות לדיקנים ואמרתי, רבותי, לאן הגענו?

<אפי נוה: פעם היה סף קבלה של פסיכומטרי - -

מירב בן ארי: מילא היה אומר דברי טעם.

מירב בן ארי: יושב שם ומשתלח בכולם.

ניסן סלומינסקי: אני ביקשתי ממנו לדבר - -

עודד פורר: אחרי הדברים - - - שהוא אמר פה.

עודד פורר: זאת חוצפה.

ניסן סלומינסקי: עודד.

עודד פורר: בושה וחרפה.

עודד פורר: אני אומר את זה כחבר בלשכה הזאת.

אוסאמה סעדי: אבל צריך לשמוע את המכללות.

ניסן סלומינסקי: אני אתן להם, בסדר.

אוסאמה סעדי: גם הסטודנטים.

ניסן סלומינסקי: אני אתן להם, אבל רק שתהיה האפשרות.

<אפי נוה: חבר הכנסת סעדי, נכון, זאת הייתה בחינה קשה לעומת בחינות קודמות.

<אפי נוה: אבל אתם יודעים משהו?

<אפי נוה: דיברו פה על עדכוני חקיקה.

<אפי נוה: בדקתי.

<אפי נוה: בכל בחינה בעבר היו נותנים עד שלוש שאלות על עדכוני חקיקה.

<אפי נוה: יש חברות שמכינות את הסטודנטים למשפטים - -

<קריאה: אחת מהן של הלשכה.

<אפי נוה: אחת מהן חברת בת של הלשכה ועוד אחרות שלא קשורות ללשכה.

<אפי נוה: אותן חברות הסבירו לסטודנטים, ככל הנראה, בטעות מבחינתם – או סטודנטים אחרים סמכו על ניסיון העבר – שלא צריך להקדיש יותר מדי זמן לעדכוני חקיקה כי מקסימום שלוש נקודות - -

<קריאה: זה לא נכון.

<אפי נוה: - - מה ל עשות שבשנת 2016 כנסת ישראל הייתה מאוד פעילה - ועדת חוקה הייתה מאוד פעילה – והיו הרבה עדכוני חקיקה?

<אפי נוה: ועדת הבחינות לקחה חמש עשרה שאלות על עדכוני חקיקה - -

אוסאמה סעדי: עכשיו אנחנו יודעים מי אשם.

<אפי נוה: - - למשל, החוק של התיקון לדיני משפחה.

<אפי נוה: כל מיני נושאים הוכנסו לבחינה.

<אפי נוה: מי שלמד את עדכוני החקיקה קיבל חמש-עשרה שאלות מתנה; מי שלא טרח לקרוא אותם, והסתמך על עדכוני החקיקה הישנים נכשל.

<אפי נוה: מה אתם רוצים, שסטודנט שניגש לבחינה לקבל הסמכה למקצוע, פטור מלדעת את החוק נכון להיום?

<אפי נוה: הוא צריך להיבחן על החוק שהיה כשלמד לפני שלוש שנים בדיני משפחה?

<אפי נוה: לא כדאי שהוא יידע מה מצב החוק כיום?

<קריאות: - - -

<אפי נוה: - - לבוא ולהתלונן שמכניסים עדכוני חקיקה?

<אפי נוה: באמת, מצטער.

<אפי נוה: איך מבקשים שתדעו את עדכוני החקיקה כיום?

<אפי נוה: איך מטרידים אתכם בזוטות האלה?

<אפי נוה: תלמדו את החוק בעבר.

<אפי נוה: למה לדעת מה המצב החוקי היום?

ניסן סלומינסקי: אפי.

<אפי נוה: לבוא ולהתלונן על כך שמכניסים עדכוני חקיקה למבחן?

<אפי נוה: אני שואל את עצמי, אתם עורכי דין.

<אפי נוה: איזה חוק אתם רוצים לדעת – את החוק כיום או את החוק לפני שלוש שנים כשלמדתם?

<אפי נוה: איזה חוק אתם רוצים לדעת?

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אורי, אתה רוצה לצאת החוצה?

יעקב אשר: הוא שואל שאלה.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת אשר, אל תעזור לי.

ניסן סלומינסקי: אלא אם כן תהיה פה שמחה וששון אף אחד לא יוכל לדבר שעתיים.

יעקב אשר: - - -

ניסן סלומינסקי: עשה לי טובה.

ניסן סלומינסקי: אז הוא ידבר כשיגיע הזמן שלו לדבר.

ניסן סלומינסקי: אחרת כל הזמן רוצה לצעוק.

מירב בן ארי: די, הבנו.

ניסן סלומינסקי: לא הבנו.

מירב בן ארי: הבנו.

מירב בן ארי: הוא לא אמר שום דבר.

יעקב אשר: ניסן, גם אתה צריך לשאול את השאלה הזאת.

<אפי נוה: אם עד עכשיו כל מה שהסברתי לא שכנע - -

מירב בן ארי: האמת שלא.

<אפי נוה: אז בואי נעביר את כולם.

<אפי נוה: למה צריך בחינה?

ענת ברקו: אפשר לעשות - - - הציון הכי גבוה הוא יהיה ה-100%.

ענת ברקו: - - -

<אפי נוה: - - -

ניסן סלומינסקי: אפי, אל תענה.

ניסן סלומינסקי: אל תנסה להתחרות.

ניסן סלומינסקי: ענת, אל תיתני רעיונות.

ניסן סלומינסקי: יש כאן חברי כנסת שעוד לא דיברו בכלל.

ענת ברקו: בינתיים אני רואה שהמצב תחת שליטה.

ניסן סלומינסקי: אפי, תנסה לסיים.

<אפי נוה: אני אנסה לסיים.

<אפי נוה: חלק נכבד מההערות שאני שומע כאן מחברי הכנסת שאני מעריך מאוד באות מחוסר ידע והיכרות עם הנתונים שניסיתי לתת.

<אפי נוה: חלק אחר בא מתוך נימוקים דמגוגיים שמנסים לפנות לציבור הרחב - -

ניסן סלומינסקי: לא, אפי - - -

מירב בן ארי: די, מספיק כבר.

<אפי נוה: - - לא משיקולים ענייניים - -

מירב בן ארי: מספיק, שמענו כבר.

<אפי נוה: - - לא משיקולים ענייניים.

<אפי נוה: זאת המציאות.

ניסן סלומינסקי: אפי, אני מבקש ממך למחוק את מה שאמרת על חברי הכנסת בנושא הדמגוגיה.

ניסן סלומינסקי: תבקש למחוק את זה מהפרוטוקול.

<אפי נוה: אני מבקש למחוק מהפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: תמחקי, בבקשה, מהפרוטוקול את החלק של ה"דמגוגי".

<אפי נוה: אתה צודק, אדוני היושב-ראש, אין פה דמגוגיה.

<אפי נוה: אני מבקש למחוק את זה מהפרוטוקול.

<אפי נוה: את אותן אמות מידה שאתם רוצים להחיל כאן במועצת רואי החשבון יש אותם נתונים.

<אפי נוה: בואו נזמין עכשיו את יושב ראש לשכת רואי החשבון.

<אפי נוה: את אותו הפקטור שהוא יעשה גם לשכת עורכי הדין תעשה.

ענת ברקו: אולי נעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: ענת, בבקשה.

<אפי נוה: - - ברפואה שיעור המעבר הוא בדיוק כמו אצל רואי החשבון - -

ענת ברקו: אנחנו לא נשמע את האנשים.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אנחנו רוצים לשמוע אותו, לא את האנשים.

<אפי נוה: - - - מה שבהסתדרות הרפואית יעשו גם אנחנו נעשה.

<אפי נוה: אותו פקטור.

<קריאות: - - -

אוסאמה סעדי: מה מספר הנבחנים שניגשו לבחינות לשכת רואי החשבון?

ניסן סלומינסקי: אפי, אתה לא מתייחס.

אוסאמה סעדי: שיגיד.

אוסאמה סעדי: כל הזמן הוא מדבר - - -

ניסן סלומינסקי: אוסאמה, אתה דיברת.

ניסן סלומינסקי: יש חברי כנסת שעוד לא דיברו.

אוסאמה סעדי: המספר שם הוא נמוך מאוד.

ענת ברקו: חייבים לשמוע גם - - -

<אפי נוה: אם יש שאלות אני אשמח לענות לכם.

<אפי נוה: אבל אתם צריכים לדעת דבר אחד – ללשכת עורכי הדין אין אג'נדה להכשיל סטודנטים - -

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: יושב בצד ומנצח על כל המקהלה הזאת, ואומר שאין לו - - -

ניסן סלומינסקי: את רוצה לצאת?

<קריאות: - - -

<קריאה: חלוקת הזמן שלך היא לא הגיונית.

<אפי נוה: משפט אחרון – חשוב שיירשם בפרוטוקול.

<אפי נוה: ללשכת עורכי הדין אין אג'נדה להכשיל סטודנטים.

<אפי נוה: אנחנו בסך הכול רוצים מקצוע עם עורכי דין ראויים.

<אפי נוה: חלק נכבד מהדיון כאן אתם צריכים להפנות גם למכללות שמקבלות סטודנטים ללא שום סינון וללא בקרה.

<אפי נוה: הוא צריך לנשום, ולשלם שלושים אלף שקל, ואחר כך לשכת עורכי הדין צריכה להתמודד עם ההצפה.

<אפי נוה: אני רוצה לספר לכם סיפור אחרון - -

ניסן סלומינסקי: לא, אפי.

מירב בן ארי: די.

מירב בן ארי: עשרים דקות הוא מדבר.

<אפי נוה: רק כדי שתבינו את הוועדה.

ניסן סלומינסקי: אפי, תעצור עם זה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שדובר הרבה בנושא המכללה אני רוצה לתת את זכות הדיבור ליובל אלבשן.

ניסן סלומינסקי: אחר כך אני אעבור לחברי הכנסת שידברו.

<יובל אלבשן: אני אעשה את זה בקצרה.

<יובל אלבשן: אני לא מייצג אף מכללה.

<יובל אלבשן: אני דיקן הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו.

<יובל אלבשן: אני מאוד גאה במוסד הזה.

<יובל אלבשן: היתרון שלי על אפי הוא שעכשיו אפשר לחשוד בי בפוזיציה; אבל נמצאים פה ניסן, רויטל ואנשים מאוד ותיקים שיודעים שאמרתי את זה גם כשעבדתי באוניברסיטה העברית הן לגבי הבדיה של הצפת המקצוע שכשזה מגיע לאוכלוסיות מוחלשות אז פתאום יש "הצפת מקצוע" והן לגבי הסינון המקדמי.

<יובל אלבשן: אני גאה מאוד שאנשים בלי בגרות נכנסים למקצוע.

<יובל אלבשן: למה?

<יובל אלבשן: - -

יעקב אשר: זאת האג'נדה היום של המדינה.

<יובל אלבשן: - - סליחה, סליחה.

<אפי נוה: מה עם רפואה וראיית חשבון?

ניסן סלומינסקי: אני מבקש לא להפריע.

<יובל אלבשן: - - פתאום מתחילים לדבר על זה כשזה מגיע לחרדים ולערבים ולחד-הוריות.

<יובל אלבשן: זה משליך על הרבה מאוד דברים, למשל, על הציפייה ללמוד שלושה חודשים לבחינה.

<יובל אלבשן: חברים, אני עברתי את הבחינה בקלות רבה מסיבה מאוד פשוטה: אשתי ואני היינו בוגרי אוניברסיטה, וההורים של אשתי מימנו אותנו חודשיים וחצי.

<יובל אלבשן: ישבנו ולמדנו כמו תוכי.

<יובל אלבשן: זה לא היה רלוונטי בכלל למקצוע, אבל אני לא אכנס אתך עכשיו לוויכוח.

<יובל אלבשן: לא למדנו כלום, דקה אחרי הבחינה שכחנו, עברנו בציונים מרקיעי שחקים, אבל עשינו את זה כי היינו לא מפרנסים ובלי ילדים, והיה מי שתמך בנו.

<יובל אלבשן: מה שיש כאן זה דבר אחד מאוד פשוט: הלשכה סוגרת את השערים בפני אוכלוסיות שמצדו של בית המשפט קריטי שייכנסו לשם, ותצלנה אותם.

<יובל אלבשן: אתה מדבר על בגרות?

<יובל אלבשן: מי שלמד בישיבת פוניבז' אני לא צריך את הבגרות שלו – סליחה שאני אומר לך; ומי שגדל במערכת הממלכתית הערבית – לחלקם יש בגרות, לחלקם יש תווג'יה – אני רוצה אותם אצלי במקצוע.

<יובל אלבשן: כעורך דין קהילתי טיפלתי במאות אמהות חד-הוריות, וכשהן סוף-סוף מתחילות ללמוד בגיל 40 אני לא רוצה שתעשה לה בחינה קלה, אני לא רוצה שתיתן לה הצלחה מסחררת – ממש לא.

