ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 279, 2016-11-07 12:30

דוד אמסלם: שלום לכולם.

דוד אמסלם: הנושא היום הוא אגרות המוטלות על החקלאים המעסיקים עובדים זרים – ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: כדי שניכנס לדיון עצמו אני אתן איזה בריף קצר לגבי ההיסטוריה.

דוד אמסלם: אנחנו ערכנו שני דיונים, ב-20.1 וב-16.5, שבגדול מה שביקשתי, ואני אקריא את המכתב, אני ביקשתי שני דברים, אחד זה לגבי הנושא של האגרות, אני לא אלאה אתכם, לא פותחים את הדיון עוד פעם מחדש, אני ביקשתי איחוד והפחתת האגרות המוטלות על החקלאים ופישוט ההליך הבירוקרטי וגם להתאים את כמות המכסה של העובדים לנושא החקלאות, ואנחנו כרגע מדברים רק על נושא חקלאות.

דוד אמסלם: לגבי סעיף 2, משרד האוצר יבדוק אפשרות נוספת, לפיה במידה שלא ניתן להפחית את ההיטלים, ייווצר מנגנון שבו כל ההכנסות מאותם היטלים יוחזרו לחקלאים שישלמו את האגרה.

דוד אמסלם: ביקשתי גם לקבל נתונים, אורי, לא קיבלתי עד היום, אבל אני מוותר לך על זה.

דוד אמסלם: אנחנו מבינים את הנושא, תנו לנו איזה בשורה טובה.

דוד אמסלם: בבקשה, בוא נתחיל עם אורי.

<אורי שיינין: כמו שכבוד היושב ראש אמר, לא כולם מכירים פה, אבל אני יכול לומר שאליי הועבר כמה הנושא חשוב לך ממספר רב מאוד של כיוונים וככה באמת התייחסנו לזה.

<אורי שיינין: לא רק אני, לא רק המשרד שלי, גם רשות האוכלוסין ומשרד החקלאות ומשרד העבודה, שיושבים פה.

<אורי שיינין: לגבי הנושא הראשון, של איחוד והפחתת האגרות, קודם כל אני צריך לבוא ולומר כאן בשורה, שנפל דבר מאז הישיבה האחרונה שהיינו.

<אורי שיינין: אם אתם זוכרים, שנה אחורה מהיום בעצם היו לנו שלושה נושאים שעל הפרק, למען האמת שני נושאים, האגרות היה נושא, נקרא לו שולי, היה את ההיטל, היה את נקודות הזיכוי והיה את הנושא של האגרות.

<אורי שיינין: ההיטל, כזכור, תודות גם לחלק מהיושבים פה בחדר - - -

איתן ברושי: יש להם שמות.

<אורי שיינין: כבוד חבר הכנסת איתן ברושי, שיושב פה, ועוד, שהיו אחראים לקידום הצעד הזה, בעצם הוא בוטל בהוראת שעה לחמש שנים, שהתחילה כבר מ-2016.

<אורי שיינין: בנושא נקודות זיכוי אז שר האוצר הודיע לבג"צ שבכוונתו, במסגרת התקציב הנוכחי לקדם צעד שהוא הדרגתי.

<אורי שיינין: יש את העמדה של החקלאים, או נגיד גם של חלק מארגוני העובדים, שבאים ואומרים להחזיר את נקודות הזיכוי, את העמדה של המדינה שהייתה כנגד ושר האוצר קבע, אנחנו נחלוק באמצע.

<אורי שיינין: הוא אמר שהוא ישריין לנושא הזה תקציב במסגרת התקציב הקרוב, רק שהדרך לעשות את זה היא במסגרת דיוני התקציב.

<אורי שיינין: באופן עקרוני הנושא משוריין, בשל רגישות הנושא אני מעדיף דווקא לא להרחיב על זה את הדיבור מעבר למה שנאמר כאן, ואני מבקש גם מיתר הנוכחים ומכבוד היושב ראש לא להרחיב שם יותר מדי את הדיון.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של נקודות הזיכוי?

<אורי שיינין: ובנושא השלישי של האגרות, מבחינת עלויות משקיות פוטנציאליות לחקלאים, אז ההיטל היה סדר גודל של בערך 500-600 שקל לחודש לחקלאי, נקודת הזיכוי בין 0 ל-250, תלוי כמה מושת על החקלאי וכמה על העובד הזר, והאגרות זה סדר גודל של 100 שקלים.

<אורי שיינין: אז מתחילת השנה, מתוך סל של 850 שקל - - -

<קריאה: איך 100 שקלים?

<קריאה: 100 שקלים אם יש לך עובד אחד.

<אורי שיינין: אני אומר, אני מסתכל על עובד אחד, העלות פר עובד.

<אורי שיינין: סליחה, אני אתקן את עצמי, העלות פר עובד הייתה 850 שקל לחודש, אנחנו כיום נמצאים בסיטואציה שבה בסופו של התהליך אנחנו נהיה בסדר גודל של עלות שאת ההיטל הורדנו, את ה-500-600 שקל הורדנו, את נקודות הזיכוי הורדנו, 0 עד 250, תלוי את מי אתה שואל, זה גם משתנה בין חקלאים ובין עובדים, ולכן אני מגיע לנושא של כמה אתה משלם.

<אורי שיינין: נשאר האגרות ונשארה נקודת זיכוי אחת מתוך ה-2.25, נקודת זיכוי או נקודה ורבע, אני לא זוכר מה הייתה הסגירה הסופית.

<אורי שיינין: בשבועות ובחודשים האחרונים ניסינו לייצר איזה שהיא עבודת מטה שמנסה לראות אם אנחנו יודעים להגיע להסכמות, על מה שאפשר, כי על הסוגיות האלה כן ניתן מענה, אפשר לומר לא מושלם, לטענת חקלאים, אפשר לומר לא מושלם גם מצד הדרג המקצועי באוצר, אמרתי גם את דעתי בצורה מפורשת, אבל זה מה יש, זה כבר הוכרע.

<אורי שיינין: אבל לגבי הסוגיה השנייה, שהיא סוגיה מאוד מהותית, וכבוד היושב ראש שם על זה דגש במכתב שלו, שזה באמת להסתכל על כל הנושא של החקלאות והתעסוקה בחקלאות באופן קצת יותר רחב, דווקא בנושא הזה אני חושב שאנחנו יודעים, לפחות את הבעיות אנחנו יודעים כולנו פחות או יותר לסמן.

<אורי שיינין: יש כאלה ששמים דגש על בעיות מסוימות יותר מבעיות אחרות, אבל אין חולק על מה הבעיות שקיימות.

<אורי שיינין: אם ירשה לי כבוד היושב ראש, אני אציג בכמה דקות עבודת מטה שהתחלנו לעשות פה במשרדים.

<אורי שיינין: אנחנו גם רצינו לשלוח מסמך לוועדה, הוא נמצא בשלבי טיוטה מאוד מתקדמים, לא שלחנו אותו כי לתחושה שלי לא כל המשרדים עדיין הרגישו בנוח עם כל מה שכתוב שם והעדפתי לא לשלוח משהו שהוא אוצרי מדי, שלא יגידו 'לא, אבל זה לא על דעתי'.

<אורי שיינין: אני רוצה לשלוח מסמך, כמו שביקשת, שיהיה על דעת כולם, אבל אני כן יכול לתאר בקווים כלליים.

<אורי שיינין: היום שיטת ההעסקה שקיימת בחקלאות אומרת שיש מכסה שנקבעת על ידי הממשלה, שזה עוד מהיום הראשון שבו יש עובדים זרים בישראל והמכסה הזאת מוקצית לחקלאים בשיטה שהיא מחולקת על ידי רשות האוכלוסין על בסיס המלצות של משרד החקלאות.

<אורי שיינין: למשרד החקלאות יש איזה שהוא מודל נורמטיבי שבא ואומר, כביכול אם אין לי מכסה אין לי שום מגבלות כמה עובדים אני צריך לתת לכל חקלאי, על בסיס מה הגידול שלו, כמה דונם יש לו, מתבסס על נתוני מפקד של למ"ס ואז עושה אגרגציות ודוחס קצת - - -

<קריאה: מה למ"ס?

<קריאה: משהו חדש.

<אורי שיינין: על בסיס מפקד.

<קריאה: לפי הלמ"ס משהו?

<קריאה: יש פה חבר'ה של משרד החקלאות, אולי שהם יסבירו על הפאנץ' ש - - -

<אורי שיינין: לא, זה לא - - -

<קריאה: לא, כי הוא לא מדייק.

<קריאה: זה הפררוגטיבה של - - -

<אורי שיינין: תתקנו אותי אחרי.

דוד אמסלם: חבר'ה, שנייה, שנייה.

דוד אמסלם: תנו לאורי לסיים.

<אורי שיינין: בכל אופן על בסיס ההמלצות האלה רשות האוכלוסין מקצה את העובדים לחקלאים.

<אורי שיינין: מטבע הדברים בענף החקלאות, למעט מקצועות כמו רפת, שבהם יש לך עבודה סדירה וקבועה, לא משתנה יותר מדי בין יום ליום ובין שבוע לשבוע, בטח לא בין חודש לחודש, רוב העבודות בענף החקלאות, בענף הצומח הן עבודות שיש חודשים שהם חודשים עם עצימות - - -

<דובי אמיתי: אבל זה לא נכון.

מיכל רוזין: עונתיים.

<דובי אמיתי: זה לא נכון.

<דובי אמיתי: לא בכל הענפים.

<דובי אמיתי: בירקות ובפרחים זה אינטנסיבי, כל השנה עובדים.

<דובי אמיתי: אולי בהדרים ובפירות בלבד.

<אורי שיינין: בכל אופן, יש מקומות שבהם זה - - -

דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש לא להפריע לו.

דוד אמסלם: תרשום לך את ההערות.

<אורי שיינין: זה יוצר מצב שלחקלאי הרבה פעמים יש מכסה שלפעמים הוא צריך יותר מהמכסה ולפעמים הוא אפילו צריך פחות מהמכסה, אבל הוא נמצא עם מכסה שנמצאת אצלו ביד.

<אורי שיינין: מה זה יוצר?

<אורי שיינין: זה יוצר סיטואציה שבה חקלאי צריך לשלם 12 חודשים לעובד, גם כשהוא לא צריך אותו, וכשהוא צריך או צריך עוד כמה, אין לו מאיפה לקחת.

<אורי שיינין: יש לזה פתרונות.

<אורי שיינין: זה לא שאין בכלל פתרונות לדבר הזה, לרשות האוכלוסין יש נהלים שמאפשרים לפתור את זה.

<אורי שיינין: בפועל זו מסכת בירוקרטית שמקשה על ההתנהלות השוטפת של החקלאים.

<אורי שיינין: אמר פה בדיון הקודם נציג אחד מארגוני החקלאים.

<אורי שיינין: הוא אמר, 'תנו לנו להתנהל עם העובדים כרצוננו , אני צריך עוד כמה אלפי עובדים בודדים ואני אסתדר', זאת אומרת 'אני לא צריך אפילו את ה-42 הנורמטיבי כביכול' ואני לא נכנס פה כרגע לשאלת המכסה.

<אורי שיינין: הסיטואציה הזו יוצרת לחצים על החקלאי מצד אחד, נגיד הוא צריך עובד לשמונה חודשים ויש לו עובד ל-12 חודשים, מה הוא יעשה בארבעה החודשים האחרים?

<אורי שיינין: אז יש אחת משתיים, או שהוא מוצא פתרון עם חקלאי חבר שלו שגר באותו יישוב, וגם זה, אתה הופך את החקלאי פתאום לסוג של קבלן כוח אדם, סו קולד.

מיכל רוזין: או עבריין, אסור לו.

<אורי שיינין: מה הכוונה?

<אורי שיינין: במקום להתעסק בלגדל פרחים, הדרים, אפרסק, הוא פתאום צריך להתעסק ב'אני צריך למצוא עבודה לבחור שלי'.

<אורי שיינין: זו לא עבודה שלו, סתם בגלל רגולציה ממשלתית יצרת לו עבודה נוספת.

<אורי שיינין: לחילופין הוא ינסה ללחוץ כמה שיותר את השכר כלפי מטה, אחרת הוא ייכנס להפסדים, אם הוא יצטרך לשלם לעובד שאין לו מה לעשות איתו, סתם עובד שנמצא.