<יובל אלבשן: אני כן רוצה שזה יהיה הוגן כלפיה, ואני רוצה שזה יהיה הולם את היכולות שלה כי אתה צריך להבין שזה מה שדרוש למקצוע שלנו כדי להציל אותו ממה שקורה היום – מהשנאה למקצוע, מהעובדה ששלטון החוק הוא אויב בעיני רבים.

<יובל אלבשן: זה טעות נוראה.

<יובל אלבשן: אין הצפה.

<יובל אלבשן: אני אמרתי לניסן בשיחה אישית שאנחנו נתקלים הרבה מדי בזמן האחרון – כשאני אראה בלשכת ההוצאה לפועל בתל-אביב שיש מלחמה על החייבים – על זאת שיכולה לשלם אלף שקל למישהו שיעזור לה בחקירת יכולת, ויהיו שני עורכי דין שיילחמו – אז אני אבוא לאפי ואגיד לו שאני מצדיע, כי באמת יש הצפה.

<יובל אלבשן: בינתיים אני לא רואה אף אחד.

<יובל אלבשן: שני דברים אחרונים.

<יובל אלבשן: לגבי המועד הזה לבי יוצא לאנשים האלה.

<יובל אלבשן: צריכים למצוא פתרון.

<יובל אלבשן: אני לא רוצה להתגולל על אפי, כי אני לא בטוח שזה בסמכותו.

<יובל אלבשן: אבל צריכים למצוא פקטור או מועד מיוחד.

<יובל אלבשן: חייבים לתת כי יש פה משהו לא הוגן.

<יובל אלבשן: סליחה שאני אומר, אבל אני עורך דין הרבה מאוד שנים, למעלה מעשרים שנה, אבל במקרה הזה יש בעיה של בתי המשפט מול הלשכה, וכולנו מבינים.

<יובל אלבשן: לא צריך להרחיב.

<יובל אלבשן: אז אני לא הייתי בונה על עתירות.

<יובל אלבשן: צריך למצוא אתכם כפתרון - -

<קריאה: נכון מאוד.

<יובל אלבשן: שנית לטווח ארוך כדי למנוע את הגישה של גילדה נסגרת שאפי לא המציא – אני רוצה גם להגיד לזכותו כי הוא עומד פה מול מטר לא פשוט - -

<אפי נוה: אני מסתדר.

<יובל אלבשן: - - בסדר, תן לי.

<יובל אלבשן: אתה יודע, אני רואה אדם מוחלש אני מיד קופץ.

יעקב אשר: אדם מוחלש עם בגרות.

<יובל אלבשן: פעם אחת אפי הודה בעצמו שהוועדה היא לא תלויה, ושאין לו שליטה.

<יובל אלבשן: אז בואו נעביר אותה.

<יובל אלבשן: את כל הרינונים על הנשיא אלרון שהוא מועמד של זה, ושהוא מתקדם בגלל זה – זה לא לכבודו של הנשיא, זה לא לכבודם של שאר השופטים, זה לא לכבודה של הלשכה.

נורית קורן: של הוועדה למינוי שופטים בכלל.

<יובל אלבשן: הנה, למשל, בוגרת של מכללה גרועה מאוד - -

נורית קורן: בלי תעודת בגרות למדתי משפטים בגיל 45, וסיימתי בקריית אונו גם תואר ראשון ובבר אילן תואר שני.

<יובל אלבשן: לטווח ארוך זאת הזדמנות להוציא את ועדות הבחינה שהן לא תלויות בלאו הכי.

<יובל אלבשן: אז בואו נעשה את זה כבר פורמלי לאגף במשרד המשפטים.

<יובל אלבשן: אז ירד הלחץ.

<יובל אלבשן: ואז אם גם יהיו טעויות מהסוג של הטעות הזאת, שאני מקווה שתתוקן זה לא יבוא כנגד המקצוע שלנו שהוא חשוב - -

<אפי נוה: יש לך הצעה?

ניסן סלומינסקי: אפי, לא.

<יובל אלבשן: אני לא היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: קודם כול אני רוצה לומר לך שההופעה המתנשאת שלך פה היא פשוט מקוממת, ואני גם רוצה לומר לך למה.

מיכאל מלכיאלי: אני בסך הכול שבוע במשכן הזה, ובתקופה האחרונה שמעתי כל כך הרבה אנשים על מה שקרה במבחן האחרון.

מיכאל מלכיאלי: אנשים יצאו מהמבחן מפורקים.

מיכאל מלכיאלי: חודשים אנשים עזבו את מקום העבודה שלהם, ואתה מספר לנו סיפורים שאין לך אג'נדה.

מיכאל מלכיאלי: בכל מה שהפצת בתעמולת הבחירות שלך – אני אצטט דברים שאמר יושב-ראש הלשכה הקודם: אני מרוצה שזה מה שקורה, המאמצים שלנו נושאים פרי.

מיכאל מלכיאלי: אתה משתלח במכללות?

מיכאל מלכיאלי: באוניברסיטאות גם אין חובת נוכחות, וגם שם יש ירידה.

מיכאל מלכיאלי: אתה מדבר על ירידה בכמות הלימוד?

מיכאל מלכיאלי: איפה?

מיכאל מלכיאלי: הכול קרה בשנתיים האחרונות?

<אפי נוה: לא.

מיכאל מלכיאלי: גם אני סטודנט היום וגם אני הולך למבחנים לא במשפטים, בדברים אחרים.

מיכאל מלכיאלי: כשאני אגש למבחן שאני יודע מראש שרוצים להכשיל אותי – וכל הסיפורים שאתם לא קשורים – אנחנו יודעים שזה לא נכון – אני מראש ניגש למבחן באי אמון מוחלט בך כראש הפירמידה ובכל הלשכה שלך.

מיכאל מלכיאלי: איזה מסר אתה מוסר לאנשים?

מיכאל מלכיאלי: אתה משתלח על מכללות, וחזרת והדגשת את מכללת קריית אונו.

מיכאל מלכיאלי: רק טיפש יכול לחשוב שבגרות תקבע את הניסיון שלו כעורך דין - -

<אפי נוה: מפאת כבודך אני לא אענה לך.

מיכאל מלכיאלי: אתה לא חייב לענות.

<אפי נוה: מה זה "רק טיפש"?

<אפי נוה: איזו שפה זאת?

<אפי נוה: זאת שפה של חבר כנסת?

<אפי נוה: אני עובד אצלו?

<אפי נוה: אני חייב לו משהו?

<אפי נוה: מה זה השפה הזאת?

מיכאל מלכיאלי: אתה חייב תשובות לציבור.

ניסן סלומינסקי: אפי, בבקשה.

<אפי נוה: מה זה סגנון הדיבור הזה?

מיכאל מלכיאלי: אני מצטט מה אתה אמרת.

<אפי נוה: אני חזרתי בי, לבקשת היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: לא שמעתי.

ניסן סלומינסקי: מה הוא אמר?

מירב בן ארי: הוא אמר: "רק טיפש - -

מיכאל מלכיאלי: לא התכוונתי אליו.

<אפי נוה: אם לא התכוונת אלי אז בסדר.

יעקב אשר: אף אחד עוד לא האשים אותך פה שאתה טיפש.

יעקב אשר: טיפש מי שיגיד שאתה טיפש.

יעקב אשר: תן לנו קצת קרדיט לאינטליגנציה.

יעקב אשר: יש טענות אחרות, לא על טיפשות.

ניסן סלומינסקי: סיימת?

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: נדיר שיינר, בבקשה.

<נדיר שיינר: שמי נדיר שיינר, בן 31.

<נדיר שיינר: אני מובטל חדש בעקבות הדברים שעלו פה.

<נדיר שיינר: חברי אמרו כאן את כל הטיעונים הכי חזקים והכי אמתיים, אבל אף אחד לא שמע את הצד שלנו במקרה.

<נדיר שיינר: כל אחד שיושב פה צריך להסתכל על אלף חמש מאות איש חדשים שהפכו למובטלים, ונמצאים היום בבית בגלל בחירה כזאת או אחרת שלא תלויה בנו.

<נדיר שיינר: באו אלינו בקו הסיום אחרי ארבע שנים ושנה של התמחות שהשקענו בהם המון כספים.

<נדיר שיינר: לא פשוט למצוא היום התמחות בחוץ, וגם את זה עשינו.

<נדיר שיינר: בסופו של דבר הגענו לתקופה שאנחנו יושבים חצי שנה בבית ומכינים את עצמנו לבחינה שאמורה לשקף או לא לשקף את ידיעותינו.

<נדיר שיינר: הרבה אנשים העלו את המחלוקת בשאלה הזאת, האם אנחנו ראויים להיות עורכי דין.

<נדיר שיינר: מה שקרה זה שאנחנו מגיעים ומקבלים את המבחן הכי לא הוגן שיכול להיות.

<נדיר שיינר: יש פה אנשים מקצועיים שהגיעו מחברות שמכינות אותנו לבחינות הלשכה, שיבואו ויגידו שהמבחן הזה – ולא משנה איך נסובב את הנתונים – 70% נכשלים זה 70% נכשלים.

<נדיר שיינר: יש מספיק שסעים במדינה הזאת, ולא צריך שיעשו הבדלים בין סטודנט שלמד במכללה או סטודנט שלמד באוניברסיטה.

<נדיר שיינר: אנשים ישבו והשקיעו הרבה מאמץ.

<נדיר שיינר: אלף חמש מאות איש – ישבת עם כל אחד מהם בחדרי חדרים, ודיברת איתם ושאלת מי למד ומי ישב איתם במדשאות, כמו שטענת?

<נדיר שיינר: האם כל לומדי המכללות הם אדם אחד?

<אפי נוה: לא.

<נדיר שיינר: אז זה לא סוג של הכללה?

<נדיר שיינר: כי זה מה שטענת.

<נדיר שיינר: אמרת שבגלל המכללות הגענו לדבר הזה.

<נדיר שיינר: אני למדתי במכללה, ואני גאה במכללה שלמדתי בה.

<נדיר שיינר: אני למדתי ב"שערי משפט", ואני גאה בה.

<נדיר שיינר: אני השקעתי ולמדתי על חשבון הרבה דברים אחרים שיכולתי לעשות, ולא ישבתי במדשאות.

<נדיר שיינר: אני מאמין שכך גם הרבה אנשים שנמצאים פה איתי במאבק.

<נדיר שיינר: אני לא אכנס לפוליטיקה כי אני ממש לא פוליטיקאי.

<נדיר שיינר: אני אגיד לך דבר אחד: 70% זה משהו לא נתפס.

<נדיר שיינר: זאת הסיבה שכל האנשים יושבים פה ולא מבינים, אלא תופסים את הראש איך דבר כזה יכול לקרות.

<נדיר שיינר: וגם אני שואל, איך דבר כזה יכול לקרות?

<נדיר שיינר: אני לא בא לחנך פה אף אחד ולהאשים מישהו ספציפי, אבל יש פה אנשים שנפגעו.

<נדיר שיינר: אם מפעל של אלף חמש מאות עובדים היה נסגר היום, והיו נשלחים החוצה למעגל האבטלה כולם היו עומדים פה ובאים לקראתם.

<נדיר שיינר: אבל מה עושים פה לאלה שהגיעו לקראת הסוף?

<נדיר שיינר: אתה לא מכיר את כולם, וטענת שהייעוד שלהם הוא לא להיות עורכי דין - -

ניסן סלומינסקי: נדיר, תודה.

<נדיר שיינר: אני רק אגיד עוד כמה דברים - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

<נדיר שיינר: - - אנחנו באנו במטרה למצוא פתרון - -

ניסן סלומינסקי: לא, נדיר.

ניסן סלומינסקי: משפט אחד.

ניסן סלומינסקי: יש עוד כאלה שרוצים לדבר.

<נדיר שיינר: משפט אחד.

<נדיר שיינר: יש פה מספיק אנשים מקצועיים שידברו על המחדל של 70% נכשלים.

<נדיר שיינר: אני מבקש דבר אחד.

<נדיר שיינר: הוצעו פה רעיונות כלשהם.

<נדיר שיינר: בתקנות לשכת עורכי הדין יש אופציה לעשות מבחן נוסף שהוא לשיקול דעתכם.

<נדיר שיינר: תפעילו את שיקול הדעת הזה.

<נדיר שיינר: לדעתי, זה לא יכול לפגוע באף אחד, אלא רק לעזור - -

ניסן סלומינסקי: נדיר.

<נדיר שיינר: - - זה לא שולל את האופציה לפסול שאלות - -

ניסן סלומינסקי: נדיר.

<נדיר שיינר: - - זה לא שולל שום דבר.