<אורי שיינין: אנחנו רואים את זה בכמה מקומות, אנחנו רואים את זה מהצד השני, לא יושבים פה נציגי עובדים זרים, אבל תמיד בדיונים מהסוג הזה מגיעים קו לעובד ומען והעובדים הזרים עצמם ומלינים מפה ועד להודעה חדשה, על 'כמה בעיות יש לנו, שלא משלמים לנו שכר כראוי'.

<אורי שיינין: אני עכשיו לא נכנס לכן נכון, לא נכון, זה לא מעניין אותי, פשוט זה מה שאנחנו רואים.

מיכל רוזין: מה זה רלוונטי ל - - -

<קריאה: לא, אין פה שום רלוונטיות.

מיכל רוזין: מה הרלוונטיות?

<אורי שיינין: כשאתה מייצר סיטואציה, אם לי יש עובד שמייצר לי תפוקה כל חודש, אז התיאוריה הכלכלית הבסיסית זה, לא יודע, הוא מייצר לי ב-1,000 שקל, אני אשלם לו 900 ו-100 שקל יישאר לי רווח לעצמי, בסדר?

<אורי שיינין: סתם כדוגמה.

<אורי שיינין: אבל אם לי יש עובד שאני צריך לשלם לו 900 שקל - - -

מיכל רוזין: קיבלו פרס נובל על כלכלה פסיכולוגית, הכלכלה שאתה - - -

<אורי שיינין: לא, זה לא כלכלה, אני עושה פה משהו - - -

מיכל רוזין: לא, אבל הבעיה עם המכסות היא אחרת, היא לא קשורה להלנת שכר.

<אורי שיינין: לא, עזבי שנייה מכסות, אני לא מדבר על המכסה, גם אם יש מכסה אינסופית ואני מחייב אותך להעסיק 12 חודשים הבעיה שאני מתאר קיימת.

מיכל רוזין: אבל הבעיה העיקרית של מכסות זה שאתה מחייב אותי מראש להגיד כמה אני צריכה ואז אתה שואל אותי כמה ואני אומרת שתביא לי 20, גם אם אני צריכה עכשיו 12 או 13, כי אם מגיע לי 20, אני לא אקח 20?

מיכל רוזין: זאת בדיוק הבעיה של המכסות.

מיכל רוזין: במקום שכל אחד יגיד כמה הוא צריך, בזמן אמת, ואז לא יהיה לא עודפים ולא חוסרים, כי אחד לוקח 20 כשהוא צריך 12 ואחד שצריך 20 מקבל 10 כי זה מה שהמכסות החליטו.

מיכל רוזין: זה מה שעקום בשיטת המכסות - - -

<אורי שיינין: אני מסכים שמה שאת אומרת הוא גם אחת הבעיות.

מיכל רוזין: אתם יוצרים הצפה של השוק במקום אחד וחסר במקום שני, מה שיוצר את הניודף, הופך לסחר והופך לתופעות רעות.

<אורי שיינין: אני מסכים במאה אחוז ששיטת ההקצאה של - - -

מיכל רוזין: למה שחקלאי ייקח עובדים יותר ממה שהוא צריך?

מיכל רוזין: הוא הרי צריך לשלם עליהם.

מיכל רוזין: אבל אתה מחייב אותו ברגע שאתה אומר מגיע לך 20, הוא מפחד שאם הוא ייקח פחות בשנה הבאה כבר יירשם לו שהוא לקח פחות והוא יקבל מכסה פחות.

מיכל רוזין: כל השיטה היא שיטה לא טובה.

<קריאה: יקרה ולא טובה.

<אורי שיינין: נחלק בין שני דברים.

<אורי שיינין: מה שאת מדברת וגם אני מדבר עליו הוא - - -

מיכל רוזין: חסרת היגיון.

<אורי שיינין: תנו לי באמת, אני לא אומר דברים שאמורים להפתיע מישהו.

איתן ברושי: את אומרת את הדבר הנכון.

מיכל רוזין: אני אומרת את זה כבר ארבע שנים.

איתן ברושי: אבל אתה אומר פה דברים שהם לא הדיון עצמו ואתה מושך אותנו.

<אורי שיינין: לא, הדיון הוא בהחלט הדיון עצמו.

דוד אמסלם: חבר'ה, אם אני מתנתק דקה זה לא - - - אני לא פותח את הדיון, רבותיי.

דוד אמסלם: אני עשיתי שני דיונים בנושא הזה, לפעמים הח"כים מתחלפים, אבל אני נשאר, תזכור תמיד, אז אני לא הולך צעד קדימה שניים אחורה.

<אורי שיינין: להיפך, זה שני צעדים קדימה.

דוד אמסלם: לא, מבחינת הדיון.

דוד אמסלם: הוא שאל אותו שאלה, אנחנו כבר שמה, אבל בוא תתקדם.

<אורי שיינין: בכל אופן, הבעיות האלה ובעיות נוספות, אני לא הולך לפרט פה את הכול כדי לא להלאות, גם מה שחברת הכנסת רוזין אמרה, מביאה לתובנה שיכול להיות שהשיטה הזאת, אולי, יכול להיות, היא הרע במיעוטו, שהיא השיטה הכי טובה שיש, שכל יתר השיטות האחרות הן פחות טובות ממנה.

<אסף לוי: כשהמשאב במחסור אין ברירה צריך לחלק, לפעמים גם באופן לא יעיל.

<אורי שיינין: יכול להיות שזו השיטה הכי טובה במצב הקיים - - -

דוד אמסלם: אורי, אנחנו דיברנו על זה אז.

מיכל רוזין: יכול להיות שיש שיטה הרבה יותר יעילה.

<אסף לוי: לא, כשיש משאב במחסור.

דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לסוגיה, אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: מה הבעיה?

דוד אמסלם: הבעיה היא כזו, הרי לכאורה אנחנו מבינים את הצורך להגביל את כניסת העובדים לישראל בהנחת העבודה שאתה אומר 'תשמע, יש לנו עובדים'.

דוד אמסלם: עכשיו, הוא שאל אותך שאלה קודמת, חקלאי הרי לא יעסיק עובד שהוא לא צריך אותו, הוא משלם לו.

דוד אמסלם: כאן הסוגיה שאני חושב שאתם טועים.

דוד אמסלם: אזרחי מדינת ישראל לא באים לעבוד בחקלאות, וכאן כנראה זה הוויכוח.

דוד אמסלם: אתה עכשיו אמרת לי 'תשמע, דודי, יש נתונים', בפועל אם הוא הגיע לכאן מהמושב, כבר פעם שלישית, והוא זועק, 'תשמעו, חבר'ה, יכול להיות שיש לכם דיווחים אבל הם לא אצלי וזה לא אצלי', אז כנראה שמשהו פה לא מסתדר.

דוד אמסלם: אני מאמין באמונה שלמה שעובדים ישראלים בעבודות הנמוכות, לא בניהול, גם בחקלאות יש תפקידי ניהול, שגם מרוויחים קצת יותר, זה גם נחמד, לא חייבים לבוא ולקרוע את הגב, אבל אני מניח שאם הוא עכשיו צריך לקטוף בצל, אני מניח שלא הרבה ישראלים יילכו לשם.

מיכל רוזין: לנכש בוטנים, זה סיוט.

דוד אמסלם: הסיפור לשם הולך.

דוד אמסלם: הוא קוטף פרחים, לא הרבה ישראלים קוטפים פרחים, לנהל את המשתלה, אתה צודק.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, לפעמים אנחנו מסתכלים על הסטטיסטיקות, אין לי מושג מאיפה הן באות, אבל כנראה בסוף החולה מת למטה, בסטטיסטיקה זה יוצא הכול טוב, אבל בסוף הוא מת.

דוד אמסלם: זה מה שאמרתי אז.

דוד אמסלם: לכן אני כאן בסוגיית המכסות ביקשתי שתשבו איתם, לא בוועדה, בגלל שכרגע זו שאלה מנהלית, היא לא שאלה של האגרות עדיין.

דוד אמסלם: אני חושב שבסופו של דבר צריך לשמוע את הקליינטים, כרגע המצב הוא אבסורד, כמו שהם תיארו, הם עסוקים בלהעביר אחד לשני לך תדע מה קורה שם, עוד מעט נפתח שוק שחור - - -

<קריאה: זה קיים, מתפתח.

דוד אמסלם: משהו הזוי.

דוד אמסלם: אני אומר, אתה בא, רוצה שמונה עובדים?

דוד אמסלם: ברגע שאין מגבלה אתה תיקח את השמונה, מה שאתה צריך, אתה לא צריך אתה תחזיר אותם.

דוד אמסלם: אתה לא תשלם אותם ולא תעביר אותם להוא כי להוא יש את שלו.

דוד אמסלם: ואם בכל העסק הזה נכנסו איזה עוד 1,000 עובדים שהם נכנסים, הם מה שנקרא באבטלה חיכוכית, אז לא קרה כלום, לא קרה כלום.

דוד אמסלם: אני לא רואה ישראלים צובאים שם.

דוד אמסלם: לכן אנחנו בונים תיאוריות ועושים רגולציה ואנחנו מביאים נתונים, אבל אני מרגיש שזה תכל'ס לא - - - משהו לא טוב.

<אורי שיינין: כמו שאמרת, אני לא רוצה ללכת אחורה בדיון, כן יש עובדים או אין עובדים, בסוף מה שאנחנו יכולים לעבוד אל מולו והנתונים שאנחנו יכולים להתבסס זה בסוף הנתונים שאנחנו לומדים מהם וזה נתוני הלמ"ס וזה נתוני הביטוח הלאומי והם כן מראים בצורה חד משמעית, וזה לא משהו שנתון למחלוקת, שיש עובדים ישראלים שעובדים, זה לא שאין.

<אורי שיינין: תמיד היה ותמיד גם יהיה כנראה, זה בסדר.

<אורי שיינין: מה שאני מסכים איתך וגם מסכים עם חברת הכנסת רוזין, ואני חושב שגם יש על זה הסכמה מצד החקלאים, זה שהשיטה הקיימת לא אופטימלית.

<אורי שיינין: יכול להיות שאין אף שיטה אחרת יותר טובה, אבל השיטה הקיימת - - -

<אסף לוי: כל עוד המשאב במחסור.

<אורי שיינין: לא, השיטה הקיימת, לא משנה, בסדר, בעולם שבו יש מכסות.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשאין משאבים במחסור אין דיון פה.

דוד אמסלם: כשיש קונה מרצון ומוכר מרצון אנחנו לא מתערבים.

מיכל רוזין: אני חושבת שאתה תביא פחות עובדים ככה.

<אורי שיינין: יכול להיות, אני לא מנסה - - -

מיכל רוזין: אני בטוחה.

דוד אמסלם: אבל בואו נתקדם.

<אורי שיינין: לכן אני אומר, אנחנו רוצים לייצר מצב שבו יכולת ההתאמה בין הצרכים הספציפיים של החקלאי לבין ההתאמה של כמה הוא מקבל תשתפר.

<אורי שיינין: איך עושים את זה?

<אורי שיינין: יש הרבה כיוונים.

דוד אמסלם: אבל, אורי, אני אסביר מה מפריע לי בדיון.

דוד אמסלם: זה מה שדנו ב-20.1 ואחרי זה חידדתי את זה ב-15.6 ואנחנו עכשיו בנובמבר ועדיין מדברים על האופטימיזציה של ההקצאה או האופטימיזציה של ה - - -

<אורי שיינין: אז אני רוצה - - -

דוד אמסלם: כבר היינו שם.

<אורי שיינין: אל"ף, אני חושב, יגידו אחרת החברים פה מהמשרדים האחרים, אבל לא נראה לי שהם יגידו אחרת, לראשונה התכנסנו ודנו בצורה באמת פתוחה - - -

דוד אמסלם: מה החלטתם?

דוד אמסלם: אתה רוצה שאני אקריא לך את הפרוטוקול?

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: הרי הבאנו לכאן את משרד החקלאות ודיברתי עם הגברת וביקשתי שתשבו כולכם, אמרתי לכם אפילו העוגיות עליי, אמרתי שתתייעצו, שהחקלאי יעסוק בגידול החקלאות ולא יבוא לי לפה ואתם תעזרו לו בגלל שזה התפקיד שלכם.

<אורי שיינין: מצוין, זה בדיוק מה שאנחנו גם רוצים.

דוד אמסלם: אז מה החלטתם?

<אורי שיינין: יש כמה כיוונים, אני לא אכנס פה בפירוט רב יותר, אני אגיד בטייטלים.