<נדיר שיינר: אבל זה עדיין סעד שאתה יכול לפעול בו, ולהרים את הכפפה ולמצוא פתרון לכל האנשים שיצאו עם הראש למטה ומרגישים שהם סוג ב'.

<נדיר שיינר: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, שלוש דקות.

רויטל סויד: בדיון הזה שלכאורה אמור להיות רק על הבחינה הספציפית הזאת, עולים שלושה נושאים: א', איך צריכות להיראות בחינות של לשכת עורכי הדין; ב', הצפת המקצוע והמכללות שזה ממש לא לדיון עכשיו.

רויטל סויד: זה נושא מהותי, אבל לא צריך לדבר עליו עכשיו; ג', הבחינה הספציפית הזאת ומה עושים.

רויטל סויד: לגבי המהות של הבחינה – גם אני ישבתי בבית ולמדתי והסתגרתי.

רויטל סויד: גם אנחנו עברנו את הבחינה הקשה הזאת, ואני בוגרת אוניברסיטה ולא מכללה, וזה לא ממש לא משנה – כולנו יודעים בדיוק מה משמעות הדברים.

רויטל סויד: אבל אין מה לדבר על זה בכלל כי לפי החוק החדש שעבר הבחינה משתנה ולוקחת בחשבון את מה שכולנו יודעים שלומדים בעל-פה, שוכחים – אולי לא למחרת – אבל במשך הזמן הזה, ולכן כל הנושא, איך בחינת לשכת עורכי הדין צריכה להיראות לא רלוונטית כי כבר תוקן וכבר יהיה אחרת.

רויטל סויד: בנושא הצפת המקצוע והמכללות – זה נושא.

רויטל סויד: אני מבינה, אפי, שאתה מעלה אותו עכשיו.

רויטל סויד: אתה מדבר לא בשמך, אלא בשמם של הרבה מאוד עורכי דין שהם עצמם מובטלים – גם זה לא הנושא פה עכשיו בדיון.

רויטל סויד: הנושא עכשיו הוא נושא המתמחים שמתמודדים עם בחינה שלא עברו אותה, ועברו רק 30%.

רויטל סויד: אין פה אשמים.

רויטל סויד: לא מאשימים לא את הלשכה, לא את ועדת הבחינות ולא אף אחד.

רויטל סויד: רוצים למצוא פתרון.

רויטל סויד: בישיבה שעשיתי עם כמה מתמחים אמרתי להם, אל תדברו אתי לא על זה ולא על מכללות ולא על אמירות ולא על אג'נדה ולא על כלום.

רויטל סויד: בואו נראה משהו ישים שאפשר לראות מה עושים.

רויטל סויד: מה שעלה בשיחה הזאת זה שיש כשש שאלות, ואני ראיתי שלוש מהן; אחת מהן היא בתחום הפלילי, ואני יכולה עצמי להעיד עליה, שהן לא רק מבלבלות, אלא יש אפילו תחושה שהתוצאה הנכונה שגויה או לפחות לא התוצאה היחידה האפשרית ברמת דיוק כזאת.

רויטל סויד: לכן ללשכה אין מה לעשות.

רויטל סויד: אני מסכימה אתך, אפי.

רויטל סויד: אני גם רוצה לומר שלא פשוט להיות פה היום ולעבור את כל החוויה הזאת.

רויטל סויד: כל הכבוד שהגעת ותודה לך כי כך שומעים.

רויטל סויד: אבל צריכים להתייחס להשגות בצורה עניינית ורצינית.

רויטל סויד: יכול להיות שיוגשו הרבה מאוד השגות, אבל כשהמבחן הוא כזה, והתוצאה היא כזאת כל שאלה צריכה להיבדק.

רויטל סויד: זה יהיה מאוד מביך אם אף השגה לא תתקבל, ומישהו יצטרך לעתור לבית המשפט המחוזי או לבית המשפט העליון.

רויטל סויד: יכול להיות שזה היה לבחינה הקודמת – זה לא נכון לבחינה הזאת.

רויטל סויד: ואז כשתהיה התייחסות רצינית למספר שאלות מאוד מורכבות שבין היתר גם מרצים שהעבירו את הבחינות ללשכה לא הצליחו לענות עליהם, אז תהיה תחושה בקרב המתמחים שהיה להם את יומם, ניסו לבוא לקראתם, ואין לי ספק שכמה שאלות יהיו כאלה שתתקבלנה בהם גם שתי תשובות.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ישראל אליוביץ, בבקשה, שלוש דקות.

<ישראל אליוביץ: כבוד יושב-ראש הוועדה, חברי הכנסת, מתמחים יקרים, יושב-ראש לשכת עורכי הדין, מר אפי נוה.

<ישראל אליוביץ: ראשית כולנו רוצים לשכה חזקה.

<ישראל אליוביץ: חברת הכנסת סויד גנבה לי את המילים, לא נשארו לי הרבה.

<ישראל אליוביץ: פשוט להתחשב, לבוא, לשבת ולא להשתלח זה בזה.

<ישראל אליוביץ: כל אחד נמצא בתפקיד ציבורי, וצריכים להגיע להסכמים עם המכללות, עם האוניברסיטאות וחברי הכנסת והוועדה, ולהמשיך להיות חזקים.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח גדול.

ניסן סלומינסקי: חברתי יוליה מלינובסקי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: אני, כנראה, אגיד עכשיו דברים שלא תאהבו לשמוע.

יוליה מלינובסקי: אני עליתי ארצה עם רישיון עורכי דין מחו"ל.

יוליה מלינובסקי: עשיתי עשרה מבחנים של הסבה מקצועית בלי מכללות ובלי אוניברסיטאות.

יוליה מלינובסקי: התמחות – כל הדרך.

יוליה מלינובסקי: דרך אגב, זה שאתה - - - זה לא נכון כי מגיעה לך אבטלה.

יוליה מלינובסקי: אז, סליחה.

<נדיר שיינר: יש כאלה שנגמרה להם האופציה לחתום אבטלה.

יוליה מלינובסקי: יש לך אבטלה.

יוליה מלינובסקי: אני הייתי שם.

יוליה מלינובסקי: אתי קשה, כי הייתי שם.

<נדיר שיינר: אבל זה לא נכון.

יוליה מלינובסקי: אם אני בלי שפה ובלי בית ספר, מכללה או אוניברסיטה הצלחתי לעבור עשרה מבחנים שאתם לא עשיתם כי אנחנו כעולים חדשים עושים את זה - -

<קריאה: מה זה קשור?

יוליה מלינובסקי: - - וזה בסדר, ככה זה צריך להיות.

יוליה מלינובסקי: לגשת להתמחות ולגשת למבחנים וליפול במבחנים האלה פעם אחר פעם, כי מה לעשות – צריך לשבת וללמוד.

יוליה מלינובסקי: אני בהתחלה לא הבנתי את זה, כבוד היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: חשבתי שזה בקלות כזה - -

<קריאה: 71% - -

ניסן סלומינסקי: אני מבקש, רבותי.

יוליה מלינובסקי: אם אתם לא אוהבים לשמוע זה לא אומר שזה לא נכון.

ניסן סלומינסקי: מותר לאנשים גם להגיד דברים לא כמוכם.

יוליה מלינובסקי: אני מייצגת את עצמי כחברת כנסת.

יוליה מלינובסקי: אתה מייצג את עצמך שלא עברת מבחן, ומזה אתה מתוסכל.

יוליה מלינובסקי: אני לא עברתי אותו שלוש פעמים.

יוליה מלינובסקי: בפעם השלישית עברתי אותו - -

<נדיר שיינר: אל תכניסי לי מילים לפה.

<נדיר שיינר: אל תגידי שאני מתוסכל.

יוליה מלינובסקי: אתה אמרת את זה בעצמך.

<נדיר שיינר: אל תכניסי לי מילים לפה, ואל תגידי לי מתוסכל.

ניסן סלומינסקי: נדיר, אני מבקש ממך.

יוליה מלינובסקי: כל פעם שלא עברתי מבחן – ואני עשיתי את זה שלוש פעמים – פעם שלישית גלידה – הייתי מתוסכלת.

יוליה מלינובסקי: כי, כמובן, יש חצי שנה שאתה בין הכיסאות, ולא יודע מה לעשות עם עצמך.

יוליה מלינובסקי: אז עבדתי בעבודות מזדמנות באותה תקופה.

יוליה מלינובסקי: לא ישבתי ולא בכיתי.

יוליה מלינובסקי: שוב הלכתי לקורסים ולמדתי.

יוליה מלינובסקי: כל פעם בכל המבחנים שלא עברתי תמיד הייתה השמועה הרוחשת שהמבחן היה קשה שלא היה כדוגמתו.

יוליה מלינובסקי: בפעם השלישית שעברתי לא לקחתי שום קורס, אלא למדתי בעצמי.

יוליה מלינובסקי: באותן חברות שאני למדתי בהן תמיד אמרו שהלשכה טועה, ואיך הם יכולים לעשות דבר כזה, וזה לא הגיוני.

יוליה מלינובסקי: מה שלא הגיוני זה שאחרי מבחנים יש עתירות, ובדרך כלל שתיים-שלוש שאלות נפסלות.

יוליה מלינובסקי: זה לא בסדר.

יוליה מלינובסקי: זה לא מתמטיקה, אבל עדיין יש כללים.

יוליה מלינובסקי: מי שהרכיב את השאלות התרשל בנוסח כי אחר כך אנשים צריכים לעתור, ויש שיקול דעת אחר.

יוליה מלינובסקי: זה אולי נושא שצריך לבדוק אותו.

יוליה מלינובסקי: אבל טיפלתם בזה.

יוליה מלינובסקי: אני רק רוצה להגיד, חברים, אני מבינה את המצב כי הייתי בו.

יוליה מלינובסקי: אבל אם אנחנו כעולים חדשים יכולנו זה אומר שגם אתם יכולים.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אליק מגן, בבקשה.

<אפי נוה: אולי לפני שיוצא אני אגיד משפט?

<קריאה: אני מבקש לתת מילה לחברות ההכנה לפני שיושב-ראש לשכת עורכי הדין הולך.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אני הסברתי שהוא לא יכול היה להגיע, ואני אנסתי אותו להגיע לפה.

עודד פורר: עשרים דקות נתת לו לדבר.

ניסן סלומינסקי: כן, כדי שנשמע.

ענת ברקו: אז צריך מסקנות.

<קריאות: - - -

ענת ברקו: אליק, תתחיל לדבר.

<אליק מגן: אני מתמחה.

<אליק מגן: עשיתי שלוש בחינות.

<אליק מגן: הבחינה הזאת היא השלישית.

<אליק מגן: אני למדתי לכל הבחינות.

<אליק מגן: אני בוגר מכללת קריית אונו.

<אליק מגן: למרות גילי השקעתי ולמדתי.

<אליק מגן: אבל מאז כל בחינה נהיית יותר ויותר קשה.

<אליק מגן: אתה מדבר על סטטיסטיקות.

<אליק מגן: קודם כול אנחנו לא הלשכה לסטטיסטיקה.

<אליק מגן: הבחינה לא הייתה הוגנת, לא הייתה מדתית.

<אליק מגן: לא שואלים אותך שאלות ידע וליבה, אלא שאלות אזוטריות, שהן לא לעניין.

<אליק מגן: גם בנוסח ששואלים את השאלה.

<אליק מגן: מילא היו שואלים אותי – אני יודע.

<אליק מגן: אני למדתי, ואני יודע את החומר.

<אליק מגן: הבעיה היא שאתם לא מתחשבים במצוקה שאני נכנס למבחן, ויש לי 100 שאלות, ולכל שאלה יש לי דקה.

<אליק מגן: שעה וחצי ראשונות אני לא יכול לצאת להשתין כי אסור; אתה נמצא בלחץ אדיר.

<אליק מגן: אפי, אתה מייצג גם אותי.

<אליק מגן: אני נמצא תחתיך, אני מתמחה, אני נתון למרות הלשכה.

<אליק מגן: אבל אתה לא מייצג אותי.

<אליק מגן: אתה בא להכשיל אותי.

<אליק מגן: זה מה שהרגשתי.

<אליק מגן: הייתי במבחן, והרגשתי שכל מה שרוצים ממני זה שאענה תשובה הפוכה ממה שאני חושב שצריך לענות.

<אליק מגן: הבעיה הייתה שידעתי את החומר כי "מחשבות" שהכינו אותי אמרו לי לענות על השאלה בלי לראות את החלופות.

<אליק מגן: ואז אני יודע את התשובה, ומגיע לשתי חלופות נכונות.

<אליק מגן: מה לעשות – שתי חלופות זהות.

<אליק מגן: מה אני אמור לדעת?

<אליק מגן: אה, יש מילה אחת שמבדילה את חלופה א' מחלופה ב'.

<אליק מגן: ואם בלחץ הזה לא בחרתי נכון, אז אני לא יכול להיות עורך דין.

<אליק מגן: אז עשיתי התמחות.