<אורי שיינין: כיוון אחד הוא לבוא ולומר את הדבר הבא, יש לנו היום שיטה שעובדת בצורה טובה בבניין, שזה תאגידים, מה היתרונות שלה?

<אורי שיינין: זה שהמעסיק בקצה עובד מול תאגיד והוא יכול לדרוש כמה עובדים שהוא רוצה.

<קריאה: להעלות לנו את העלויות עוד יותר.

<דובי אמיתי: אני חושב ברצינות, אם מותר לי הערה.

<דובי אמיתי: מותר לי?

דוד אמסלם: עוד לא.

דוד אמסלם: הוא בזכות דיבור, בואו נשמע אותו.

<דובי אמיתי: אם אני פותח את ההקלטה, אולי מזכירת הוועדה תזכיר לנו, לפני ארבעה חודשים זה מה שהוא אמר, אותו דבר.

<דובי אמיתי: אותו סיבוב.

<אורי שיינין: אבל, דובי, תן לי טיפה רספקט שאני אומר לך דברים שלא שמעת.

<דובי אמיתי: די, מספיק.

דוד אמסלם: דרך אגב, מותר לו לחזור על כמה דברים שהוא אמר לפני ארבעה חודשים.

<דובי אמיתי: אבל זה אותו דבר, זו אותה הקלטה.

דוד אמסלם: בוא נשמע, נשמה.

<אורי שיינין: שיטה של תאגידים, שבה אתה אומר שהחקלאי הוא לא המעסיק, החקלאי שוכר את השירותים.

<אורי שיינין: מה היתרונות שיש?

<אורי שיינין: ים של יתרונות.

<אורי שיינין: הוא פותר לך את כל העיסוק של החקלאים, מייצר להם ודאות.

<אורי שיינין: מה החיסרון שלה?

<אורי שיינין: אם לא תדע לעשות התאמות, לפחות אם אתה עושה copy paste למה שקורה בבניין, החיסרון זה שאתה מייצר עלות לחקלאי, לפחות עלות שעתית, לא יודע אם עלות שנתית.

<קריאה: זה לא רק עלות, יש עוד חששות.

<אורי שיינין: נכון, אני אומר בכותרות.

<אברהם דניאל: זה קומיסרים, אפשר קומיסרים גם.

<אורי שיינין: אפשרות אחרת היא ללכת ובמקום לעשות מכסות לחקלאי אני אעשה מכסות אזוריות ואני אקבע, נגיד אזור הערבה, אזור רמת הנגב, אזור השרון, יקבלו כך וכך עובדים ואז העובד מקבל היתר לעבוד באזור גיאוגרפי מסוים, כל חקלאי באזור הזה, במגבלות ודברים כאלה, כדי שלא החזקים יטרפו את החלשים, והוא יוכל להעסיק מתוך המכסה הזאת - - -

מיכל רוזין: מה המשמעות?

מיכל רוזין: אתה עושה העתק-הדבק מהסיעוד, שבכלל זה היה משהו - - -

<אורי שיינין: לא העתק-הדבק מהסיעוד, זה מודל קצת שונה.

<אורי שיינין: הרעיון הוא שאתה מצד אחד מאפשר לחקלאים לנייד עובדים בקלות וגם לעובדים להתנייד בקלות, מצד שני אתה לא יוצר מצב שבו נגיד אם היית פותח את זה לחלוטין כנראה לא היה עובד זר אחד בערבה.

<אורי שיינין: אתה תצטרך לעשות את זה בחוכמה.

<אורי שיינין: אפשר לעשות את זה גם ענפי, אפשר לערבב בין ענפים.

<אורי שיינין: נגיד יש ענפים שעיקר העבודה בחורף וענפים שעיקר העבודה בקיץ, אז אפשר לעשות איזה מיקס כזה של עובדים.

<אורי שיינין: זה כיוון אחד.

דוד אמסלם: אבל, אורי, אני אחזור חזרה.

דוד אמסלם: אתה מדבר על הרבה מודלים לכאורה.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, עוד הפעם, למה אתה לא פותח - - - בוא תנסה, בוא ננסה, יכול להיות שאני טועה, אבל אני בעמדה של בואו ננסה ובסוף ההיגיון גובר על הכול.

דוד אמסלם: סמוך עליי.

דוד אמסלם: אני מבין שיש בעיה בעבודות הכפיים בחקלאות.

דוד אמסלם: אני מבין.

דוד אמסלם: יש עבודות מקצועיות, אני מסכים איתך, יכול להיות שברפת לחלוב זו עבודה מקצועית, משלמים יותר ובא איזה חייל משוחרר, בגלל שיכול להיות שזה במסגרת העבודה המועדפת והוא בא, יכול להיות, אבל בשאר המקומות זה לא עובד כנראה, ובעובדה, לא בקטיף.

דוד אמסלם: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אני הלכתי לבקר אצל מישהו, באחד המטעים שלו.

דוד אמסלם: ראיתי שני דברים, אמיתי, אחת, שבאחד המקומות לא היו עובדים, אז באה הבת של בעל המטע וקטפה, מסכנה, ראיתי אישה בגיל העמידה, עם התרמיל, קוטפת ומה שהיא הצליחה היא הלכה למכור, ואני רואה את הפירות.

דוד אמסלם: למטע השני שדילגתי, לאותו חבר היו עובדים, רק תאילנדים, והם קטפו.

דוד אמסלם: לא ראיתי ישראלי אחד.

דוד אמסלם: ראיתי את זה בעיניים שלי, נסעתי לראות.

דוד אמסלם: אני מאמין בזה, הישראלים, אני לא רוצה שהילד שלי יעסוק בקטיף, אני רוצה שהוא יהיה פרופסור באוניברסיטה.

דוד אמסלם: אני מניח שגם אתה, אם היית נהנה מהקטיף לא היית יושב באוצר ואני לא הייתי יושב בכנסת, שנינו היינו קוטפים באיזה מקום.

דוד אמסלם: כנ"ל פרחים.

דוד אמסלם: אני אספר לך סוד קטן, כשהייתי נער אני עבדתי בחקלאות, הרבה מאוד שנים, בבצל, עבדתי בבוטנים, קטפתי פרחים, עשיתי המון דברים.

דוד אמסלם: אני יודע כמה זה קשה, אני גדלתי בעיירת פיתוח שגידלו אותה בכלל והצמיחו את עיירת הפיתוח כדי שהם יהיו העובדים של המושבניקים והקיבוצניקים באותה תקופה, אז היינו באים לעבוד, אחרת לא היה לנו מה לאכול.

דוד אמסלם: אני זוכר איך הייתי חוזר מהבצל, כל הכתפיים והגב שלי כאבו והייתי כולה בגיל 16.

דוד אמסלם: מה, אתה רואה עכשיו ילד או בחור בגיל 30 עם משפחה הולך קוטף בצל?

דוד אמסלם: אני לא רואה אותו שם.

דוד אמסלם: מה לעשות?

דוד אמסלם: הפרי לא מחכה לנו, יש לו את הקצב שלו.

דוד אמסלם: קטפת או לא קטפת, הוא נופל.

דוד אמסלם: לכן אני פה רואה אותם כבר באים לדיון שלישי, ברור שאנשים שהם בעצם - - - בדרך כלל החקלאי הוא איש מאוד תכליתי, הוא לא מבזבז את הזמן על דיונים, אין להם פרלמנטים, אלה אנשים שקמים בבוקר, או מושכים קווים או מתחילים לעבוד, זה הדנ"א שלהם.

דוד אמסלם: הם באים לפה לדיבורים, זה בניגוד לדנ"א שלו, אבל הוא מבין שאין לו ברירה.

דוד אמסלם: הוא רוצה עכשיו להיות בחממה ולקטוף והוא רוצה להיות במטע ואנחנו מבלבלים להם את המוח מה הם צריכים.

דוד אמסלם: אנחנו לא שומעים אותם, מה הם צריכים, אלא אנחנו מספרים להם מה הם צריכים וזה גם מרתיח אותם.

דוד אמסלם: לא רק זה שאנחנו לא נותנים להם, אנחנו גם מספרים להם איך לעבוד.

<קריאה: הם מפתחים מודלים - - -

דוד אמסלם: לכן אני מציע את ההצעה הבאה.

דוד אמסלם: לא מדובר, לדעתי, בפריצה משמעותית, הרי לא מדובר עכשיו, בוא נביא לישראל 200,000 עובדים, אני מניח שזה יהיה בשוליים.

דוד אמסלם: מה דעתך שנעשה פיילוט ונחליט, אתה יודע מה?

דוד אמסלם: בוא לא נתערב בשוק שנה אחת, נראה מה יקרה.

דוד אמסלם: רק לחקלאים.

דוד אמסלם: אם באמת יסתבר לנו - - - אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אפילו חצי שנה.

דוד אמסלם: עזוב, שנה זה הרבה, יכול להיות שתוצף המדינה באיזה 5 מיליון תאילנדים שינחתו מחר בבוקר ולא נדע מה לעשות.

דוד אמסלם: אל תיכנס, לא עונתי, לא רגולציה, נמצא לפקיד מה לעשות אחרי זה.

דוד אמסלם: עזוב, לא נפטר אותו, נמצא לו עבודה אחרת, שיעשה טפסים אחרים.

דוד אמסלם: אבל בוא נבדוק, אולי הם צודקים.

דוד אמסלם: אולי באמת מדובר באיזה גידול בשוליים שבכלל לא היה שווה לנו להיכנס לזה בכלל, אולי השוק הזה מאזן את עצמו לבד ואז זה לא סוחר עם זה וזה לא סוחר עם ההוא, הוא גמר עם העובד והוא יכול להגיד לו 'תשמע, אחרי ארבעה חודשים תיסע לתאילנד, לא רוצה אותך פה'.

דוד אמסלם: מה דעתך?

דוד אמסלם: בוא נעשה פיילוט כזה.

<אורי שיינין: אנחנו נמצאים, זה לא ששנתיים יש עובדים זרים בחקלאות, או שנתיים יש עובדים זרים בישראל, זו סוגיה שנמצאת על הפרק 20 שנה ואפילו יותר, 25 שנה.

<אורי שיינין: מה שכבוד היושב ראש מציע זה לא משהו שלא נוסה, לא בדיוק באותה צורה.

<קריאה: לא נוסה אף פעם.

דוד אמסלם: דקה, בואו נשמע את אורי.

<אורי שיינין: הבאה של עובדים זרים בלי מגבלה, לא משנה כרגע אם זה מגבלה על המכסה, אלא שמעסיק יכול להביא עובדים זרים כאוות נפשו זה משהו שנוסה ויצר כישלון חרוץ, הן בזכויות אדם, הן בתעסוקה - - -

<קריאה: לא נוסה בחקלאות אף פעם.

דוד אמסלם: דקה, חברים, בואו נשמע.

<קריאה: זה לא הגיוני, למה הוא אומר עובדות לא נכונות?

<אורי שיינין: הן בזכויות אדם, הן בהשפעה על - - -

דוד אמסלם: זכויות אדם של מי, של העובדים או של החקלאים?

<אורי שיינין: זכויות אדם זה אומר - - -

דוד אמסלם: גם לחקלאים יש זכויות אדם.

<אורי שיינין: זכויות אדם זה אומר הבאת עובד שהיה מוכן לשלם 10,000, 20,000 ו-30,000 דולר בארץ המוצא.

דוד אמסלם: זה סיפור אחר.

<אורי שיינין: לא, זה לא סיפור אחר, זה הסיפור.

דוד אמסלם: אורי, תראה - - -

מיכל רוזין: זה לא קשור למכסה.

מיכל רוזין: תסביר למה זה קשור - - -

דוד אמסלם: אורי, אני אסביר לך.

מיכל רוזין: לא, שיסביר לנו למה זה קשור.

דוד אמסלם: אתה מערבב את התחומים.

דוד אמסלם: אתה מערב את התחומים.

דוד אמסלם: מה שאתה מדבר איתי כרגע זה סיפור, אירוע אחר לגמרי שקשור לכל סוגיית העובדים הזרים למיניהם.

דוד אמסלם: אני עשיתי פה דיון על הנושא של העובדים בבנייה, עם משרד החוץ, הסכמים בילטראליים, לא בילטראליים, אני אמרתי לעצמי רק את המשפט הבא שאני אומר לך, אם היינו דואגים לישראלים כמו שאנחנו דואגים לעובדים הזרים מצבנו היה טוב.

מיכל רוזין: דואגים למדינה, לאיך שאנחנו נראים.

דוד אמסלם: לא חשוב, אני רק מסביר.

דוד אמסלם: אז קודם כל אנחנו צריכים לדאוג לחקלאים, שיהיה לנו מה לאכול אנחנו, בָּעְדֵן נדאג לעובד שלא ישדדו אותו.

דוד אמסלם: אבל מה קורה?

דוד אמסלם: פה היום אנחנו צריכים לדאוג לעובד כבר בהסכם בארץ מוצאו, שלא רק אנחנו לא נשדוד אותו, שהתאילנדי בתאילנד לא ישדוד אותו, אותה חברה שמביאה אותו.

דוד אמסלם: תראה לאן הגענו.

דוד אמסלם: אבל זה לא שם, אני עושה את ההפרדה בין הצד הטכני שלנו מול החקלאים ומול - - -

<אורי שיינין: אני אתן לך דוגמה למה הכוונה.

<אורי שיינין: אתה אומר שזה לא קשור, אני אסביר למה זה כן קשור.

<אורי שיינין: אם אתה נותן למעסיק באשר הוא, לא מעניין אותי כרגע אם חקלאי או קבלן או מלונאי שרוצה עובדים זרים או מפעל עופות שרוצה עובדים, כולם רוצים עובדים זרים, לא רק החקלאים, שיש להם מכסה לעובדים זרים, אתה נותן לו את האפשרות להביא עובדים כאוות נפשו.

<אורי שיינין: הוא יכול לקחת ולהפסיק את ההעסקה שלו מתי שהוא רק רוצה.

<אורי שיינין: אותו עובד שיגיע ממדינה אחרת, עזוב, הצלחת להביא אותו גם בהסכם בילטראלי - - -

מיכל רוזין: לא, יש לך מכסה.

<אורי שיינין: שנייה, אם המעסיק יכול בכל נתון לבוא ולומר לו 'תודה רבה, להתראות', כל הכוח נמצא אצלו.

דוד אמסלם: לא הבנתי, הוא לא יכול לעשות את זה לישראלי?

דוד אמסלם: אני עכשיו עובד אצלו, הוא לא יכול לשלוח אותי מחר הביתה?

<אורי שיינין: ההבדל הוא שאתה יכול לעבוד אצל מי שאתה רוצה.

דוד אמסלם: אבל לא הבנת, אם אנחנו פותחים פה את השוק.

<קריאה: דודי, צריך לאפשר לעוד אנשים.

דוד אמסלם: תנו לי רק שנייה, אני רוצה להבין את הטענה.

<קריאה: מה שהוא אומר זה בדיוק הפוך.

דוד אמסלם: ברושי, אני פה לא מנהל דיון כדי שכל אחד ידבר, אנחנו באים כדי לפתור את העניין.

איתן ברושי: נו בוא נפתור.

דוד אמסלם: אז לפעמים אני מתמקד בבן אדם בגלל שאצלו הפתרון.

דוד אמסלם: אני אומר, בגדול, גם עובד ישראלי, הוא יעסיק אותו, מחר הוא יכול לשלוח אותו.

דוד אמסלם: אם אנחנו נכניס את העובדים האלה לארץ, נגיד להם 'רבותיי, תעבדו', על בסיס מספר שנים שאני מניח שאתם נותנים להם בלי קשר לזה, שנתיים, שלוש, חמש, לא נכנס, אתה אומר לו 'תקשיב, אתה עובד רק בענף החקלאות, אני לא מאפשר לך לעבוד בענף הסיעוד' - - -

מיכל רוזין: נכון, זה ככה.

<אורי שיינין: אז מה אם אמרת לו?

דוד אמסלם: לא הבנת.

רויטל סויד: מה זאת אומרת מה זה?

רויטל סויד: זה דודי אמסלם, אתה לא אומר לו?

דוד אמסלם: אל"ף, היא צודקת, אבל אני אסביר.

רויטל סויד: אני מנסה להעיר את הדיון.

דוד אמסלם: תראה, אני עושה דיון, עשיתי דיון על עובדים בנושא הסיעוד.

דוד אמסלם: יש בנושא הסיעוד עובדים זרים שלפעמים עוזבים את המעסיק והולכים למישהו אחר, זה קורה לנו.

<אורי שיינין: רבע מהעובדים, זה לא אחד-שניים.

דוד אמסלם: יש לנו מלא כאלה.

דוד אמסלם: אז עכשיו, כשזה קטע של אזורים זו בעיה, אבל איך אני תמיד אומר?

דוד אמסלם: כל עוד זה באותו - - - אל"ף, תפעיל משטרה, תעצור אותם, שלח אותם מפה.

דוד אמסלם: דבר שני, מה שאתה אומר, זה לא מונע את המהלך, אלא אם כן הוא מחזיק לו את הדרכון ועושה אותו אסיר שלו, דבר שאני לא חושב שצריך להיות.

דוד אמסלם: שלוש, אני יוצא מהנחת עבודה, לכל חקלאי יש את העובדים שהוא צריך, אז אם הם לא יעבדו אצלך הם יעברו להוא, אם שונאים אותך יעברו להוא, ההוא לא משלם להם, יעברו להוא, אבל בסוף יהיו מספר חקלאים כמספר העובדים שהם צריכים, גם אם תהיה מוביליות פנימית.

מיכל רוזין: המשרות יוצרות הצפה.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: הרי לא יהיה חקלאי שיעסיק עובדים שהוא לא צריך, זו הנחת העבודה שלי, כי הוא צריך לשלם.

דוד אמסלם: אם זה חינם אתה צודק.

דוד אמסלם: לכן זה כיסאות מוזיקליים, הוא עזב אותך, יעבור להוא.

דוד אמסלם: אם הוא יישאר אצלך הוא יבקש אז ממילא תצטרך לתת לו.

דוד אמסלם: לכן ההיגיון אומר שמספר העובדים יהיה כדרישה החקלאית, רק הם ינועו מדי פעם.

דוד אמסלם: אם הם ייצאו מהענף ויילכו לשטוף כלים באיזה מסעדה, זה משהו אחר.

דוד אמסלם: דרך אגב גם היום הוא יכול לעזוב אותו.

<אורי שיינין: אבל זה כמעט לא קורה היום.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בוא תספר לי למה.

<אורי שיינין: כי היום יש רגולטור - - -

<אברהם דניאל: לא, זה קורה.

<אורי שיינין: לעומת ענף הסיעוד זה קורה - - -

דוד אמסלם: לא הבנת.

דוד אמסלם: אורי, אני רוצה להבין את העניין.

<אורי שיינין: - - - אם זה היה קורה אצלכם כמו שזה - - - בדיון אחר - - -

מיכל רוזין: אי אפשר להשוות - - -

דוד אמסלם: אבל, אורי, אני רוצה להבין - - -

<אורי שיינין: איך אנחנו מטפלים ב - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, גם עשיתי את הדיון שעשיתי בסיעוד, רשות ההגירה לא טענה את הטענה שמהסיעוד באים ועוברים לחקלאות או עוברים לשטוף כלים, הטענה וכל הבעיה שהייתה לנו זה המוביליות בין האזורים.

<אורי שיינין: לא רק, יש לך 12,000 עובדים זרים לא חוקיים בסיעוד, שמתוכם חלק עובדים עדיין בענף הסיעוד בצורה כזו או אחרת.

מיכל רוזין: כמה יש לך בחקלאות?

מיכל רוזין: עזבו סיעוד, זו תופעה אחרת לגמרי.

<אורי שיינין: לא, זה עניין של רגולציה שונה.

<אורי שיינין: הרגולציה בסיעוד - - -

דוד אמסלם: אורי, תענה לשאלה שלי.

דוד אמסלם: מה מונע היום מעובד של דניאל לקום בבוקר, בחור שבא מתאילנד, אפילו לא להיפרד ממנו בידידות, לקחת את הצ'אנסה, לנסוע לתל אביב, לעבוד אצל מישהו במשק בית, משהו מונע ממנו?

<אורי שיינין: לא.

דוד אמסלם: למה הוא לא עושה את זה?

<אורי שיינין: שום דבר לא מונע ממנו.

<אורי שיינין: היום יש לך מערכת של איזונים ובלמים, יכול להיות שהיא טובה, יכול להיות שהיא לא טובה, שמייצרת תמריצים כמעט לכל השחקנים במערכת, אם זה הלשכות הפרטיות, אם זה החקלאים וגם העובד עצמו, להישאר בתוך הענף.

<אורי שיינין: בענף הסיעוד - - -

מיכל רוזין: מה התמריצים?

<אורי שיינין: אם זה ברחנים, אם זה המכסות שמוקצות ל - - -

דוד אמסלם: אורי, תשמע - - -

מיכל רוזין: - - - המכסות העובדים לא - - -

דוד אמסלם: דקה, מיכל, זה מפריע לי.

<אורי שיינין: עובד לא בורח ביום אחד.

<אורי שיינין: הוא עובד - - -

דוד אמסלם: אורי, אורי.

מיכל רוזין: מה זה קשור למכסות?

<אורי שיינין: הוא לא בורח ביום אחד.

<אורי שיינין: אם אתה יודע שאתה תשלם מחיר אתה תדאג שזה לא יקרה.

<אורי שיינין: כל הבעיה של תופעת הברחנות - - -

מיכל רוזין: ואיך זה קשור למכסות?

<אורי שיינין: היא לא מתקרבת לבעיית ה - - -

דוד אמסלם: אדון שיינין - - -

מיכל רוזין: אבל אתה לא עונה לעניין המכסות.

דוד אמסלם: אתה רוצה לדבר איתי?

דוד אמסלם: שנייה, אני אסביר לך, אני משקיע בנושא הזה עשרות שעות.

דוד אמסלם: אני ישבתי בנושא הסיעוד למעלה מ-100 שעות, עשיתי איזה ארבעה דיונים פה ואצלי בחדר איזה שלושים.

דוד אמסלם: לאחרונה גם שינינו את התקנות, השר הולך לחתום עליהן ותאמין לי, אני בקי בסיפור הזה, אני מרשה לעצמי להגיד, כמעט מרוב האנשים וחברי הכנסת האחרים.

דוד אמסלם: לכן אני מסביר לך, גם שם אנחנו נתנו אינסנטיב חיובי, בסופו של דבר שום דבר לא מונע אף עובד לקום, לקחת את המזוודה ולנסוע.

דוד אמסלם: אני בעמדה הזאת שככה צריך להיות, אני לא חושב שצריך לקחת לו את הדרכון, לעשות אותו אסיר לך.

<אורי שיינין: ברור שלא.

דוד אמסלם: יש אינסנטיב חיובי שאתה יכול לייצר לו ובמעבר של האזורים אנחנו גם דיברנו על זה ובעזרת ה' גם המלצנו לשר, אני מקווה שהוא יקבל את זה, שאם עובד נשאר באזור מסוים שהוא קשה אז ניתן לו ארכה בשהייה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה מה שמעניין אותם הכי הרבה.

דוד אמסלם: אבל עזוב, זה לא הדיון.

דוד אמסלם: מפריע לי משהו בגישה, אולי אתה לא מצליח להבין אותי, בסוף נניח שהיינו מדברים שכל מדינת ישראל זה שלושה משקים בעזריקם, שלושה חקלאים, הוא, זה וזה.

דוד אמסלם: זה צריך עובד אחד, זה אחד וזה אחד.

דוד אמסלם: הבאנו שלושה עובדים.

דוד אמסלם: אם הוא לא יעבוד אצלו, הוא יעבוד אצלו, הוא לא יעבוד אצלו אז הוא יעבוד אצלו.

דוד אמסלם: אין מצב שיש עובד שיושב בצד ולא עובד, או מעסיק שניים והוא בעצם צריך אחד ומשלם לשני סתם חינם.

דוד אמסלם: הדבר היחיד שאנחנו יכולים לקחת בחשבון, שבמעבר בין אחד לשני זה בזבוז הזמן.

דוד אמסלם: לכן אני מבין שלחקלאים יש דרישה, הם צריכים 30,000, אז 30,000, 40,000, אז 40,000, אתה יכול לבוא רק בטענה האחרת, שאתה אומר לי 'דודי, יבואו ישראלים'.

דוד אמסלם: אני לא מקבל את זה, עזוב את זה, זה לא שם.

<אורי שיינין: זה פעמיים.

דוד אמסלם: אני לא מסכים עם זה, זה לא שם, בוא נתקדם.