<אליק מגן: בגיל שלי טרטרו אותי כמו לא יודע מה, והשקעתי כספים.

<אליק מגן: אפי, אתה מרוויח בתור עורך דין – אני עוד לא.

<אליק מגן: אני שילמתי לקריית אונו.

<אליק מגן: אתה יודע מה בדיוק קורה בשטח בהתמחות, אני לא צריך להגיד.

<אליק מגן: ואחרי כל זה – למה מגיע לי שתכשיל אותי?

<אליק מגן: למה לא מגיע לי שתייצג אותי?

<אליק מגן: למה מגיע שתייצג עורכי דין – ומה אתי?

<אליק מגן: אני גם מתמחה.

<אליק מגן: אני תחת הלשכה, לא?

<אליק מגן: אז למה להכשיל אותי?

<אליק מגן: אתה רוצה לסנן?

<אליק מגן: אין בעיה.

<אליק מגן: דבר עם שרת המשפטים שיש לך איתה קשרים טובים – שתסנן.

<אליק מגן: אנחנו כבר נמצאים כאן.

<אליק מגן: מגיע לנו להיכנס לשערי המקצוע.

<אליק מגן: לא צריך למנוע את זה מאתנו.

<אליק מגן: זה לא בסדר, זה לא תקין.

ניסן סלומינסקי: אליק, תודה רבה, זה היה ברור.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: אפי, אתה צריך לחזור מדבריך נגד המכללות.

נורית קורן: זה לא היה במקום.

נורית קורן: ממש לא.

נורית קורן: אני דוגמה שאם רוצים מגיעים לאן שצריך.

נורית קורן: לשבת גם כחברת כנסת וגם בוועדה למינוי שופטים זה אומר שפחות או יותר למדתי משהו.

נורית קורן: ולי אף אחד לא פרס שטיח אדום.

נורית קורן: לדעתי, המבחן מאוד קשה.

נורית קורן: הוא לא פשוט.

נורית קורן: כמו כולם יושבים ולומדים.

נורית קורן: אנחנו כבר יודעים שזה ישתנה.

נורית קורן: השאלה שלי היא כמה אפשר לומר שהמבחן הזה היה יותר קשה מהמבחן הקודם?

נורית קורן: גם בפעם הקודמת הוא היה יותר קשה.

נורית קורן: השאלה מה אפשר לעשות עכשיו בפועל כדי לפתור את הבעיה.

נורית קורן: האם יש אפשרות לעשות מבחן חוזר?

נורית קורן: אני יודעת שבלשכה אין אפשרות כזאת - -

מירב בן ארי: יש.

מירב בן ארי: בתקנות לשכת עורכי הדין סעיף 15 מאפשר להם.

נורית קורן: אני שואלת.

מירב בן ארי: אני עונה לך.

מירב בן ארי: אני אחסוך לך.

נורית קורן: עד היום הלשכה לא נתנה מבחן חוזר.

נורית קורן: עכשיו צריך לחשוב גם לתת פקטור – זה לא עוזר להרבה אנשים פה.

נורית קורן: לכן יכול להיות שיהיה הוגן לעשות מבחן חוזר פה ועכשיו.

נורית קורן: לא להמתין למועד הבא, אלא עכשיו כי זה יוצא דופן.

נורית קורן: אבל צריך לצאת עם החלטה חריגה שיכול להיות שהמבחן הזה באמת היה קשה באופן קיצוני.

נורית קורן: זאת צריכה להיות החלטה אמיצה ביותר.

נורית קורן: יש כאן אנשים שאני מבינה ששלוש פעמים לא עברו את המבחן כי בפעמים האחרונות המבחנים היו קשים מדי.

נורית קורן: יש תשובה לדבר כזה?

מירב בן ארי: כן, יש.

נורית קורן: אבל אפי צריך לענות.

מירב בן ארי: אבל כבר דיברנו על זה.

ניסן סלומינסקי: אפרת לוי, בבקשה.

<אפרת לוי: שלום לכבוד הוועדה, עורכי דין נכבדים, יושב-ראש הלשכה אפי נוה – אנחנו מכירים.

<אפרת לוי: אני לא ארחיב על חיי האישיים כי אני לא חושבת שיש במשכן מספיק טישו כדי להכיל את זה.

<אפרת לוי: אבל אני אגיד בקצרה: אני אם חד-הורית שמגדלת את שתי הילדות לבד.

<אפרת לוי: עבדתי וממיטב כספי השקעתי בלימודים למעלה ממאה וחמישים אלף שקל, להערכתי.

<אפרת לוי: אני גידלתי ילדות, עבדתי ולמדתי גם לבחינות, גם לבחינות בלימודים.

<אפרת לוי: עשיתי גם התמחות – והייתה לי התמחות מאוד קשה.

<אפרת לוי: לא הייתי שליחה.

<אפרת לוי: אני אפילו לא מדברת על כך שזה יותר עניינים אישיים של מה שאני עוברת מהתמחות להתמחות ומבחינה לבחינה.

<אפרת לוי: עשיתי יותר מהתמחות אחת בגלל הנסיבות.

<אפרת לוי: במבחן הקודם קיבלתי 64.

<אפרת לוי: ועדת הבחינות הוציאה הודעה: "לא קיבלנו שום השגה".

<אפרת לוי: נגמר.

<אפרת לוי: אין נימוקים.

<אפרת לוי: מי הוועדה?

<אפרת לוי: מי אלה אנשי הוועדה?

<אפרת לוי: תנו לנו שמות.

<אפרת לוי: השופט אלרון הוא היושב-ראש?

<אפרת לוי: סבבה.

<אפרת לוי: מי כל השאר?

<אפרת לוי: אנחנו לא מכירים אותם, לא יודעים מי הם.

<אפרת לוי: אין נימוקים, אין שמות.

<אפרת לוי: אין כלום.

<אפרת לוי: בבחינה הקודמת קיבלתי 64 – עוד שאלה אחת הייתי עוברת.

<אפרת לוי: היו שאלות שהיו מיועדות להשגות ולפסילות בשפע.

<אפרת לוי: בבחינה הזאת קיבלתי 51.

<אפרת לוי: לא למדתי, אפי?

<אפרת לוי: מ-64 ירדתי ל-51, ואתה רוצה להגיד לי שהבחינה הזאת תקינה?

<אפרת לוי: אני אם חד-הורית.

<אפרת לוי: נתתי את הנשמה שלי בשביל זה.

<אפרת לוי: אתה רוצה להגיד לי שלא למדתי?

<אפרת לוי: הילדות שלי לא ראו אותי.

<אפרת לוי: לא היה לי בית, לא היו לי חיים.

<אפרת לוי: אני לא מדברת על חגים – פסח, ראש השנה ושוב פסח וראש השנה.

<אפרת לוי: תחשבו על זה.

<אפרת לוי: אין לי חיים, לילדות שלי אין חיים.

<אפרת לוי: הן לא רואות אימא בבית.

<אפרת לוי: הן או אצל סבתא או אצל אבא שלהן כדי שאני אלמד.

<אפרת לוי: ישבתי ולמדתי גם עם "ריטלין".

<אפרת לוי: מ-64 ירדתי ל-51.

<אפרת לוי: פקטור לא יעזור לי.

<אפרת לוי: אתה מבין?

<אפרת לוי: אבל אני כן רוצה לעבוד.

<אפרת לוי: ואני לא חושבת שמי שהוציא ציונים גבוהים הוא יותר חכם כי במבחן התוצאה כשאני באה לבית משפט – אם אין לי פה, ואני לא יודעת לדבר, אז את החומר אני אדע – יופי; יש לי אותו גם ב"נבו" וב"תקדין".

<אפרת לוי: אבל לדבר, לעמוד מול שופט, לענות לצד השני – בשביל זה אני לא צריכה פקולטה, עם הכבוד.

<אפרת לוי: אבל אם נפלתי מ-64 ל-51 זה אומר דרשני, אפי.

ניסן סלומינסקי: הלב נקרע.

ניסן סלומינסקי: אפי, לפני שתדבר אני רוצה משפט אחד שיהיה סיכום של כל הישיבה.

ניסן סלומינסקי: נצטרך לשבת אולי עם השרה, אתה ואני ואולי עם עוד אנשים, ולטכס עצה.

<קריאה: מתי?

ניסן סלומינסקי: מה השאלה?

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שיתחייבו לך וזהו?

ניסן סלומינסקי: אנחנו ננסה לטכס עצה אם נצליח.

ניסן סלומינסקי: עכשיו תנסה לענות עד כמה שאתה יכול.

אוסאמה סעדי: אפשר להגיד משהו?

ניסן סלומינסקי: אמרתם כבר.

מירב בן ארי: תן לשמוע.

מירב בן ארי: מה זה יעזור אם אנחנו נדבר?

<אפי נוה: היה קודם דיון סוער, אבל חשוב לי שהמסר יועבר.

<אפי נוה: אין לי שום דבר נגד מכללות.

<אפי נוה: גם ללשכת עורכי הדין אין שום דבר נגד מכללות.

<אפי נוה: הביקורת שביקרתי קודם היא לגבי התנהלות של מכללות כלפי חלק מסוים מהסטודנטים.

<אפי נוה: שלא יובן שלא נכון – יש סטודנטים מצוינים שהם בוגרי מכללות; הם עורכי דין מצוינים.

<אפי נוה: 50% מעורכי הדין במשרד שלי, ויש לי עשרים וחמישה עורכי דין במשרד הפרטי שלי – הם בוגרי מכללות, והם עורכי דין מצוינים.

<אפי נוה: אז אין שום "עליהום" נגד מכללות, וחשוב שתבינו את זה.

<אפי נוה: אבל כולכם כאן יודעים בדיוק על מה אני מדבר, שיש סטודנטים שרשומים על הנייר ולא פוקדים את ספסל הלימודים.

<אפי נוה: אתם יודעים את זה - -

<קריאות: לא 70%.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: אפי, תנסה להתמקד במה שעלה.

עודד פורר: מה הפתרון שאתם נותנים?

עודד פורר: את הסיפורים האלה כבר שמענו.

עודד פורר: מה הפתרון?

<אפי נוה: אני רוצה להתייחס למה שנאמר כאן לגבי ההשגות – כאילו ההשגות נדחות כלאחר יד.

<אפי נוה: חשוב שתבינו – אנחנו לא יושבים בפורום שדן בהשגות.

<אפי נוה: זאת ועדת בחינות.

<אפי נוה: אתם צריכים להיזהר בכבודם של חברי ועדת הבחינות.

<אפי נוה: יש שם שלושה שופטים של בית משפט מחוזי; יש שם פרקליטת מחוז תל-אביב; יש שם עוד שני עורכי דין מהפרקליטות ופרופסור מהאקדמיה ועוד שני עורכי דין מהמגזר הפרטי.

<אפי נוה: זאת ועדה ששרת משפטים ממנה, ולא אנחנו.

<אפי נוה: האם יש פה מישהו שרוצה לומר ששלושה שופטים מחוזיים, שפרקליטת מחוז תל-אביב ועוד שני עורכי דין מהפרקליטות עובדים אצל לשכת עורכי הדין?

מירב בן ארי: זה לא היה העניין.

מירב בן ארי: זה בכלל לא העניין.

<אפי נוה: חשוב שהדברים ייאמרו.

<אפי נוה: הם עושים את עבודתם בהתנדבות.

<אפי נוה: הם אפילו לא מקבלים שכר - -

רויטל סויד: מה אתה מציע, אפי?

<אפי נוה: מיד.

מירב בן ארי: אומרת לך עורכת דין שהיא שנים בתחום שיש בעיה.

מירב בן ארי: אומרת חברת הכנסת סויד שיש בעיה בתחום.

מירב בן ארי: אז יש שלושה שופטים ופרקליטת מחוז אחת - - -

רויטל סויד: תני לו לדבר.

ניסן סלומינסקי: מירב, די.

מירב בן ארי: אבל הוא כל הזמן מדבר.

רויטל סויד: אבל הוא צריך לדבר.

מירב בן ארי: אני יזמתי את הדיון הזה ודיברתי שתי דקות וחצי.

מירב בן ארי: אז תעשי לי טובה.

רויטל סויד: בסדר, אבל הוא לא נותן לך את הפתרון.

רויטל סויד: חכי.

מירב בן ארי: אבל גם ככה הוא לא נותן שום פתרון.

<אפי נוה: יש לי פתרון.

מירב בן ארי: מה הפתרון?

ענת ברקו: יאללה, שורה תחתונה כבר.

ניסן סלומינסקי: רבותי, הוא הגיע לחלק שהוא רוצה להגיד מה אולי הפתרון.

<אפי נוה: רק תבינו לעניין ההשגות כמה זה רציני ועמד במבחן.