דוד אמסלם: כבר היינו בשני הדיונים שם.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אומר לך את האמת, אני מזמין - - - אני אומר כזה דבר, כשאני מציע הצעה יש שתי אופציות, או שאתה מציע הצעה ואני בוחר את מה, או שאני מציע את שתי האופציות ואתה בוחר.

דוד אמסלם: אם אתה טוען שזה הסידור ויש להם מספיק עובדים, בוא תענה להם למה אין להם עובדים.

דוד אמסלם: ספק להם אותם.

דוד אמסלם: אם אתה אומר שישראלים באים, תדאג שהם יקבלו אותם.

דוד אמסלם: באופן מעשי.

דוד אמסלם: תיפגש עם כולם, תקימו ועדה, עיברו חקלאי חקלאי, תגידו לו, 'אתה, דניאל, חסר לך ארבעה, אנחנו מביאים לך ארבעה חיילי גולני משתחררים מחר, מביאים לך אותם'.

דוד אמסלם: אבל אתה לא יכול גם להציע את ההצעה וגם לתת את התשובה לעצמך, בגלל שבסוף זה הרי לא עובד.

דוד אמסלם: אז לכן אני יותר נסמך עליהם, בגלל שאני מבין שהם לא סתם מבקשים עובדים.

דוד אמסלם: אם הוא היה חברת כוח אדם שאוסף עובדים ומתחיל לגלגל אותם לכל מיני מקומות אז הייתי אומר תשמע, אולי יש פה היגיון, הוא סוחר בעובדים.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, אם מורידים את המגבלה, אנחנו עושים שוק משוכלל, כל חקלאי יזמין את מספר העובדים שהוא צריך, הוא צריך שניים, שניים, ההוא צריך ארבעה, ארבעה.

דוד אמסלם: אני מניח שבסוף השוק הזה יתאזן מעצמו.

דוד אמסלם: עובד שרוצה לברוח לעבוד עכשיו בשטיפת כלים או שטיפת מכוניות, תמיד הוא יכול לעשות, זה גם היום, זה גם קורה.

דוד אמסלם: למה הוא לא עושה את זה היום?

<אורי שיינין: אני אסביר.

<אורי שיינין: אפשר באמת לנהל את הדיון הזה עד אין קץ, יש טיעונים לכאן ויש טיעונים לכאן.

דוד אמסלם: לא, רק תענה לי למה.

<אורי שיינין: אני אגיד בעוד שנייה למה, אני רק אומר שאני חושב שההצעה של היושב ראש היא באמת כאילו מהפכה - - -

דוד אמסלם: עזוב, אל תקרא לי יושב ראש, קרא לי דודי.

דוד אמסלם: אנחנו פה לא בקטע של הטקסי פה.

<אורי שיינין: ההצעה שלך היא בעצם מהפכה בתחום, לטוב ולמוטב, אגב, העניין הוא שאני חושב שאפשר, גם בעולמות שאנחנו נמצאים היום לייצר מהפכות ברמות קצת יותר זהירות, שיפתרו, שלא נותנות 100%, כמו שאתה - - -

דוד אמסלם: לא, אני שואל שאלה, אבל מה שמפריע לי זו התשובה.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה - - -

<אורי שיינין: לא, אני אומר לך אמיתי לחלוטין.

דוד אמסלם: אבל, אורי, בוא תקשיב לי.

<אורי שיינין: אם אתה עכשיו פותר 80% ולא הסתכנת בדברים מסוכנים אחרים - - -

דוד אמסלם: אורי, תקשיב לי למה שאני אומר לך.

דוד אמסלם: אני בדרך כלל משתדל לחשוב מחוץ לקופסה וכמה שיותר נועז.

דוד אמסלם: אחרת אתה לא מגיע לאף מקום אף פעם עם רעיונות טובים.

דוד אמסלם: אני זרקתי לך רעיון, נועז, אתה כלוא בשמרנות, אתה לא יכול לצאת.

דוד אמסלם: אין לך תשובה למה שאני אומר, אתה אומר, 'אתה יודע מה, דודי?

דוד אמסלם: יש לי רעיון, יש לי פתרון יותר שמרני, נותן 80%', אז אני אומר לך, 'למה, אורי?'

<אורי שיינין: יש תשובה למה שאתה אומר, אני אסביר מה ההשלכות של מה שאתה אומר.

<אורי שיינין: ההשלכות הן בסוף, אם אתה רוצה לראות את תמונת המצב, אני לא מדבר על המעבר בין האזורים, זה, סליחה שאני אומר, כבוד היושב ראש, זו הבעיה הקטנה של ענף הסיעוד.

<אורי שיינין: הבעיה הגדולה של ענף הסיעוד - - -

דוד אמסלם: לא סיעוד, אנחנו נמצאים פה בחקלאות.

<אורי שיינין: אני יודע, אני מדבר רגע על ענף הסיעוד, כי מה שאתה מציע זה דומה בגדול לענף הסיעוד, בצורה כזו אחרת.

<אורי שיינין: אני אומר מה שקורה בענף הסיעוד, עזוב את ההגבלה האזורית, זה באמת פחות מעניין - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, שם הבעיה היא ההגבלה האזורית, אבל לא משנה.

<אורי שיינין: לא, יש שם בעיה, אני מדבר ברמה תעסוקתית.

<אורי שיינין: זה שיש לך רבע מהעובדים בתחום הזה שהם עובדים בעבודות אחרות וזה שהוותק שם של העובדים הוא שבע, שמונה, תשע, ו-15 ו-20 שנה, זה מצב לא סביר ומצב לא בריא, אגב, גם לא לחקלאים וגם לא לקשישים הסיעודיים.

<אורי שיינין: זה מה שיכול לקרות - - -

דוד אמסלם: לא, תשמע.

דוד אמסלם: לא, אורי, תקשיב.

<אורי שיינין: אתה רוצה שאני אסביר לך למה?

דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך, אני אסביר לך משהו.

דוד אמסלם: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אני רוצה לעצור את הדיון כאן ולהגיד לך מה אני רוצה לעשות בקטע הזה.

<קריאה: מה זה לא בריא?

<קריאה: אתה קובע מה בריא לי?

דוד אמסלם: דקה, תן לי.

דוד אמסלם: תשמע, זה בדיוק הרעיון שאני אומר, ואני לא רוצה להעליב אותך בקטע הזה, אבל זו גישה פטרנליסטית קצת.

דוד אמסלם: מה אני טוען?

דוד אמסלם: חקלאי יקבע מה הוא רוצה, מה טוב לו, אני לא קובע.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אספר לך, כשעשיתי דיון בענף הבניין אז בא משרד החוץ ואמר 'תשמעו, אנחנו יכולים להביא מולדבים, אנחנו יכולים להביא מפולין, אין בעיה, יש לנו הסכמים', קמו הקבלנים, אמרו 'אבל אנחנו רוצים סינים', מכירים אותם, 'העובד הסיני הוא משהו אחר'.

דוד אמסלם: אני לא מתווכח איתו שהוא לא מבין כלום 'קח מולדבי', בגלל שהוא איש המקצוע.

דוד אמסלם: אם אתה אוהב שניצל, אני לא משכנע אותך ששניצל לא טעים, קח חביתה.

דוד אמסלם: אתה אוהב שניצל, תאכל שניצל, רק תשלם.

דוד אמסלם: הוא אוהב תפוזים, שיאכל תפוזים.

דוד אמסלם: אני לא משכנע.

דוד אמסלם: תראה איזה מצב אבסורד.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה לגמור את הפרק הזה כך, אנחנו לא נסיים את זה פה, אני אעשה דיון מקצועי אצלי בחדר שאני אזמין גם אחד מנציגי החקלאים, אני אזמין לטובת העניין - - -

<קריאה: אני רוצה להיות מוזמן.

דוד אמסלם: דקה, אני קובע.

דוד אמסלם: אני אזמין אחד מנציגי החקלאים שאני אחליט מי הוא, אני אזמין את משרד החקלאות, את אסף, אני אזמין אותך, אורי, אני אזמין את רשות ההגירה, את יואל, יש עוד מישהו שכדאי שאנחנו נזמין?

<קריאה: משרד העבודה, את מוריה.

דוד אמסלם: משרד העבודה, בסדר.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים איזה אחד יועץ משפטי או לא צריך?

<קריאה: האמת ששושנה לדעתי היא בעלת ניסיון ותוכל ל - - -

<קריאה: שושנה זה כדי שלא יקרה כלום.

דוד אמסלם: מי אמר את המשפט הזה?

<קריאה: זה שמת פקק.

דוד אמסלם: אני אוציא אותך בפעם הבאה.

<קריאה: אתה יכול להוציא אותי, אבל זו האמת.

דוד אמסלם: לא קשור, אנחנו לא עוסקים בהעלבות פה.

דוד אמסלם: תזכור, גם אם אני לא מסכים עם הפקיד, הוא עושה את העבודה לפחות לפי תפיסתו, גם אם אני לא מסכים איתו, אז לא מעליבים אותו.

דוד אמסלם: אז אנחנו נזמין גם את שושנה היקרה, אנחנו נעשה דיון כדי לפתור את הנושא הזה.

דוד אמסלם: אני לא הבנתי את כל התשובות שאתה אומר, אני בעמדה, תחשבו על זה, תכינו שיעורי בית לקראת הדיון, בסוף אני מאמין בשוק חופשי, אני מאמין בשוק חופשי שמאזן את עצמו.

דוד אמסלם: כשיש התערבות רגולטיבית לא במקום זה יוצר את כל העיוותים, את כל השחיתויות ואת כל המסחר שמתנהל סביב הדבר הזה.

דוד אמסלם: ברגע שאתה נותן לדבר הזה לזרום אז אתה תראה, בסוף כמו בסיעוד, כשאחד צריך עובד אחד הוא לא לוקח שניים ובסוף זה כיסאות מוזיקליים, הוא עבר לך, התפנה פה מקום, זה עבר אליו וזה בסדר.

דוד אמסלם: בסוף יש איזון, העסק מתאזן.

דוד אמסלם: עד שבסוף מגיע העובד שאוהב את המעביד, יש ביניהם אהבה גדולה והוא נשאר איתו.

דוד אמסלם: לא מסתדר איתו, הוא עובר לבא בתור, זה בסדר, וכן הלאה וכן הלאה, בסוף המשק הזה מתאזן.

דוד אמסלם: בתקופה הזאת יש איזה שהוא שפיל קטן שזה מה שנקרא אבטלה, כמו שאמרתי לך, חיכוכית, זה בסדר, זה קורה בכל נושא והכול בסדר, אבל בסוף החקלאים עובדים וזה תפקידם, לעבוד.

דוד אמסלם: עכשיו בוא נעבור לאגרות.

דוד אמסלם: זה דבר שאני אעשה.

דוד אמסלם: סיפור האגרות.

דוד אמסלם: דובי, תן לי את הבריף לגבי האגרות.

דוד אמסלם: אחרי ששמעת את אורי.

דוד אמסלם: כשהתחלנו את הדיון הקודם היו לנו שלושה סוגים של תעריפים, בוא תזכיר לי אותם.

<דובי אמיתי: אני אזכיר לך.

<דובי אמיתי: אני רק אזכיר לך במשפט אחד, דקה לפני, ביקשת את עמדת משרד החקלאות ושר החקלאות כתב לך מכתב מה-5 ביולי, מכתב מאוד מנומק, שאמר לך שכמות העובדים הנדרשת לחקלאות זה 43,000.

<דובי אמיתי: רק לצורך הפרוטוקול, שיהיה כתוב שביקשת וקיבלת תשובה.

<דובי אמיתי: 43,000 עובדים זרים דרושים לחקלאות.

<דובי אמיתי: לעניין עצמו, לשאלה שלך, מדובר כאן באגרת בקשה, 600 שקל, על כל עובד.

<דובי אמיתי: לדוגמה אם אני מעסיק 10 עובדים, על כל אחד אני צריך לשלם 600 שקלים.

דוד אמסלם: גם אם אתה מעסיק 20 זה אותו דבר.

<דובי אמיתי: כן, כפול 600.

<דובי אמיתי: 600 שקל אגרת בקשה.

דוד אמסלם: על כל עובד אני מביא, 10, 20, 30, אותו דבר.

<דובי אמיתי: הדבר השני זה האגרה השנתית, 1,200 שקלים, ואגרת רישוי 180 שקלים.

<דובי אמיתי: סך הכול 2,000 שקלים לכל עובד כל שנה כפול 25,000 נותן לנו 50 מיליון שקל.

דוד אמסלם: הבנתי, עזוב את הכפולות.

דוד אמסלם: אורי, כמה ההצעה שלך לגבי כל עובד, מתוך ה-2,000 שקל כמה הוא ישלם אגרות?

דוד אמסלם: במכלול?

<אורי שיינין: צריך לומר, חלק מהמכלול שהוא אמר הן אגרות חד פעמיות.

דוד אמסלם: איזה?

דוד אמסלם: כתוב לי, אני אקריא, עלויות אגרות שנתיות מחולקות בצורה הבאה: אגרת בקשה, 600 שח - - -

<דובי אמיתי: כל שנה אלה הסכומים.

<דובי אמיתי: כל מה שהוא אומר בבל"ת, כל שנה אלה הסכומים, עכשיו אפשר מפה להתקדם.

<דובי אמיתי: כל שנה זה הסכום.

דוד אמסלם: לא הבנת, דובי, אם תחזור על זה שבע פעמים, הבנתי.

<דובי אמיתי: לא, אבל הוא לא מבין.

<דובי אמיתי: הוא לקח אותנו מקודם לאוסטרליה, דרום אפריקה ולאן החזיר אותנו?

דוד אמסלם: קח פסק זמן שנייה, דובי.

דוד אמסלם: אורי, אנחנו מדברים כרגע על 1,980 שקל לעובד לשנה.

<דובי אמיתי: הנה הוא אומר שהוא טעה.

דוד אמסלם: אני ביקשתי להוריד באופן משמעותי את האגרות, מה ההצעה שלך?

<אורי שיינין: אז אמרתי, מהדיון הקודם, בסוף זה מכלול אחד, יש את העלויות שלא משנה מאיפה הן מגיעות, אם זה מההיטל, מנקודות הזיכוי או מהאגרות וכן בסוף - - -

<אברהם דניאל: למה?

<אורי שיינין: מה זה משנה לך מה, כסף שצבוע - - -

<אברהם דניאל: נקוות זיכוי אתה טועה, זה בניגוד לאמנה למניעת כפל מע"מ.

<אברהם דניאל: דודי, דרך אגב, גם בהצהרת בית המשפט הם טענו שהעובד הפלסטינאי מקבל נקודה ורבע זיכוי.

<אברהם דניאל: הם שיקרו במצח נחושה ושם שלחתי תלוש של העובד שמנפיק אותו משרד הפנים - - -

דוד אמסלם: דניאל, דניאל, אני אגיד לאורי משהו.

דוד אמסלם: תשמע, אני לא באתי לעסוק בכל סוגיות המס של העובדים הזרים והחקלאים.

דוד אמסלם: הדיון שאני ערכתי דיבר על האגרות.

דוד אמסלם: העמדה של האוצר יכולה להגיד לי 'תשמע, דודי, אנחנו מורידים, לא מורידים, מורידים 50% או 30%'.

דוד אמסלם: אני לא עוסק כרגע בסוגיות נקודות הזיכוי, לא מעניין אותי, מצדי שהחקלאי לא ישלם בכלל מס הכנסה גם, זה לא הדיון.

דוד אמסלם: אני מדבר רק על האגרות.

דוד אמסלם: יש פה שלושה סוגי אגרות שבסך הכול במכלול החקלאי משלם 1,980 שקל, לי זה נראה מופרז, על גבול ההזוי, בגלל שברציונל של האגרות, הוא כמו שאמרתי, שלא יבואו יותר מדי עובדים, אז נקשה טיפה על החקלאים, שייקחו ישראלים, אבל זה לא שם.

דוד אמסלם: דרך אגב בסיעוד, כמה הם משלמים בסיעוד?

<דובי אמיתי: רק את ה-180.

דוד אמסלם: במכלול?

<דובי אמיתי: זהו, זה האגרה.

<קריאה: 175.

דוד אמסלם: אני מתחיל את הדיון הקודם.

דוד אמסלם: אני עשיתי שני דיוני סרק, אם זאת השאלה שאני שואל.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר ברור לנו לחלוטין שבסוף הכול מגולגל על העגבנייה, בהנחת העבודה שמישהו קונה את העגבנייה.

דוד אמסלם: אם הוא לא אז זה נתקע אצל החקלאי, הוא הולך לבנק, לוקח הלוואה ומשלם.

דוד אמסלם: הרי ברור שיש פה איזה אירוע שהוא לא רציני.

דוד אמסלם: זה גם ברור, אמרתי, שהמוטיבציות של כל האגרות באו מרציונל שהוא לא שייך.

<אורי שיינין: אבל פה בסוגיה הזאת אנחנו חלוקים.

<אורי שיינין: זה בסדר, אנחנו כן בסוף מצאנו גם - - -

דוד אמסלם: אין בעיה, אני מספר.

דוד אמסלם: לכן אני חושב ש-1,980 שקל זה סכום עתק שחקלאי במדינת ישראל, לפי תפיסתי, לא צריך לשלם.

דוד אמסלם: דרך אגב, את זה אמרתי בדיון הראשון.

<מאיר צור: גם בשני.

דוד אמסלם: אם אמרתי אותו בראשון אז ודאי חזרתי עליו בשני.

דוד אמסלם: לא התחלתי איתו בשני, הכוונה.

דוד אמסלם: לכן אני מתפלא שהיום אנחנו אחרי שנה ואנחנו נמצאים באותו דיון.

דוד אמסלם: אז אם הייתם אומרים לי את זה, אורי, באמת, אני אוהב אותך ומכבד אותך מאוד, הייתי סוגר את הסיפור הזה אתמול ואני אסגור את זה מחר עם שר האוצר, לא איתך.

דוד אמסלם: חבל לדבר איתך, אני אלך לשר האוצר ואני אגיד לו 'אדוני, זה מה שאנחנו רוצים, בוא נשב אני ואתה ונגמור את העניין'.

דוד אמסלם: זה מבחינת האגרות.

דוד אמסלם: לגבי המכסות, אני אשב עם שר הפנים ואני אחתוך את זה שם.

דוד אמסלם: אני מנהל דיונים עם דרג מקצועי, אני מאמין בזה.

דוד אמסלם: אני פקיד בנשמה שלי, אני באתי מהעולם הזה.

דוד אמסלם: כשאני הפעלתי גורם מלמעלה אני לא אגיד לך שנכשלתי בתפקיד שלי, אבל זה עשה לי לא טוב.

דוד אמסלם: לכן אני משתדל לעבור דרך הדרג המקצועי, להגיע איתם להבנות, כדי שהם יגלגלו את זה, אפילו לא אני.

דוד אמסלם: שהם יגלגלו.

דוד אמסלם: לכן אני מצוי כבר שנה בעניין, לכן אני בא לשאלה של ה-69,000 דולר בגלל שחבל לי על הזמן.

דוד אמסלם: או שאתם מביאים לי הפחתה באגרות במצטבר מה-1,980, מצדי תוסיף עליהם עוד 15% מס הכנסה, תוריד להם את כל נקודות הזיכוי, תוריד להם את אגרת המילואים, מה שאתה רוצה, לא מעניין, אני מדבר על האגרות, שתוריד את זה באופן משמעותי ותציע לי הצעה או שתגיד לי 'תשמע, דודי, זה לא במנדט שלי', אני אגיד לך 'מאה אחוז, אורי, אני אוהב אותך, ממשיך לאהוב אותך, אני אטפל בזה באופן אישי'.

<אורי שיינין: שוב, אני אגיד מה שהתחלתי לומר מקודם.

<אורי שיינין: לבוא ולהסתכל על האגרות בהסתכלות ממוקדת, אז אני יכול לתת לך, לכאורה סתם, בוא נהיה ציניים, אל תתייחס לזה באופן רציני, 'אז בסדר, אז בוא נקבע 2% היטל ונבטל את האגרות' ואז אתה קיבלת ביטול אגרות ואני לא פגעתי ב - - - עכשיו, ברור שזה הזוי, זה נאמר רק לשם סיבור אוזן.

<אורי שיינין: הרעיון הוא שבסוף יש סל עלויות, שסל העלויות הזה נחתך בשני שליש.

<אורי שיינין: זה מאוד מאוד משמעותי, בחלקו גם בעקבות הדיונים ש - - -

איתן ברושי: הוא לא היה מוצדק מקודם.

<אורי שיינין: יכול להיות שהוא לא מוצדק - - -

עמר בר-לב: בדיוק, אולי צריך לחתוך אותו בשלושת רבעי.

<אורי שיינין: לבוא ולומר ששום דבר לא מוצדק, כבוד היושב ראש, זה פשוט חוטא לאמת.

דוד אמסלם: אורי, בוא נחזור לענייננו, לשאלה שלי.

<אורי שיינין: אבל אי אפשר להתייחס לשאלה הזו - - -

דוד אמסלם: תראה, מה לעשות, אתה יודע מה היתרון של היושב ראש?

דוד אמסלם: אני אספר לך סוד קטן, שהוא מחליט על איזה שאלה עונים, זו הזווית שאני רוצה להסתכל על זה.

דוד אמסלם: אם מישהו אחר רוצה להסתכל על זה מזווית אחרת, אהלן וסהלן, או שיבוא ויישב פה במקומי, זה גם בסדר.

איתן ברושי: משפט.

איתן ברושי: אני הולך לוועדת כלכלה.

דוד אמסלם: דקה, כבר.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה לקבל ממך את התשובה וכל תשובה שלך היא לגיטימית.

דוד אמסלם: אתה יכול להגיד לי, 'תשמע, דודי', באמת, 'מדובר על 50 מיליון שקל הכנסות מדינה', אני בא מזווית הכסף - - -

<אורי שיינין: ברור שיש פה - - -

דוד אמסלם: דקה, דקה, עזוב עכשיו צודקים לא צודקים, נכון לא נכון, עד היום משלמים 50 מיליון, זה הסכום, לא חשוב גם שהם צודקים, הכסף, אני בא מזווית הכסף, אתה יכול להגיד, 'תשמע, דודי, 50 מיליון שקל זה גדול עליי בהחלטה.

דוד אמסלם: עשה לי טובה, לך לממונים עליי, סגור את העניין איך שאתה מבין', זו אופציה אחת.

דוד אמסלם: או אופציה שנייה, שאתה אומר לי 'תשמע, דודי, הבנתי את הרעיון, תן לי לדבר עם אמיר לוי, תן לי לדבר עם ערן או עם אדירי', עם מי אתה עובד, מול מי?

<אורי שיינין: אני מתחת ליאיר, אבל עובד גם עם ערן ו - - -

דוד אמסלם: עם יאיר?

דוד אמסלם: או פינס, תגיד לי, 'תן לי לגלגל איתם שיחה, אני אחזור אליך מחר עם תשובה.

דוד אמסלם: אם אני יכול להוריד אהלן וסהלן, לא יכול, אני אגיד לך שאני לא יכול'.

דוד אמסלם: זו שפה שאני מבין.

דוד אמסלם: לבוא לשכנע אותי למה זה לא מוצדק, עברנו את זה.

דוד אמסלם: יש לי קרחת רק מההסברים האלה של כל מיני אנשים כל החיים שלי.

<קריאה: אבל, אדוני היושב ראש, שלחת אותו לפני חודשיים לתשובה הזו.

דוד אמסלם: לא חשוב, הוא בחור טוב, לא נכנס לזה.

<קריאה: אה, אתה נותן לו מקצה שיפורים?

דוד אמסלם: מה נעשה?

<קריאה: הבנתי.

דוד אמסלם: אז בוא נסכם ככה שני דברים - - -

עמר בר-לב: לא, אבל זה נשמע כאילו התשובה שלו היא פשוט שלילית.

דוד אמסלם: לא, בוא נסכם ככה.

עמר בר-לב: לא הייתי כאן לפני חודשיים, אבל אם שאלת אותו את השאלה לפני חודשיים והוא בא כעבור חודשיים ועונה את אותה תשובה, קרי אין לו תשובה.

<קריאה: לא, הוא שכלל אותה,.

דוד אמסלם: אז אני מציע כזה דבר - - -

<קריאה: חבר הכנסת בר-לב, הוא שכלל את התשובה.

דוד אמסלם: זה לגבי שתי השאלות המרכזיות.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של המכסה, אני אקיים דיון אצלי.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של הכסף, אורי, אתה תיתן לי תשובה, קח לך כמה ימים, בוא נסכם, לאה, שתפני לאורי שבועיים מהיום.