<אפי נוה: היו עשרים ושלוש השגות במחזור הקודם - -

<קריאות: - - -

<אפי נוה: אני אגיד לכם מה אולי אפשר לעשות, אבל אני רוצה שתבינו – זה לא דחיות כלאחר יד של ההשגות.

<אפי נוה: הוועדה דחתה.

<אפי נוה: זה עמד במבחן של בית משפט מחוזי ושני הרכבים של בית משפט עליון - -

מירב בן ארי: שמענו את זה כבר.

<אפי נוה: את אומרת, גם בית משפט עליון לא מעניין.

<אפי נוה: שני הרכבים של בית משפט עליון, שישה שופטים של בית משפט עליון - -

מירב בן ארי: אבל אמרת את זה כבר.

<אפי נוה: - - נדרשו לעניין הזה.

<קריאות: אבל זה לא המבחן הזה.

אוסאמה סעדי: אפי, אני מבקש ממך - -

<אפי נוה: מה אני מציע - -

<קריאות: - - -

רויטל סויד: בואו נשמע מה הוא מציע.

מירב בן ארי: הוא לא מציע כלום.

אוסאמה סעדי: אבל לפני שהוא יציע.

אוסאמה סעדי: אפי, אני מבקש ממך - -

<אפי נוה: מירב, אין לך פריימריס, למה את צועקת עלי?

מירב בן ארי: מה זה קשור לפריימריס?

מירב בן ארי: יש לי לב רגיש.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: באתי לפה - - - אכפת לי למי הם יצביעו?

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: תנו לאפי לסיים.

אוסאמה סעדי: אפי, אתה צודק בהרבה דברים - -

ניסן סלומינסקי: אוסאמה, תן לו לסיים.

אוסאמה סעדי: אבל הוא לא מציע.

ניסן סלומינסקי: כבר הצגת.

ניסן סלומינסקי: אפי, תנסה לסיים.

<אפי נוה: נכון לעכשיו, כמדומני עד סוף השבוע הזה, יש המועד להגשת ההשגות.

<קריאות: עד היום בלילה.

<אפי נוה: סליחה.

<אפי נוה: עד היום.

<אפי נוה: ועדת הבחינות אמורה להתכנס ולדון בהשגות.

<אפי נוה: אני מניח שעד שבוע-עשרה ימים - -

<קריאה: עד 28 בחודש.

<אפי נוה: אני מניח שעד 28 בחודש היא מתכנסת, ותיתן את החלטתה בהשגות.

<אפי נוה: אני יכול לומר לכם שלאור הדיון עכשיו ומכיוון שיש לי אמפתיה כלפי סיפורים אישיים שאני שומע של סטודנטים שלמדו ולא הצליחו לעבור את הבחינה הזאת – אני לא יכול להתייחס למקרים פרטניים, אבל אני יכול לפנות אל ועדת הבחינות ולומר שיבדקו את ההשגות בגישת בית הילל ולא בגישת - -

<קריאות: - - - כל שנה אתה אומר את זה.

<קריאות: זה לא מספיק.

<אפי נוה: אולי אני אכתיב להם מה לעשות?

<אפי נוה: אני לא יודע להכתיב לשלושה שופטים מחוזיים, ואני לא יודע להכתיב לפרקליטת מחוז.

<אפי נוה: אבל אני יכול לבקש - -

ענת ברקו: - - - זה יפתור את כל הבעיה.

ענת ברקו: קחו את הציון הכי גבוה, וממנו זה ייגזר.

ניסן סלומינסקי: ענת, אמרת את זה.

ענת ברקו: זה לא מספיק מה שמציעים כאן.

ענת ברקו: אנחנו רוצים פתרונות.

<אפי נוה: ענת, על 66% שנכשלו בלשכת רואי החשבון יש לך אותו פתרון?

ענת ברקו: עכשיו אתה יושב כאן מלשכת עורכי הדין.

ענת ברקו: כשלשכת רואי החשבון יישבו כאן תן לי להתמודד איתם.

<אפי נוה: אם אתם לא רוצים אני גם לא אפנה אליהם.

<אפי נוה: אני לא חייב.

<אפי נוה: אני מוכן לבוא ממקום שמבין את הזעקה, ולומר להם.

<אפי נוה: אני לא יודע איזה השגות הוגשו, ועל כמה שאלות הוגשו - -

<אליק מגן: על חמש עשרה.

<אפי נוה: אין לי מושג.

<אפי נוה: אבל אני יכול לפנות לנשיא ולומר לו שאם יש לו התלבטות שיהיה בגישת בית הילל, אבל אני לא מכתיב לך, אני לא מורה לך מה לעשות, אין לי סמכות להורות לך.

<אפי נוה: שיקול הדעת בסופו של יום הוא שיקול שלהם.

<אפי נוה: יותר מזה אני לא יודע לעשות.

<נדיר שיינר: מועד חוזר.

עודד פורר: מה לגבי סעיף 15?

אוסאמה סעדי: אפי, יושב-ראש הוועדה פנה אליך לקיים מפגש אתך ועם שרת המשפטים.

<אפי נוה: בשמחה.

<אפי נוה: אנחנו נפגשים באופן קבוע.

<קריאות: - - -

ענת ברקו: בכל מקרה שיהיה עוד מועד.

ניסן סלומינסקי: שמענו את ההצעות שנאמרו פה.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה מאוד שתתקיים פגישה משולשת.

ניסן סלומינסקי: ההצעות שנאמרו פה, יש לי אותן.

ניסן סלומינסקי: ננסה לראות איפה יש לנו סמכות לקדם.

ניסן סלומינסקי: מעבר לזה אני מבקש ממך שתדבר עם מי שאתה יכול לדבר.

ניסן סלומינסקי: זה לא בלשון הוראה, אלא בקשה גם מבחינתך וגם מבחינתנו - -

רויטל סויד: גם ועדת חוקה יכולה לפנות.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, גם מבחינתנו.

רויטל סויד: גם ועדת חוקה יכולה לפנות - - -

<אפי נוה: אני אעשה זאת.

<אפי נוה: הבטחתי, ואני אעשה זאת.

ניסן סלומינסקי: - - ללכת בשיטה של בית הילל.

ניסן סלומינסקי: רבותי, לא סיימנו את הדיון.

ניסן סלומינסקי: גם אם אפי צריך ללכת אנחנו יכולים להמשיך את הדיון.

עודד פורר: לא קיבלנו תשובה על הבקשה לגבי סעיף 15.

רויטל סויד: זה אצלו.

אוסאמה סעדי: אפי, הפנייה להשגות זה חשוב מאוד.

<אפי נוה: אני אפנה לוועדה, אני מבטיח.

<אפי נוה: אני אפנה ליושב-ראש הוועדה.

אוסאמה סעדי: מי שקיבל 61, 62- -

ניסן סלומינסקי: אוסאמה.

אוסאמה סעדי: - - 63 ו-64 - -

<אפי נוה: אוסאמה, הבטחתי – אני אפנה ליושב-ראש הוועדה.

אוסאמה סעדי: בחינה קשה כזאת ולא הוגנת – אתם צריכים להעביר אותם.

ניסן סלומינסקי: אוסאמה.

<אפי נוה: אני לא יודע לתת לו הוראות.

<אפי נוה: הוא נשיא של בית משפט מחוזי.

<אפי נוה: אבל אני יכול לפנות אליו.

ניסן סלומינסקי: אפי, אם אתה יודע - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אפי, כרגע תדבר רק אתי.

ניסן סלומינסקי: אומרים שיש ללשכה סמכות לעשות מבחן חוזר בזמן קרוב.

<אפי נוה: מועד מיוחד.

<אפי נוה: לא מבחן חוזר.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם אתה יודע לתת תשובה עכשיו או לא.

ניסן סלומינסקי: אם אתה יודע לתת תשובה עכשיו, תיתן.

רויטל סויד: צריך לבחון אם הוועדה תקבל את ההשגות.

<אפי נוה: אני מציע שנמתין להחלטה בעניין ההשגות - -

רויטל סויד: בדיוק.

רויטל סויד: צריך להמתין.

<אפי נוה: יכול להיות ששינוי של מספר שאלות ישנה את שיעור המעבר.

<אפי נוה: בואו נמתין להשגות.

<אפי נוה: זה לא עניין רחוק.

<אפי נוה: עד 28 בחודש אמורה להינתן החלטה בעניין ההשגות.

אוסאמה סעדי: אפי, בכל מקרה זאת מועצה ארצית.

אוסאמה סעדי: תשקלו בחיוב את העניין הזה של מועד מיוחד.

<אפי נוה: אני לא פוסל את זה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, הישיבה ממשיכה.

ניסן סלומינסקי: פתחתי ואמרתי שהוא לא יכול היה להגיע, ואני אנסתי אותו בכוח לבוא עד 15:00.

ניסן סלומינסקי: הוא נשאר עד עכשיו.

ניסן סלומינסקי: יכולתי לדחות את הישיבה, אבל לא רציתי לדחות את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: יש חבר כנסת שעדיין לא דיבר?

ניסן סלומינסקי: אם חברי חברי הכנסת רוצים לדבר אני אתן להם, ואם לא אני אעבור למתמחים.

אוסאמה סעדי: רבותי, ובמיוחד הסטודנטים והמתמחים, אני הייתי עד לפני שנה וחצי עורך דין במשך עשרים וחמש שנה.

אוסאמה סעדי: הייתי פעיל בלשכת עורכי הדין, וכל הזמן כמו יובל אלבשן עמדתי הייתה להתנגד למושג "הצפת המקצוע".

אוסאמה סעדי: אמרתי שאין הצפת מקצוע.

אוסאמה סעדי: צריך לפתוח את השערים.

אוסאמה סעדי: מי שישרוד בחיים המקצועיים ישרוד.

אוסאמה סעדי: יש כאלה שיצליחו מאוד, יש כאלה באופן בינוני, ויש כאלה שבקושי יעברו את החודש, אבל הם רוצים להיות עורכי דין.

אוסאמה סעדי: זכותם.

אוסאמה סעדי: לכן תמכתי בעניין המכללות.

אוסאמה סעדי: חברי הכנסת מטפלים עכשיו בעניין הרופאים.

אוסאמה סעדי: גם בעניין הרופאים הסטודנטים לרפואה לא יודעים מי זאת הוועדה הבוחנת.

אוסאמה סעדי: הם מגישים ערר ולא יודעים שום תשובה, אלא מקבלים תשובה "נדחה" או "עבר".

<קריאה: אבל שם אין אנשים שמקודמים לבית המשפט העליון, עם כל הכבוד.

ניסן סלומינסקי: אוי, באמת.

אוסאמה סעדי: אבל זה רופאים.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר שזה לא קשור רק לעורכי דין.

אוסאמה סעדי: אל תיקחו את זה למקומות האלה.

אוסאמה סעדי: כולנו רוצים – ואני מניח שגם אתם רוצים וגם הדיקנים רוצים – שתהיה רמה סבירה של עורכי דין.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא רוצים רמה ירודה, שאחרי כן נתחיל לטפל בהרבה תלונות של רשלנות מקצועית.

אוסאמה סעדי: לכן חשוב לנו העניין של המקצועיות.

אוסאמה סעדי: אבל בכל זאת צריך להיות הוגנים גם במבחנים.

אוסאמה סעדי: אני מתנגד למבחנים מכשילים.

אוסאמה סעדי: כנראה, זה מבחן מכשיל.

אוסאמה סעדי: אם ועדת הבוחנים - -

<קריאות: - - -

אוסאמה סעדי: אני מקבל הרבה פניות של מתמחים וסטודנטים והרבה מקרים קורעי לב.

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים לעזור.

אוסאמה סעדי: אבל גם אם ניתן פקטור זה לא בסמכותנו.

אוסאמה סעדי: אני גם לא חושב שהלשכה יכולה לתת.

<קריאה: יש הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר - -

ניסן סלומינסקי: שמענו.

ניסן סלומינסקי: לא צריך לחזור על זה עשר פעמים.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר שצריך להתייחס לעניין השאלות המכשילות ביותר.

אוסאמה סעדי: לפסול את זה, ואז זה יעביר חלק מהסטודנטים; וגם לבדוק עם שרת המשפטים את עניין המועד המיוחד כמה שיותר מהר.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אורי אלדר, בבקשה.

<אורי אלדר: חבל לי שמר אפי נוה לא פה כי הייתי רוצה גם להסתכל לו בעיניים ולהגיד את זה.

<אורי אלדר: אני יושב-ראש אגודת הסטודנטים בקרייה האקדמית אונו, ואני גאה לייצג את הסטודנטים שלי.

<אורי אלדר: אני לא אחזור על כך שיש מגמה שמראה שהמבחן נעשה קשה יותר.

<אורי אלדר: אני לא אדבר על כך שהוא לא מדתי ולא בוחן ידע משפטי, אלא זיכרון.