דוד אמסלם: זה לא שאתה צריך שבועיים, אני אגיד לך למה, בגלל שאני שבוע לא פה, אחרת הייתי אומר לך שבוע.

מיכל רוזין: לאן אתה הולך?

דוד אמסלם: יש ועידה בינלאומית.

עמר בר-לב: ועידת שלום בינלאומית?

דוד אמסלם: דרך אגב ועידת אקלים זה ועידת שלום.

מיכל רוזין: במרוקו?

דוד אמסלם: את רוצה, תבואי איתי, אני נוסע על חשבוני, תבואי.

דוד אמסלם: את יודעת מה?

דוד אמסלם: אני אזמין אותך גם לכרטיס, תבואי.

איתן ברושי: אם אפשר שזה ייצא מהפרוטוקול, אדוני.

דוד אמסלם: שבועיים מהיום, באמת.

דוד אמסלם: לאה, תצלמי את זה, שלא יהיה פתאום אחרי חודש ופתאום נזכרתי.

דוד אמסלם: שבועיים, תן לי תשובה, אם אתם סוגרים את הפינה ואומרים לי 'תשמע, דודי, אנחנו מורידים את זה 70%-80%', אין בעיה.

דוד אמסלם: אם לא, דבר איתי אז אני עושה כבר סיפור אחר, אני כבר ניגש למקום אחר.

דוד אמסלם: ואל תרגיש עם זה לא טוב, יש לי סדרה של שמונה נושאים שכל מהותם כסף, בגלל זה ראית אותי אתמול אצלכם, זה על הנושאים האלה.

דוד אמסלם: אז זה עוד אחד, שאנחנו נצמיד את זה.

דוד אמסלם: אז תחליט, תן לי בשבועיים תשובה.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, חבריי, אני מאחר לישיבה על תחבורה בפריפריה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שיש פה התקדמות, אבל היא מאוד איטית וגם חלקית.

דוד אמסלם: איזה התקדמות?

דוד אמסלם: תראה לי אותה.

איתן ברושי: נקודות זיכוי, לפי דעתי האוצר מבין שבג"צ היה מחייב אותו להחזיר את נקודות הזיכוי וזו לא איזה שהיא התנדבות.

דוד אמסלם: אבל אנחנו לא שם.

איתן ברושי: רגע, אני רוצה להגיד שעלויות העבודה הן מרכיב חשוב ביוקר המחיה.

איתן ברושי: דיברנו הבוקר על המים, אין זמן עכשיו להזכיר, ועלויות העבודה הן גם עלויות כספיות וגם תשומת זמן של החקלאים בגלל בירוקרטיה ובגלל הרבה מאוד בעיות שאתה מכיר אותן ואתה מראה בקיאות.

איתן ברושי: נוצר מצב שכדאי שהסיכום הזה יהיה - - - דודי, אתה נותן הרבה זמן, כי מה יגיד האוצר?

איתן ברושי: מה הוא אמר על מס מעסיקים?

איתן ברושי: 'אין לי כסף לממן את הוויתור על ההכנסה', זאת אומרת לקחו מסים מיותרים, עכשיו מחזירים אותם כאילו זה טובה, אבל זה מראש לא היה צריך לקרות, עכשיו יגיד שר האוצר, אם אמרת 50 מיליון, לא בדקתי, 'מאיפה יהיה לי כסף?

איתן ברושי: ' זה הפך להיות מקור תקציבי לכסות על גירעונות או על הוצאות של הממשלה.

איתן ברושי: לכן אני חושב שצריך להיות פה הרבה יותר חזקים עכשיו וגם לומר למשרד החקלאות, אל תסבירו מה זה מצרך במחסור, תבינו שחקלאים לא יכולים לסבול את העלויות ולא את המנגנונים, בטח לא להקים תאגידים.

דוד אמסלם: דרך אגב, הזכרת לי את משרד החקלאות.

דוד אמסלם: עד עכשיו שכחתי שאתם קיימים.

דוד אמסלם: יושב ראש ועדת הפנים לא צריך לנהל דיון מהסוג הזה, זה משרד החקלאות, זה שר החקלאות.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד עו משפט.

דוד אמסלם: הוא בממשלה, יש לו אצבע ויש לו גם תקציבים ויש להם תנאים.

איתן ברושי: דודי, לקראת דיוני התקציב ואמרת שגם יש פה משרד החקלאות.

איתן ברושי: אחד הדברים שצמצמו ידיים זרות היה השקעות.

איתן ברושי: אין שקל אחד במנהלת ההשקעות של משרד החקלאות למיכון ולפיתוח של טכנולוגיה מקטינת עבודה.

איתן ברושי: זאת אומרת יכול להיות, עכשיו אני חושב בקול רם שיכול להיות שהפתרון לעובדים זרים זה היבוא בכלל.

איתן ברושי: אם האוצר נותן יבוא אז הוא אומר תשמע, יותר קל לתת פועלים לרמי לוי לפרוק את הדגים מאשר להביא פועלים שיגדלו עגבניות.

איתן ברושי: אז בכלל יכול להיות שיש פה איזה פתרון סמוי, שהיבוא פותר את בעיית העובדים הזרים.

איתן ברושי: תבדקו אם זה רק דמיון חולני שלי.

איתן ברושי: לעניין עצמו, אני רוצה לומר, בכוונה שדודי ישמע, קואליציה, אין שקל אחד לתקציב של מנהלת ההשקעות ותמיד ידענו שהשקעות הן בין היתר הקטנת עבודה על ידי פיתוח של טכנולוגיה.

איתן ברושי: בזה לא עוסקים.

איתן ברושי: לכן אני חושב, דודי, שצריך לקצר את לוחות הזמנים, צריך להקטין את העלויות - - -

דוד אמסלם: לא הבנתי, למה אתה רוצה שנקצר אותם?

דוד אמסלם: תגיד לי אתה.

איתן ברושי: לא, אני אומר, לוח זמנים צריך להיות בגבולות תקציב המדינה.

דוד אמסלם: אז דבר, אני אמרתי שבועיים, אתה רוצה מה?

דוד אמסלם: שבוע, שלושה ימים, מחר?

איתן ברושי: לא תשובה שלך, תשובה של האוצר, הוא צריך להגיד שהוא מוותר על ההכנסות, ממה שאתה אומר, והוא צריך להביא את זה לתקציב המדינה.

איתן ברושי: נכון לעכשיו אין לנו תקציב, לא להקטנת העלויות של העובדים, ואני חוזר, ולא לפיתוח טכנולוגיות שמקטינות את התלות בידיים עובדות, חלקן ידיים זרות.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שעלויות העבודה הפכו להיות בלתי נסבלות.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אמיתי, אתה רוצה להגיד משהו?

<דובי אמיתי: לא, נתת לאוצר שבועיים, היית איתם לארג', אני מכבד את זה, החלטת.

דוד אמסלם: מאיר, אתה רוצה לומר משהו?

<מאיר צור: כן, קודם כל אני רוצה להגיד תודה שאתם מעלים את הדבר הזה ושאתה לוקח את זה.

<מאיר צור: עם כל האהבה וההערכה למשרד החקלאות, אכן אני מצטרף למה שאמרת, שהיה צריך משרד החקלאות להוביל את זה ואנחנו לא צריכים להסתובב בוועדות הכנסת כל הזמן כמו יתומים, ומזל שיש גם אנשים טובים שרואים את הדברים עין בעין איתנו ועוזרים, אבל הם היו צריכים להוביל את זה.

<מאיר צור: אני מקווה, באמת, שתהיה פה הנחה משמעותית של 80% ושנהיה כמו במקומות אחרים.

<מאיר צור: ההיגיון שלך הוא היגיון מאוד, אם יהיו פה עובדים בלי הגבלה לא יהיו הרבה יותר עובדים.

<מאיר צור: ואני רוצה להגיד לנציג האוצר שיקרה בדיוק הפוך ממה שאתה אומר, העובדים יקבלו תנאים יותר טובים, לא יהיה חוסר, הם לא יצטרכו לעבוד הרבה שעות ויהיה מספיק לכולם ולכולם זה יהיה יותר טוב ויותר בריא.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: נעבור לפי הסדר אחד אחד.

דוד אמסלם: אסף, בבקשה.

<אסף לוי: אנחנו שנינו ביחד ממשרד החקלאות, אורי צוק בר, סמנכ"ל כלכלה, מחקר ואסטרטגיה.

<אסף לוי: המשרד כן עובד, כן עושה, תיכף אורי יפרט.

<אסף לוי: במסגרת התכנית להפחתת רגולציה בכוונת השר כן להביא מחליטים לוועדת שרים בנושא של העובדים הזרים.

<אסף לוי: נעשתה עבודה ארוכה ומקיפה, אתה גם שלחת אותנו לעשות עבודה שהמשיכה עבודה קודמת, אז תכף אני אתן כמה מילים לאורי.

דוד אמסלם: ומה לגבי הנושא של האגרות?

<אסף לוי: האגרות, השר כתב לך, אנחנו בעד ותומכים.

<אסף לוי: אני לא רוצה להפריע לך, אבל עוד פעם, זה עניין תקציבי.

דוד אמסלם: כן, אבל כשאתה לא משלם אני תומך בכול, השאלה איפה אתם.

דוד אמסלם: אתם לא ליימנים.

דוד אמסלם: אתה יודע, אני עושה פה דיונים, לפעמים אני רואה, נגיד, שמשרד - - - עשיתי דיון על הגדר בהר הזיתים, במהלך היום יש לי עוד דיון על זה, אז הסתבר לי בהתחלה שמה שקורה שם זה שמשרד השיכון דואג לשמירה ומשרד החינוך דואג לגדר.

דוד אמסלם: בקיצור אמרתי, 'חבר'ה, מה דעתכם שכל אחד יעשה רק את העבודה שלו?' אני שואל, מה דעתך שבסוף משרד החקלאות ידאג לחקלאים ולא רק ייתן עצות למשרד האוצר?

דוד אמסלם: הרי יש לכם סיי, יש לכם גם תקציב, יש לכם גם כספים.

<אסף לוי: על זה אני חולק עליך.

דוד אמסלם: למה אני אומר את זה?

דוד אמסלם: בגלל שבדיבור עם אורי, הרי בסוף הוא בא מזווית הכסף, זה אני מספר לך, הוא כלכלן, הוא חושב כסף וזה גם התפקיד שלו, זו העבודה שלו, אבל אם אתה תסייע לו ותגיד לו 'תשמע, בוא נעשה joint venture ואני אביא קצת פה ואתה תבוא משם קצת ובסוף נתכנס לאיזה שהוא משהו', אז יש עם מי לדבר.

דוד אמסלם: אבל אם תגיד לו 'תשמע, אני תומך, תשלם אתה', באינסטינקט אתה מעורר לו את מיצי הקיבה.

<אסף לוי: אבל כמו שחבר הכנסת ברושי אמר, מגבלות התקציב של משרד התקציב של משרד החקלאות הן בעייתיות, בטח בנושא הזה, אבל בוא נתקדם.

דוד אמסלם: טוב, יאללה, אסף, בסדר, הבנתי.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: אתה יכול לתת לי את התשובה 'אין לי תשובה' ותתקדם.

<קריאה: לא, אבל קל לך להבטיח, כי אין לך ממה לשלם.

<אסף לוי: אתה רוצה שאני אבטל את ה - - - שאני אקח מההשקעות?

<אסף לוי: אז - - -

דוד אמסלם: חבר'ה, אסף.

<אסף לוי: גם לכם זו חוכמה להגיד 'יש לכם', אבל כדי לקחת אני אקח ממקום אחר שתצעקו עליו.

<קריאה: אמרתי כי אין לך ממה לשלם, לא אמרתי - - -

דוד אמסלם: סליחה, אני בסיכום עוד מעט.

<אורי צוק בר: אחת, בשנה שעברה עשינו באמת עבודת מטה מקיפה, שגם שמענו במסגרתה את המשרדים האחרים והגענו למסקנה מקצועית, אחרי שבחנו את הנושא הזה, שהדרך הנכונה היא להוריד את השיטה הזאת של הקצאה ומכסה וזה לא יפגע בתעסוקה וראינו את זה גם בניירות וגם בנתונים אחורה ונוכל להראות לאנשים.

<אורי צוק בר: העברנו את העבודה הזאת גם לחברינו, יואל ואורי, שיקראו אותה ואנחנו מאמינים בה, שהנושא הזה של הקצאות ומכסות, המדינה לא עושה בהם טוב ועדיף שהחקלאי יבחר כמה עובדים להביא וזה גם לא יביא להצפה בעובדים, לדעתנו.

<אורי צוק בר: אנחנו מביאים את זה במסגרת החלטת ממשלה 2118.

דוד אמסלם: הם יודעים את זה במשרד האוצר?

<אורי צוק בר: כן.

<אורי צוק בר: לא הצלחנו לשכנע אותם.

<אורי צוק בר: אתה, לדעתי, נתת פה נאום משכנע, עזרת, אני חושב, לדיונים הבאים שלנו עם אורי, לשכנע אותו, כי באמת אני השתכנעתי מדבריך, למרות שהייתי משוכנע גם קודם.

<אורי צוק בר: לגבי טיוב הרגולציה.

<אורי צוק בר: במסגרת ההחלטה של טיוב רגולציה המשרד מביא ב-21 בנובמבר לממשלה, לוועדת שרים לרגולציה, סט של שמונה נושאים שונים של טיוב רגולציה, ביניהם הנושא הזה של טיוב רגולציה בנושא של טיפול בעובדים זרים.

<קריאה: מה זאת אומרת?

<קריאה: זה ביטול המכסות?

<אורי צוק בר: העמדה שלנו היא קודם כל, ההמלצה הראשונה היא ביטול ההקצאה ורק במידה שהנושא הזה לא יתקבל או לא יעבור אז יש לנו עוד המלצות נוספות להקל, אבל זה הקלות קטנות, זה לא יפתור את הבעיה.

דוד אמסלם: אתם מביאים את זה להחלטת ממשלה?

<אורי צוק בר: כן.

<אורי צוק בר: לוועדת שרים לרגולציה.

דוד אמסלם: אז אם אתם מביאים את זה אולי אני עושה סתם דיון.

דוד אמסלם: אם אתם מביאים את זה להחלטת ממשלה - - -

<אסף לוי: אם זה יעבור בהחלטת ממשלה אז תבטל את הדיון.

<אסף לוי: אתה יכול לקבוע את הדיון.

דוד אמסלם: השאלה אם אני אעשה דיון לפני ההחלטה.

<אורי צוק בר: לא מיותר הדיון, אני חושב שהרוח - - -

<אברהם דניאל: הדיון רק יעזור.

<אורי צוק בר: אני רוצה להגיד שבדיונים מקדימים עם החברים פה הם ביקשו שלא נביא את זה כהחלטה סופית לממשלה, אלא נביא לממשלה איזה שהיא החלטה לעשות צוות שיחליט, אבל את זה אנחנו עוד צריכים לקבל.

דוד אמסלם: אל תקבל את ההצעה הזו אף פעם בגלל שבסוף הצוות קובר את הכול.

<אברהם דניאל: מה שהבנתי לדבריו של אורי, שהוא אומר שבכל הנושא של האגרות הוא ייתן לנו את ההנחה באמצעות נקודות הזיכוי.

<אברהם דניאל: איפה כפל הלשון?

<אברהם דניאל: בוועדה שישבה - - -

דוד אמסלם: תעצור, אני לא שם, תאי המוח שלי לא רוצים להיכנס לשם.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: יש לך משהו תכליתי לומר, עזוב אותי עכשיו.

<אברהם דניאל: לא, אני רוצה להגיד - - -

דוד אמסלם: לא רוצה, זה תשב עם אורי אחרי זה ותדבר איתו.

דוד אמסלם: אני יושב פה בכיסא הזה משעה שבע וחצי בבוקר, אני לא יכול לטחון מים כל היום.

<אברהם דניאל: אבל, תקשיב, אתה בין הבודדים שאתה מבין באמת את הבעיה, לא בשביל לתת לך מחמאה, כי ככה אני חושב שאתה באמת - - -

דוד אמסלם: אז למה לקחת אותי לנתיב אחר?

<אברהם דניאל: לא, אבל מה אני רוצה להדגיש בפניך?

<אברהם דניאל: שיש פה בעיה רצינית.

<אברהם דניאל: יש אמנה למניעת כפל מס, שהממשלה חתומה עליה, וחשוב שתדע את זה, באמנה הזאת ממשלת תאילנד אומרת שלעובד מגיעות זכויות בדיוק כמו לישראלי, זאת אומרת שהוא הולך לנקודות הזיכוי, אני רוצה שתבין, הוא לא עושה לנו שום טובה, הוא מחויב על פי האמנה שהממשלה חתומה עליה, הוא חייב את זה.

<אברהם דניאל: יותר מזה, גם בתי המשפט פוסקים על פי האמנה.

<אברהם דניאל: כשהחקלאי נתבע לדין בתי המשפט - - - ואם אתה רוצה פסיקות כאלה, אני אשלח לך עשרות פסיקות כאלה, שהם פוסקים בדיוק לפי האמנה.

<אברהם דניאל: לכן אני רוצה להסביר לך, שיהיה מאוד ברור, שנקודות הזיכוי זה לא הפתרון של האגרות.

<אברהם דניאל: האגרות, זה כפי שאתה הצגת.

<אברהם דניאל: יחד עם זאת, עם הנושא של העסקת העובדים - - -

דוד אמסלם: אז כל זה אמרת כדי לחזק אותי?

<אברהם דניאל: כן.

<אברהם דניאל: חשוב שגם תדע את זה.

דוד אמסלם: טוב, תודה.

<אברהם דניאל: אם אתה יודע אז אוקיי, לא עשיתי כלום, אבל אם לא ידעת, חשוב שתדע שהם מחויבים לאמנה, נקודה.

<אברהם דניאל: בנושא העובדים הזרים, של לעבוד על פי צורך, זה אנחנו מדברים איתם כבר 20 שנה, רק שהעניין הזה לא מתקדם ואין פתרון טוב יותר, כי במצב הקיים אנחנו משאירים יבולים בשטח ולאמסוגלים לקטוף אותם.

דוד אמסלם: תודה, דניאל.

דוד אמסלם: בבקשה.

<קריאה: אני רק רציתי להגיד שהתכוונתי לדבר, אבל אחרי ששמעתי אותך אני חושב שאתה מייצג נאמנה את הבעיה.

<קריאה: בהצלחה.

דוד אמסלם: מישהו רוצה עוד להוסיף משהו?

דוד אמסלם: משרד הפנים.

<שושנה שטראוס: רציתי רק לומר בקצרה, כשדנים על מכסה או היעדר מכסה צריך לתת תשומת לב גם לזליגות שאנחנו רואים כבר היום, שהחקלאי למשל מקבל עובד זר לבריכות דגים ומוצאים את העובד הזר במסעדת דגים.

<דובי אמיתי: תטפלו בזה.

<שושנה שטראוס: עובדים זרים שמוצאים אותם בצימרים, עובדים בצימרים, שעושים עבודות בנייה.

<דובי אמיתי: יש נהג שקנה פולקסווגן והוא נוסע ב-120.

דוד אמסלם: למה לך להפריע לי, דובי?

<שושנה שטראוס: אני מדברת על קצת דוגמאות שאני ראיתי באכיפה שלנו וברור שאי אפשר לאכוף כל הזמן.

<שושנה שטראוס: לפעמים אנחנו מקבלים את התמונה מעובד שמפחד, אבל ברור שהזליגה לעבודות אחרות במשק החקלאי, מאוד חשוב - - -

דוד אמסלם: שושנה, קודם כל, כל מה שאמרת זה נכון, את צודקת.

דוד אמסלם: דרך אגב, הם לא עובדים מבריכות הדגים למסעדת הדגים, לפעמים זה גם מסעדת הבשר, אבל בגדול הזליגות קיימות בכל נושא ובכל תחום.

דוד אמסלם: אנחנו מכירים את זה, אבל זה לא הדיון שלנו.

<קריאה: כבוד היושב ראש, אנחנו בעד אכיפה, אנחנו לא משתפים עם זה פעולה.

<קריאה: תאכפו את זה.

דוד אמסלם: זה מה שאני מסביר.

דוד אמסלם: אני בעמדה כזו, יש שני צירים, התחלת את הדיון אצלי בחדר, אבל רק אצלי יש עוגיות, פה אין, אז חבל לך.

<אמיר שניידר: אני רק רציתי קודם כל להודות לך.

<אמיר שניידר: כשהגענו אליך עם הנושא הזה זה היה לפני שנה ולקחת אותו, הרמת אותו, קיימנו דיון ועוד דיון.

<אמיר שניידר: בתחילת הדיון הזה אתה ציינת שהרבה חקלאים מגיעים לדיונים כי זה נושא שחשוב להם וציינת שלרוב הם מגיעים והם רואים שאין התקדמות וקשה להם.

<אמיר שניידר: עכשיו אנחנו בדיון השלישי, אחרי כבר פעמיים שהיו הנחיות למשרדי הממשלה ולצערנו הן לא בוצעו ואתה רואה שבאמת החקלאים כבר מאבדים אמונה.

<אמיר שניידר: הגיעו לפה אמנם הנציגים שלהם, אבל זה רק מראה לך את התחושה של חוסר האונים שהחקלאי מקבל כשהוא שומע שוב ושוב את ההנחיות למשרדי הממשלה ושוב ושוב התעלמות מוחלטת.

<אמיר שניידר: המטרה של הדיון הייתה לבדוק את הפחתת אגרות ונורא כואב לנו שמדברים איתנו על נושאים אחרים בכלל, אם זה משרד האוצר לדוגמה, אין שום קשר לכל שאר המכלול של החקלאים.

<אמיר שניידר: הדיון הזה, השם שלו זה האגרות המוטלות על החקלאים, וזה נורא קשה להתמודד עם זה.

<אמיר שניידר: אתה שואל מישהו מה השעה והוא עונה לך, לא יודע, 'תל אביב'.

<אמיר שניידר: אין קשר.

<אמיר שניידר: אנחנו מבקשים, אם אפשר, גם ממשרד האוצר, עם כל הכבוד, להתמקד על מנת שנוכל להפסיק את זה.

<אמיר שניידר: בערך לפני 13 שנה החליטו לייקר את העלויות של העובדים הזרים לטובת עובדים ישראלים במשק החקלאות.

<אמיר שניידר: מאז עברו מעל 13 שנים וכלום לא השתנה, אז למה להמשיך להעלות את העלויות על - - -

<קריאה: למה לקחת את האגרות?

<קריאה: מאיזה סיבה לוקחים אותם?

<אמיר שניידר: עשינו פיילוט, הפיילוט הזה - - -

<קריאה: מאיזה סיבה אתם לוקחים את האגרות האלה?

<קריאה: מישהו מוכן להסביר?

<אמיר שניידר: כל מה שאני אומר, ההיגיון - - -

דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסכם, ברשותכם.

דוד אמסלם: שניידר, קח משפט אחרון.

<אמיר שניידר: כל מה שאני אומר, ההיגיון היה נכון, אבל עבר מעל עשור, ראינו שזה לא עובד, בואו נשנה את זה בחזרה, בואו נקל על החקלאים.

דוד אמסלם: תודה רבה על המוטיבציות הכלליות.

דוד אמסלם: בסך הכול אנחנו כולנו רואים את הדברים פחות או יותר עין בעין, לפחות אני, ובגלל זה אני עושה את הדיונים.

דוד אמסלם: אני אמרתי לאורי מה אני חושב על כל ההתנהלות של השנה האחרונה, אמרתי את זה באנדרסטייטמנט ובצורה מאוד עדינה ולכן אני מסכם את הסיכום שכבר סיכמתי.

דוד אמסלם: אחת, אני אעשה דיון אצלי בחדר, אני מקווה, תוך שלושה שבועות, חודש, יש לי פה עומס כרגע על חוק ההסדרים, יכול להיות שזה ייקח חודש, לגבי הנושא של המכסות.

דוד אמסלם: אין לזה קשר כרגע לנושא של התקציב.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של הורדת האגרה, אנחנו נקבל תשובה מאורי שבועיים מהיום, שהתשובה תהיה, אתה לא צריך לבזבז הרבה על התשובה, כן, לא, ואם כן כמה.

דוד אמסלם: זהו.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה יכול להיות כמעט בשלוש-ארבע מילים, אפילו שורה אחת.

<קריאה: זה לא כולל מע"מ, אגב.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: תודיע לי, שבועיים, ואחרי זה אני אחליט איך אנחנו מתקדמים.

דוד אמסלם: תודה רבה, רבותיי, לכולם ואחלה יום.