<אורי אלדר: אם יש ללשכה בעיה עם המכללות היא מוזמנת לפנות למועצה להשכלה גבוהה שתמצא את הפתרון – זה הרגולטור.

<אורי אלדר: זה לא אמור ליפול על הסטודנטים.

<אורי אלדר: מעבר לזה האמירות של אפי נוה, ככל שהוא טוען שהוא לא יוצא נגד המכללות, גם המשנה שלו מר משה טייב שהיה יושב-ראש אגודת הסטודנטים בשערי משפט שהוא בוגר מכללה ויד ימינו, והוא לא היחיד.

<אורי אלדר: בסופו של דבר כל האמירות על המכללות, ועל קריית אונו ספציפית, מרחיבות פערים חברתיים.

<אורי אלדר: במכללת אונו יש הכי הרבה מבני העדה האתיופית.

<אורי אלדר: אני לא משווה אותנו לשום אוניברסיטה כי בסופו של דבר אופי הסטודנטים שלנו הוא שונה מאוד ממישהו בן 23 שסיים צבא, טייל, עשה את הפסיכומטרי שלו, הלך ללמוד באוניברסיטה ויכול לעצור את החיים שלו לשלושה חודשים כדי ללמוד למבחן הזה.

<אורי אלדר: בסופו של דבר השורה התחתונה שלי היא שהמבחן הזה היה בעייתי – עם זה אין ספק.

<אורי אלדר: מעבר לזה לשכת עורכי הדין היא בעיה בפני עצמה, ואני פונה אליכם המחוקק, שתוציאו את הבחינות האלה מלשכת עורכי הדין.

<אורי אלדר: כמו שיובל אלבשן אמר, ואני מחזק את ידיו – צריך לשים אותם תחת משרד המשפטים כי בסופו של דבר אני לא יודע מה קורה בחדרי חדרים.

<אורי אלדר: אי אפשר להתכחש לעובדות.

ניסן סלומינסקי: אוריאל תנעמי, בבקשה.

<אוריאל תנעמי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אני כאן כבר פעם שנייה בוועדה כזאת.

<אוריאל תנעמי: לצערי, הוועדה הקודמת לא היטיבה עם הנבחנים.

<אוריאל תנעמי: אחרי הדברים של אפרת קשה מאוד לדבר.

<אוריאל תנעמי: יישר כוח לחברת הכנסת מירב בן ארי שדאגת לנו לדיון.

<אוריאל תנעמי: מפה צריכה לצאת אמירה: לא יכול להיות שבמשך שלוש שנים נזניח את המשפחות.

<אוריאל תנעמי: המבחנים נופלים כל הזמן על חגים, אז אנחנו לא עם המשפחות ולא עם הילדים.

<אוריאל תנעמי: אנחנו מבזבזים כספים.

<אוריאל תנעמי: אנחנו הולכים ללמוד, לא כמו שאמרו שאנחנו מזלזלים.

<אוריאל תנעמי: אנחנו קונים ספרים, הולכים לקורסים ומשקיעים את מיטב כספנו ואת מיטב מרצנו בגיל שלנו.

<אוריאל תנעמי: גם אני הלכתי ללמוד בגיל 45 כדי לשנות את הרמה שלי ואת ההתאמה שלי לשוק.

<אוריאל תנעמי: הייתי מנהל האגודה לתרבות הדיור בתל-אביב-יפו.

<אוריאל תנעמי: לדעתי, הצלחתי כל כך יפה, ואני לא חושב שכאן אי אפשר להצליח כל כך יפה.

<אוריאל תנעמי: זה שאומרים שיש הצפת המקצוע – זה לא נכון.

<אוריאל תנעמי: אין הצפת מקצוע.

<אוריאל תנעמי: לא בחנו כמה פעילים, כמה קיימים, כמה עוסקים בעריכת דין, כמה שכירים, כמה עצמאים.

<אוריאל תנעמי: זה בולשיט אחד גדול.

<אוריאל תנעמי: לכן הוועדה צריכה לקבל החלטה מה מתאים לנו.

<אוריאל תנעמי: דרך אגב, גם השרה שקד לא ידעה שציון המעבר שלנו הוא 65.

<אוריאל תנעמי: כולם 60, ואנחנו 65.

<אוריאל תנעמי: למה אנחנו צריכים להיות מורמים מעם?

<אוריאל תנעמי: הלשכה צריכה להיות גאה בכך שהרבה אנשים הולכים ללמוד משפטים.

<אוריאל תנעמי: אם המקצוע הזה מבוקש צריכים להיות גאים בכך, למה לחסום אותנו?

<אוריאל תנעמי: לכן צריכה לצאת מפה אמירה.

<אוריאל תנעמי: נושא ההשגות הוא דבר ברור.

<אוריאל תנעמי: זה הכלי הקבוע שלהם.

<אוריאל תנעמי: המבחן הזה היה קשה, ואני לא יצאתי מהבית במשך חודשיים.

<אוריאל תנעמי: הילדים שלי לא ראו אותי – לא שבתות, לא חגים, אלא רק כדי לעבור את הבחינה הזאת ולהצליח בה.

<אוריאל תנעמי: אני אומר כאן במשפט אחרון: אנחנו צריכים לצאת באמירה ולבקש ממך.

<אוריאל תנעמי: ראש הלשכה לא יושב כאן כעת, אבל אני מאמין שאתה תהיה השופר שלנו בכך שתעביר את המסר ותשפיע על העניין הזה.

<אוריאל תנעמי: מספיק, אנחנו לא יכולים יותר.

<אוריאל תנעמי: בלתי אפשרי.

<אוריאל תנעמי: אנחנו מאבדים את החיים שלנו.

<אוריאל תנעמי: אנחנו צריכים להגיע למצב שאנחנו מורידים את הציון ל-60 בפעם הזאת, לקבל את ההשגות.

<אוריאל תנעמי: היו פה שאלות משפטיות קשות שאפשר לבטל אותן.

<אוריאל תנעמי: וכך יבוא לציון גואל.

<אוריאל תנעמי: לגבי מבחן חוזר – גם כן ניתן מועד מיוחד.

<אוריאל תנעמי: אני רוצה להגיד שאני גאה להיות תלמידה של הקריה האקדמית אונו שעושה לילות כימים.

<אוריאל תנעמי: הכיתה שלי תמיד הייתה מלאה, והתלמידים לא ישבו על המדשאות כמו שהוא אמר.

<קריאות: ממש ככה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: ליאת הנדל, בבקשה.

<ליאת הלבץ: אני רק אגיד שחבל שראש הלשכה כבר לא כאן.

<קריאה: יש פרוטוקול.

<ליאת הלבץ: אני נציגת התאחדות הסטודנטים הארצית.

<ליאת הלבץ: היינו פה לפני שנה.

<ליאת הלבץ: עבדנו על הרפורמה בלשכת עורכי הדין.

<ליאת הלבץ: היה מאוד מבדר לשמוע את אפי אומר שאין לו שום נגיעה במבחן כי כשישבנו פה והכנסנו סעיף ברפורמה שנגע לשני נציגי אקדמיה בוועדה הבוחנת, אז הווריד והצעקות ששמענו פה עלו אז יפה מאוד.

ניסן סלומינסקי: מה זה שינה?

ניסן סלומינסקי: אבל הכנסנו את זה.

<ליאת הלבץ: הצלחנו להכניס כי עבדנו יחד ועשינו עבודה נהדרת, והצלחנו להכניס שני נציגי אקדמיה שיישבו בוועדה.

<ליאת הלבץ: אבל לשבת ולהגיד שאין לו נגיעה במבחן כולנו יודעים שהוא משקר.

<ליאת הלבץ: אין לי בעיה להגיד את זה.

<יעל גויסקי: לקרוא ליושב ראש לשכת עורכי הדין שקרן זה לא מכובד.

<קריאה: הוא כיבד פה מישהו?

מירב בן ארי: כמו שאומרים בשנה א' במשפטים: "חברי אינו דובר אמת".

<ליאת הלבץ: אני רוצה להוסיף דבר אחד: השרה הודיעה – ודיברנו עם הלשכה שלה – אנחנו שמחים מאוד על ההודעה שלה בעקבות הרפורמה שנדרשת שיש תקנות שצריכות לעבור.

<ליאת הלבץ: אנחנו נעבוד עליהן יחד ונמשיך להגיד את ה-say שלנו בדבר הזה.

<ליאת הלבץ: צריך לעשות משהו - -

ניסן סלומינסקי: רפורמה במה?

<ליאת הלבץ: בעקבות אותה רפורמה יש התקנות שאמורות לעבור בעניין שינוי המבחן.

<ליאת הלבץ: זה לא מאוחר מדי.

<ליאת הלבץ: יש אנשים שזה יסייע להם, וכשהמבחן ישתנה זה יסייע לבאים בתור.

<ליאת הלבץ: בסופו של דבר הסוגיה שעלתה כאן ואפי לא ענה על זה, היא איך אנחנו כרגע עוזרים לחבר'ה שנבחנו במבחן הנוכחי.

<ליאת הלבץ: אפי אמר פה שהוא יבקש מהוועדה שיקלו עם ההשגות.

<ליאת הלבץ: אני פה כבר ארבע שנים.

<ליאת הלבץ: ארבע שנים יש דיונים כאלה, וכל שנה קורה אותו סיפור.

<יעל גויסקי: הוא לא ארבע שנים יושב-ראש לשכה.

<ליאת הלבץ: בסדר.

<ליאת הלבץ: אז היה גם יושב-ראש לשכה לפניו.

<ליאת הלבץ: זה לא משנה.

<ליאת הלבץ: הלשכה זה אותו סיפור.

<ליאת הלבץ: ישבו פה כל שנה, וכל שנה אמרו אותו דבר.

<ליאת הלבץ: אנחנו נבקש מהוועדה להקל ולבדוק את ההסתייגויות בצורה מקלה יותר.

<ליאת הלבץ: כל שנה קורה בדיוק אותו סיפור – אין שום הקלה.

<ליאת הלבץ: לא מתייחסים בעין קלילה יותר על ההשגות.

<ליאת הלבץ: אז מצטערת לאכזב את כל המתמחים שעשו את המבחן הזה – אני מאמינה שגם הפעם ההשגות שלכם לא יתקבלו.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

<אפרת לוי: כל עוד יש מודעות "דרושים" לעורכי דין אין הצפה.

ניסן סלומינסקי: גברתי, ריגשת אותנו מאוד.

ניסן סלומינסקי: אז אל תקלקלי.

ניסן סלומינסקי: נאוה זיו אור, בבקשה.

<נאוה זיו אור: קודם כל העניין של הצפת המקצוע אני לא מבינה למה זה נדבק רק לסקטור של עורכי הדין?

<נאוה זיו אור: באיזה סקטור בדקו אם יש הצפה או אין הצפה?

<נאוה זיו אור: למה חסמו אותנו?

<נאוה זיו אור: למה פגעו בחופש העיסוק בגלל הכותרת של הצפת המקצוע?

<נאוה זיו אור: זה לא ברור לי.

<נאוה זיו אור: מה עם שאר הסקטורים?

<נאוה זיו אור: למה לא בודקים את שאר הסקטורים ולא עוצרים את שאר הסקטורים מללמוד?

<קריאה: חוק יסוד: חופש העיסוק.

<נאוה זיו אור: למה לפגוע בחופש העיסוק דווקא בנו, המתמחים שמתעתדים להיות עורכי דין?

<נאוה זיו אור: לגבי המכללות מאוד חורה לי – מכיוון שגם אני למדתי במכללה, ואני מודה לקריה האקדמית אונו שאפשרה לי ללמוד – אני בעלת שלושה תארים היום פלוס ניהול של מכללה טכנולוגית.

<נאוה זיו אור: למרות זאת לא צלחתי את המבחן.

<נאוה זיו אור: אני בפירוש מחזקת את ידי יתר הדוברים שאמרו שהמבחן בפירוש היה בלתי הוגן, מכשיל ומגמתי.

<נאוה זיו אור: יש פה גילדה סגורה, ואי אפשר להתעלם מהגילדה הסגורה הזאת.

<נאוה זיו אור: כולם יד ביד תומכים זה בזה, ואלה התוצאות, ואנחנו משלמים את המחיר הכבד.

<נאוה זיו אור: עוד משפט אחד לגבי עיתוי המבחנים.

<נאוה זיו אור: גם אני בעלת משפחה, ואני גם דתייה.

<נאוה זיו אור: זאת קריאה נואשת גם של בעלי המשפחות וגם של דתיים שהמבחן מתקיים סמוך לחגים.

<נאוה זיו אור: איזו סיבה הגיונית יש לקבוע מועד סמוך לחגים הכי מרכזיים בדת שלנו?

<נאוה זיו אור: אני כבר כמה שנים לא רואה משפחה ולא רואה חגים כי כל הזמן למדתי לתואר וגם את המבחן עשיתי פעמיים.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אורן טסלר, בבקשה.

<אורן טסלר: כיוון שאפי הלך אני פונה אליכם.

<אורן טסלר: יש סיבה מאוד ברורה שאנחנו כבר במשך כמה ועדות לא מצליחים לעשות שום שינוי.

<אורן טסלר: אם תיתנו לו להגיע לפה ולהאכיל בעובדות שאי אפשר להפריך או להוכיח במקום, לא תתקדמו לשום מקום.

<אורן טסלר: אני באתי היום עם עובדות כדי להפריך כל מה שהוא אמר.

<אורן טסלר: אני יכול להוכיח להם שהבחינה הזאת הייתה שונה מבחינות קודמות.

<אורן טסלר: אז יש לכם אפשרות והזדמנות חד-פעמית שאני אציג את הסיבה שהבחינה הזאת הייתה יותר קשה מכל הבחינות בעבר.

<אורן טסלר: אל תעצרו אותי.

<אורן טסלר: אני לא אבוא לפה שוב.

<אורן טסלר: סיימתי את לימודי משפטים לפני שש שנים.

<אורן טסלר: אני חמש שנים עורך דין.

<אורן טסלר: אני עוקב אחרי הבחינה הזאת במשך חמש שנים.

<אורן טסלר: לפני שנה התחלתי לקיים קורס הכנה שהיום מונה מאה וחמישים תלמידים.

<אורן טסלר: למעשה, אני יודע כל מהלך בבחינות האלה – מה הם עושים ומה יעשו בבחינה הבאה.

<אורן טסלר: בכל מקרה אני יכול להצביע לך למה הבחינה הנוכחית הייתה שונה מהקודמות.

<אורן טסלר: אבל לפני שאנחנו נכנסים לשאלה האם הבחינה קשה או לא, נשאלת שאלה האם צריך לצמצם את מספר עורכי הדין שנכנסים בשערי המקצוע - -

ניסן סלומינסקי: אל תקפוץ על זה.

ניסן סלומינסקי: עדיף שלא.

<אורן טסלר: אני חייב להסביר לך למה זה קורה.

ניסן סלומינסקי: אתה תכלה את זמנך בנושא הזה במקום לדבר על דבר שאולי אתה יכול להוסיף.

ניסן סלומינסקי: בנושא הזה כולם דיברו.

ניסן סלומינסקי: יש חופש העיסוק, ואנחנו לא נקבע לכל אדם אם יהיה עורך דין או לא.

<אורן טסלר: הטענה הזאת לא נטענה בפניך, וחבל שאתה מפספס אותה.

<אורן טסלר: בשנים קודמות היו אנשים שהוציאו 65 בבחינות ש-85% בהן עברו את הבחינה, ולמעשה, אפשר לומר שהאנשים האלה לא היו עוברים את הבחינה היום.

<אורן טסלר: האנשים האלה מידפקים על דלתות הלשכה ובוכים שאין להם עבודה.

<אורן טסלר: למעשה, הם מבקשים עכשיו לצמצם את מספר עורכי הדין באופן כזה שהראויים לא יתקבלו.

<אורן טסלר: זאת אומרת הם רוצים שיהיו יותר ראויים מהם.

<אורן טסלר: אם הייתי אומר את הדבר הזה לפני שנה וחצי שמנסים לצמצם את מספר עורכי הדין יכול להיות שהיו תובעים אותי בעוולת לשון הרע.

<אורן טסלר: אבל היום יש לי מסמך שמראה שזה לא סוד שמנסים לצמצם את מספר עורכי הדין.

<אורן טסלר: הוא פותח במשפט הבא: "הפחתה של מספר מקבלי רישיון עריכת הדין בשליש".

<אורן טסלר: תבדקו אותנו.

<אורן טסלר: הגענו לבדוק אם הם הצליחו, ואני אגיד לך מה הם עשו.

<אורן טסלר: בשנת 2013, לדוגמה, יש 99% מעבר באוניברסיטה העברית.

<אורן טסלר: היום 70% מעבר – זאת אומרת 25% לא עברו.

<אורן טסלר: למה הם לא עברו?

<אורן טסלר: מישהו שאל למה הם לא עברו?

נורית קורן: כי הם לקחו ועדה חיצונית שעשתה בחינה קיצונית.

<אורן טסלר: זה ברור שהבחינה יותר קשה, זה לא סוד.

<אורן טסלר: כל אחד פה אמר אותו דבר.

נורית קורן: היא לא קשה.

נורית קורן: היא פשוט לא הגיונית.

<אורן טסלר: אבל איך הם מקשים את זה בלי שתשימו לב?

<אורן טסלר: את לא שמה לב?

ניסן סלומינסקי: אתה צריך לסיים בעוד דקה.

<אורן טסלר: אני לא יכול לסיים בעוד דקה.

<אורן טסלר: אנחנו נשאיר את זה לפעם הבאה.

<קריאות: תסיים.

<אורן טסלר: אני לא יכול לדבר בסד של זמן כי יש פה עובדות שאולי אחר כך אצטרך לתת עליהן את הדין.

<אורן טסלר: תנו לי לסיים לדבר.

ניסן סלומינסקי: אתה לא יחידי.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נשמח לשמוע אותך - -

<אורן טסלר: מישהו רוצה שאפסיק?

<קריאה: הוא איש מקצוע.

<אורן טסלר: אני מאמין שאלה העובדות.

<אורן טסלר: אולי מפה נוכל לשנות.

ניסן סלומינסקי: אם הוא אמר שהוא יודע מה יהיה בבחינה הבאה יכול להיות שהוא היה צריך להעביר מאה אחוז אנשים.

ניסן סלומינסקי: הרי הוא ידע מה יהיה בבחינה.

ניסן סלומינסקי: למה זה לא קרה?

<אורן טסלר: למה אתה אומר שזה לא קרה?

ניסן סלומינסקי: אם זה קרה, אז נפלא.

ניסן סלומינסקי: אז למה לא סיפרת לכולם לפני כן?

<אורן טסלר: הם יודעים.

<אורן טסלר: מישהו מתכחש לזה שיש אצלי 60% מעבר של ניגשים פעם שנייה?

<אורן טסלר: כדי להיות עורך דין בשנת 2013 אתה צריך לדעת מספר חוקים מסוים.

<אורן טסלר: אבל אם אני רוצה להקשות את הבחינה אני יכול לעשות מהלך אחד שמ-90 תיפול ל-30.

<אורן טסלר: איך עושים את זה?

<אורן טסלר: יש מה שנקרא "רשימת חקיקה מוצעת".

<אורן טסלר: הרשימה הזאת אלה חוקים שמנחים אותך.

<אורן טסלר: אבל מבחינתם זה לא רשימה סגורה.

<אורן טסלר: כלומר הם יכולים לשחק איפה שהם רוצים.

<אורן טסלר: אם יש חוק שלא לימדו אותך, הם יכולים לקחת אותו ומשם לשאול שאלה.

<אורן טסלר: זה חומר שנקרא בשפה שלהם לא ליבה.

<אורן טסלר: רק בחצי השנה האחרונה היתוספו עשרה חוקים חדשים לרשימת החקיקה המוצעת.

<אורן טסלר: מה זה אומר?

<אורן טסלר: לדוגמה, חוק אימוץ ילדים משנת 1981.

<אורן טסלר: הרי ברור שהחוק הזה היה קיים לפני שנה.

<אורן טסלר: למה עורך דין שכבר הוסמך לפני שנה לא יודע את החוק הזה ואני צריך ללמד אותו, כמו לדוגמה חוק הפרוצדורה האזרחית העות'מנית?

<אורן טסלר: כל שנה מוסיפים חוקים, וזה לא נגמר.

<אורן טסלר: אם הייתה רשימה מסוימת יכול להיות שהיינו יודעים לכוון ולפגוע ב-90% מהשאלות.

<אורן טסלר: אבל זה לא הסוף.

<אורן טסלר: את הרשימה הזאת נותנים לך חודש לפני הבחינה.

<אורן טסלר: זאת אומרת אני מעביר קורס הכנה וצריך לקחת את החוקים ולהתחיל לשאוב משם מה ייתכן שישאלו אותך.

<אורן טסלר: יושב-ראש לשכת עורכי הדין אמר דבר יפה.

<אורן טסלר: מה שיפה שהוא תמיד טוען טענות, ויודע שאתם לא יודעים את התשובות.

<אורן טסלר: הוא אמר שהיו חמש-עשרה שאלות על עדכונים.

<אורן טסלר: זה לא עדכונים.

<אורן טסלר: זאת רשימת חקיקה חדשה שאתם החלטתם להכניס אותה עכשיו חודש לפני המבחן - -

<קריאה: לא חודש.

<קריאה: שבוע לפני כן, ובתוך השבוע הזה יש חג.

<אורן טסלר: אני צודק במה שאני אומר, נכון?

<קריאות: כן.

<אורן טסלר: כשאני מקבל את העדכונים חודש לפני כן אני צריך להכין אותם.

<אורן טסלר: זאת אומרת אני צריך להביא את העדכונים האלה שבוע לפני הבחינה.

<אורן טסלר: כשזה קורה זה מוציא אותך מריכוז ואתה טועה בשאלות האלה.

<אורן טסלר: אני לא אומר שלא צריך להכניס עדכונים – צריך להכניס.

<אורן טסלר: אבל זה צריך להיות בגדר הסביר.

<אורן טסלר: דבר נוסף יש בעיה מסוימת שיש רוח גבית שנוצרה מהמחזור הקודם.

<אורן טסלר: אם אתה שואל מה קרה במחזור הקודם שבו נדחו כל העתירות, אני אסביר לך מה קרה.

<אורן טסלר: יש מה שנקרא "הליך השגות".

<אורן טסלר: למעשה, אנחנו בודקים את השאלות, וכל אחד מוצא את הפינה שלו, ודרך זה אתה מגיש השגה לוועדה הבוחנת שבוחנת את ההשגות שלך.

<אורן טסלר: אבל הבעיה בהליך הזה היא שהיא לא חייבת לנמק את החלטותיה.

<אורן טסלר: כשהיא לא חייבת לנמק את ההחלטות שלה משום מה היא גם יכולה לדחות על הסף בלי לנמק.

<אורן טסלר: כשאתה מגיע איתם לבית משפט אז בית המשפט אומר לך שהיא כל יכולה, והיא לא חייבת לנמק, ואז הוא דוחה אותך על הסף ומחייב אותך במאה אלף שקל הוצאות כי אמרת שהיא לא נימקה.

<אורן טסלר: זה מה שקרה במחזור הקודם.

<אורן טסלר: ברגע שחייבו אותנו במאה אלף שקל הוצאות הם ידעו שבמחזור הבא יפחדו להגיש עתירה.

<אורן טסלר: אז הם הרשו לעצמם בפעם הזאת לקבל רוח גבית ולהרכיב בחינה קשה.

<אורן טסלר: אני די חושש ללכת עכשיו לבית המשפט בקשר להשגות האלה מהסיבה הפשוטה שאני לא רוצה עוד מאה אלף שקל הוצאות.

<אורן טסלר: יש לנו רק מקום אחד להגיע אליו, ואתם המקום האחרון.

ניסן סלומינסקי: אבל כל מה שאמרת זה כלפי הוועדה, אני מבין.

ניסן סלומינסקי: הלשכה לא רלוונטית לעניין.

ניסן סלומינסקי: כל הזמן אמרת "הוועדה".

<אורן טסלר: זה לא נכון.

<אורן טסלר: בוא נבין דבר אחד – מי שמייצג את הוועדה בוחנת הוא עורך דין שכיר בלשכת עורכי הדין, ולכן איך אתה טוען שזאת ועדה חיצונית?

<אורן טסלר: יכול להיות שאני משלם דמי חבר על משהו שהוא בכלל לא באיגוד הזה?

ניסן סלומינסקי: הוא מנה את חברי הוועדה שמרכיבים את המבחן.

<נדיר שיינר: אתם לא מכירים את זה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מכיר, אבל הוא אמר את זה לפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: דבר שאתה יכול לבדוק אותו אף אחד לא ילך לשקר.

ניסן סלומינסקי: אז אם הרכב הוועדה הוא מה שהוא אמר אז זה הרכב הוועדה.

<אורן טסלר: אני לא אומר שהוועדה הבוחנת לא עושה משהו לא כשר.

<אורן טסלר: זאת לא הנקודה.

<אורן טסלר: אני חושב שגם אם יושב-ראש לשכת עורכי הדין אומר לוועדה לעשות בחינה קשה, זה לא שיקול זר.

<אורן טסלר: זה שיקול לגיטימי של הלשכה.

<אורן טסלר: השאלה כמה זה סביר.

ניסן סלומינסקי: וכמה הם נשמעו בקולו.

<אורן טסלר: הוא אומר שהוא לא קשור.

<אורן טסלר: אז בסדר, ניקח את זה ככה.

ניסן סלומינסקי: עם הרכב שהוא אמר נראה לי לא סביר שהם ישמעו - -

<אורן טסלר: אבל בוועדה הזאת יושבים גם עורכי דין.

<אורן טסלר: אז אם יושב שם עורך דין, והוא לא קשור לאף אחד, ואף אחד לא אומר לו כלום – מספיק שלעורך הדין הזה לא טוב שיש הרבה עורכי דין.

ניסן סלומינסקי: אין לזה סוף.

ניסן סלומינסקי: אז אתה רוצה שלא יהיו עורכי דין?

ניסן סלומינסקי: יש שם שופטים, יש שם פרקליטת מחוז.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שיחברו את זה מי שלא מבין בעריכת דין?

ניסן סלומינסקי: אתה חייב שיהיו אנשים שמבינים בזה.

ניסן סלומינסקי: אם אין לנו אמון גם בוועדה הזאת יש לנו בעיה.

<אורן טסלר: אני לא חושב שלא, אבל לא צריך להתכחש לכך שעושים בחינה קשה.

<אורן טסלר: זה לא מקרי שיש פה בחינה קשה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מתכחש, אני רק אומר שהאש לא צריכה להיות לכיוון לשכת עורכי הדין, אלא אולי לכיוון הוועדה, לפי מה שאתה אומר.

<אורן טסלר: מה שיפה שכמה שיטענו שהבחינה הזאת קשה אתה אף פעם לא תצליח להבין זאת.

<אורן טסלר: היו חברי כנסת כאן שאמרו שגם הם עברו את הבחינה.

<אורן טסלר: הם לא עברו בחינה כזאת.

<קריאה: אפי נוה לא היה עובר היום את הבחינה.

<אורן טסלר: חברת הכנסת שסיפרה שניגשה לבחינה שלוש פעמים לא ניגשה לבחינה כזאת.

<אורן טסלר: אם ניקח את הטובים ביותר בלשכת עורכי הדין בכל מחזור – לא בוגרי מכללות, רק בוגרי אוניברסיטאות – וניתן להם לעבור את הבחינה הזאת יחד עם המתמחים נראה ששיעור המעבר שלהם יהיה 30%.

<אורן טסלר: אני מוכן גם לעזור להם להעלות את הממוצע שלהם, אבל אף אחד מהם לא יעבור את הבחינה הזאת.

<אורן טסלר: איך יכול להיות שמי שמנסח את הבחינה לא עובר אותה?

<אורן טסלר: ראית פעם רופא שאומר לך שהוא נותן לך בחינה ברפואה, והוא לא יודע לענות עליה?

<אורן טסלר: איך יכול להיות שמי שמנסח את הבחינה לא עובר אותה?

ניסן סלומינסקי: איך אתה יודע שמי שניסח את הבחינה לא יודע לענות עליה?

<אורן טסלר: אני מדבר על כלל עורכי הדין.

<אורן טסלר: עורכי הדין לא עוברים את הבחינה הזאת.

ניסן סלומינסקי: אני מניח כאן הנחות וכללים שלא כל כך ברורים לי.

<אפרת לוי: אני רוצה לשאול את זה אחרת:

<אפרת לוי: למה התשובות של הבחינה לא ניתנות באותו יום לאחר שהבחינה נגמרת?

<אפרת לוי: למה התשובות ניתנות רק שבועיים אחרי כן, במקרה הטוב?

<אורן טסלר: אני רק רוצה לתת דוגמה קטנה מה קורה בפועל בבחינות האלה כדי שתבין על מה אנחנו מתלוננים.

<אורן טסלר: אנחנו לא מתלוננים על הקושי של השאלה.

<אורן טסלר: יש שאלות שפשוט מנסחים אותן לא נכון, ואז מתקבלות כמה חלופות.

<אורן טסלר: זה נשמע דבר לא הגיוני, אבל זה מה שקורה בפועל.

<אורן טסלר: יכול להיות שאני ועוד שתי חברות הכנה טועים בשאלה?

<אורן טסלר: איך זה יכול להיות ששתי חברות הכנה טועות בשאלה?

ניסן סלומינסקי: אם הפורום הזה היה שונה יכול להיות שהוא היה בא אליך בטענות שהכנת לא טוב, לא לאפי.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע לתת לכם תשובות על הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות טיעון שיגידו לך שלא הכנת טוב.

ניסן סלומינסקי: אני לא בא אליך בטענות, אני רק אומר שזה לא הטיעון הזה.

<אורן טסלר: אני אתן לך דוגמה.

ניסן סלומינסקי: תן דוגמה קצרה כי כבר נתתי לאלי גבאי.

ניסן סלומינסקי: אני חייב לסגור את הישיבה בדיוק בארבע.

<אורן טסלר: אם אני אומר משפט: "בן המלך היפה".

<אורן טסלר: מיהו היפה, הבן או המלך?

<אורן טסלר: תבחר.

<אורן טסלר: נגיד שאמרת "המלך".

<אורן טסלר: עכשיו אני נותן לך ארבעה ימים לבחור את התשובה.

<אורן טסלר: אתה לא צריך לבחור באותו רגע.

<אורן טסלר: יש לך ארבעה ימים למצוא פתרון.

ניסן סלומינסקי: עזוב.

ניסן סלומינסקי: הדוגמות שלך מראות שיש כאן ועדה שרוצה להכשיל.

ניסן סלומינסקי: אז אמרת את זה כבר בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות, אני לא יודע - - -

<אורן טסלר: למה שלא נפרסם את הפתרון של הבחינה מיד בסיום הבחינה כדי שדברים כאלה לא יצוצו מהם?

<אורן טסלר: אנחנו נצמצם את הטענות האלה בחצי.

ניסן סלומינסקי: טוב, די.

ניסן סלומינסקי: אלי, דקה, כי כבר נתתי לך את זכות הדיבור.

<אורן טסלר: תודה רבה בכל מקרה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מסיימים עוד דקה.

<קריאה: הוא דיבר חצי שעה, ואנחנו לא דיברנו.

<אלי גבאי: אני מנכ"ל אגודת הסטודנטים לשעבר של הקריה האקדמית אונו.

<אלי גבאי: אני רוצה להגיד כמה נקודות בקצרה: א', המבחנים נעשים דווקא לפני חגים.

<אלי גבאי: אנחנו אנשים דתיים בעלי משפחות - -

ניסן סלומינסקי: כבר אמרו את זה.

<אלי גבאי: - - זה חלק משיקולי הוועדה.

<אלי גבאי: שנית, אפי טוען שללשכה אין שום קשר.

<אלי גבאי: יש קשר, ויש הוכחות לכך.

<אלי גבאי: אם היה זמן היינו מראים לכם אותן; דבר שלישי, המבחן צריך להיות הוגן, לא מכשיל.

<אלי גבאי: אני עשיתי בחינות ברבנות הראשית, והמבחנים קשים לא פחות.

<אלי גבאי: כל חברי כאן לא מפחדים ממבחנים קשים, אבל מפחדים ממבחנים מכשילים.

ניסן סלומינסקי: גם שם אמרו שזה מכשיל.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, יניב לנקרי.

<יניב לנקרי: אני מקדם את שינוי מתכונת הבחינה זה כמה שנים.

<יניב לנקרי: אני מייצג גם נבחנים.

<יניב לנקרי: מעט נתונים: החברים המכובדים של ראש הלשכה נמצאים כאן, והם בוודאי יכוונו לאוזנו.

<יניב לנקרי: אני מכוון לאוזני הוועדה.

<יניב לנקרי: לכן אותי פחות מעניין אם הוא כאן או לא כאן.

<יניב לנקרי: כולנו תמימי דעים לגבי שיעור הנכשלים במועד הזה.

<יניב לנקרי: זה שיעור נכשלים קיצוני.

<יניב לנקרי: זה אומר משהו מעבר לפילוח המכוער של תלמידי המכללות והאוניברסיטאות.

<יניב לנקרי: לשמחתי, היום כבר מבינים שהבחינה הזאת איננה בודקת בהכרח ידע.

<יניב לנקרי: היטיב לציין זאת פרופ' נאמן, שר המשפטים הקודם, שטען שתכליתה של הבחינה היא לבדוק את שיעור הקלוריות בזיכרון - -

ניסן סלומינסקי: אני צריך לסיים.

<יניב לנקרי: המתנתי, ואני מכיר את הנהלים.

<יניב לנקרי: ברשותך, המועד הזה זכאי לסעד.

<יניב לנקרי: אין לי פתרונות מהשרוול כי יש פה עניין של סמכויות שרה.

<יניב לנקרי: אני מזכיר פה את יושב-ראש הוועדה המנוח דוד רותם שבהגינותו כן המליץ מה שהמליץ.

<יניב לנקרי: יש לי פה המסקנות הקודמות.

<יניב לנקרי: היינו שותפים לעניינים האלה.

<יניב לנקרי: דבר אחרון, לצערי, אני תוהה למה אין נציגות מטעם ועדת הבחינות.

<יניב לנקרי: אם היא באמת ועדה עצמאית שאיננה תלויה באג'נדה למה היא לא הגיעה?

<קריאות: נכון.

ניסן סלומינסקי: הזמנו אותם, והשופט לא יכול היה להגיע לפה.

<יניב לנקרי: דבר נוסף שעמו אסיים.

<יניב לנקרי: לקרוא את האג'נדה של ראש הלשכה – שיש לי דברים נהדרים להגיד עליו מבחינת מה שהוא עושה לציבור עורכי הדין – דקה לפני שהוא נבחר שאומרת: "מלחמה אמתית בהצפת המקצוע", "הפחתת מספר מקבלי רישיון עריכת דין בשליש".

<יניב לנקרי: זה קשר אסור.

<יניב לנקרי: זאת השפעה סמויה או גלויה על חברי הוועדה הבוחנת.

<קריאות: טוב מאוד.

<קריאות: זה העניין.

<קריאות: כל הכבוד.

<יניב לנקרי: אני מסיים.

ניסן סלומינסקי: אתה אומר שאתה מסיים, ואתה לא מסיים.

<יניב לנקרי: זה דרכו - -

ניסן סלומינסקי: זה לא דרכו.

ניסן סלומינסקי: אתה חייב לסיים.

<יניב לנקרי: לצערנו, ההצעה של יושב-ראש הלשכה שהוא יפנה זה דבר שקורה פה מאז שאני מכיר אותו לפני שניים ושלושה מועדים.

<יניב לנקרי: לדעתי, הוועדה פה צריכה להתערב.

<יניב לנקרי: אין שום פסול בתלמידי המכללות.

<יניב לנקרי: הפילוח הזה הוא שגוי.

<יניב לנקרי: רוב הנבחנים הם מהאוניברסיטאות ולא מהמכללות.

<יניב לנקרי: אין פסול בזה שהציבור רוכש השכלה לאחר שעות העבודה ולא יוצא, חלילה, לתרבות רעה.

<יניב לנקרי: עם זה אין שום בעיה; אלא שאותו קטליזטור שנותנת בחינת ההסמכה איננה יודעת לנבא.

<קריאה: מהלשכה לא תצא הישועה.

ניסן סלומינסקי: אני לא יכול לשבת כאן כשהמליאה עובדת.

ניסן סלומינסקי: אני אסכם את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה אתם לא מצפים מאתנו שמחר נעביר חוק שכל מי שנבחן בבחינה הזאת אוטומטית עובר.

ניסן סלומינסקי: מראש אמרתי שאנשים יורידו ציפיות מבחינת יכולות הוועדה.

ניסן סלומינסקי: אני אפנה גם לשרה איילת שקד וגם לאפי נוה ונשתדל לשבת יחד כדי לטכס עצה בנושא, ולראות מה החוק מאפשר לנו לעשות.

ניסן סלומינסקי: ראיתי שיש הצעה למועד מיוחד.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם פקטור - -

<קריאה: פקטור הוא לא ריאלי בכלל.

<קריאות: מה לא ריאלי?

ניסן סלומינסקי: אם פקטור זה דבר ששייך לפורום של השלושה אז נדון גם בזה.

ניסן סלומינסקי: אם זה לא שייך לפורום הזה אז לא.

ניסן סלומינסקי: אלה שני הדברים שנעשה.

ניסן סלומינסקי: בנוסף לכך נצטרף גם כוועדה להמלצות לוועדה הבוחנת שבכל סיטואציה ובכל צומת ילכו בדרך בית הילל.

<קריאות: - - -

<יניב לנקרי: תעלו את זה על הכתב.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, גם את זה וגם את זה.

ניסן סלומינסקי: אני נועל את הישיבה, ומתנצל בפני אלה שרצו לדבר ולא היה סיפק בידם לדבר.

ניסן סלומינסקי: מראש אמרתי שהסמכויות שלנו בנושא הזה לא רבות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נפעיל את ההשפעה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, הישיבה נעולה.