ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 209, 2016-06-14 10:10

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, ה-14 ביוני 2016, ח' בסיון ה'תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא – תוכנית "החכם היומי", לציון יום כי"ח, כל ישראל חברים.

יעקב מרגי: אני אומר כמה משפטים מהלב, ככה, לא מסודרים.

יעקב מרגי: אנחנו תמיד מכינים חומר כתוב, זה כמו אותו מבוגר שהולך עם מקל, אבל כשהוא צריך לרוץ לאוטובוס, הוא תופס את המקל ורץ.

יעקב מרגי: זה פסיכולוגי.

יעקב מרגי: אז מכינים חומר כתוב, ובסוף מה שיוצא מהלב.

יעקב מרגי: המפגש הראשון, האינטראקציה הראשונה שלי עם אנשי כי"ח סביב הפרויקט הזה של "החכם היומי" אני חושב שהדליק אותי, חיבר אותי, ואני אסביר לכם גם למה.

יעקב מרגי: פרויקט "החכם היומי" הוא לא צורך של מי שמכיר את הנושא.

יעקב מרגי: זה צורך של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: בשנים האחרונות מתעורר שיח לגיטימי, שחבל שלא היה בנמצא, השיח הזה, שלושה עשורים, וארבעה עשורים, וחמישה עשורים קודם.

יעקב מרגי: אני חושב שזה היה תורם ללכידות של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: לצערי הרב, אני אומר את זה למצער, בקדנציה הקודמת, או שלפניה, אם אני לא טועה, נחשפתי לפרויקט דומה, אם אפשר להשוות אותו לדומה, פרויקט שקשור, לא אומר 'דומה', שמשרד החינוך הוביל, סביב חכמי ישראל.

יעקב מרגי: חוברת כזו דקה, שדופת קדים, אבל ניסיתי למצוא בה איזה חכם אחד, חכם אחד ממדינות האסלאם, מעדות ספרד.

יעקב מרגי: משרד החינוך של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: היום שר החינוך באומץ, עם הקמתה של ועדת ביטון, אומר זאת מעל כל במה.

יעקב מרגי: אני חושב שעד היום מדינת ישראל, ילדי ישראל, אי אפשר לומר ילדי ישראל, כי אני כבר לא ילדי ישראל, אני כבר, איך זה נקרא?

יעקב מרגי: שמעתי יש דור X, Y ו-Z, אז אנחנו לא זכינו.

יעקב מרגי: את החלק השני של הסיפור, שחבריי לא שמעו אותו, החלק של הסיפור שהחברה בישראל לא שמעה אותו, זכיתי אני בגלל שהייתי בהוויה כזו או אחרת.

יעקב מרגי: אבל החלק הארי של החברה בישראל לא שמע את כל הסיפור.

יעקב מרגי: ויש לנו הזדמנות טובה היום, הודות לאנשים טובים – אתם יודעים, הזמרת שלי זו נעמי שמר, כל אחד יש לו, והנשמה שלי התחברה גם לגישה שלה, והיא באחד השירים שלה שרה את "האנשים הטובים באמצע הדרך" – נפגשו באמצע הדרך, אנחנו באמצע הדרך, אנחנו לא אבדנו תקווה.

יעקב מרגי: למרות שהמדינה בת שבעים, היא עדיין צעירה לימים, ועדיין יש מה לתקן.

יעקב מרגי: כל עוד הנר דולק, ניתן לתקן.

יעקב מרגי: ואני חושב שהיוזמה הזו של כל ישראל חברים, שאני זכיתי לשמוע על כל ישראל חברים בתוכנית הלימודים, אני יליד שנת 60', אז תיקחו את השנים שהייתי במערכת החינוך והיה כי"ח, ואליאנס, והוויכוח, ההורים שלנו עוד זכו ללמוד במסגרת אליאנס, כל ישראל חברים, יש ויכוח, והנה כל ישראל חברים לא הסתפקו רק בגולה, לא הסתפקו רק בשחר נעוריה של מדינת ישראל, כאן בארץ ישראל ממשיכים בפרויקט חשוב, ושוב, אני לא בחרתי את המילים, הן יוצאות עכשיו, ממשיכים באותה שליחות.

יעקב מרגי: מבחינתי, זאת סגירת מעגל.

יעקב מרגי: נכון, הם פעלו לחינוך יהודי בגולה, הם פעלו להעלאת יהודים לארץ ישראל, לעיצוב דמותם, והנה כאן הם משלימים את החלק של הסיפור המלא של "החכם היומי".

יעקב מרגי: והצורך, כפי שאמרתי, ואני חוזר, ובזה אני אסכם ואני אעביר את רשות הדיבור, אני אברך את אותם האנשים הטובים באמצע הדרך, להזכיר אותם, הצורך הוא של החברה בישראל – היום כולם מגיעים למסקנה שברגע שאנחנו מספרים חלק מהסיפור, אנחנו נמשיך עם אותם פערים, עם אותם סטריאוטיפים, עם אותם חלקים בחברה הישראלית שמרגישים כאילו מישהו לקח להם משהו, שיש התעוררות.

יעקב מרגי: פשוט הם היו שחקנים יחידים במגרש, השחקנים האחרים לא עלו על המגרש, וזה לא צריך להוות ולא מהווה איום על אף אחד.

יעקב מרגי: תהיה לזה הפריה הדדית, תרומה הדדית.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, זה אחד המפעלים ששבו את לבי.

יעקב מרגי: יש לי אתגרים רבים להתעסק איתם בוועדת החינוך, מול משרד החינוך, התרבות והספורט; אבל אין ספק שזו, אם מדברים על לכידות בחברה הישראלית, אם מדברים על צמצום פערים, אם מדברים על עיצוב פני החברה בישראל, זה אחד מהנדבכים, אחד מהפרויקטים שיכולים לעשות זאת.

יעקב מרגי: ולכן אני רוצה לברך באמת מכל הלב את דוקטור יהודה מימרן, מנכ"ל כל ישראל חברים, מר סם פינטו, יושב ראש כל ישראל חברים, שזכינו שהוא נמצא איתנו כאן, מר אלי ברקת, סמנכ"ל חינוך כל ישראל חברים, איתו יצרנו את האינטראקציה של המיזם החשוב הזה היום סביב יום שלם בכנסת.

יעקב מרגי: יש עוד תוכנית עשירה, ההשקעה היא אדירה, זה לא מובן מאליו, מי שרואה את ההשקעה, מי שמבין בהפקת כנסים, זו השקעה, זה מראה כמה זה רציני, כמה זה חשוב.

יעקב מרגי: מארק אייזנברג, נשיא אליאנס העולמי, מייסד עמותת, איזה?

<מארק אייזנברג: קעליטה.

יעקב מרגי: קעליטה.

יעקב מרגי: זה נראה כמו הא, פחדתי לומר 'האליטה', שלא תפחידו חלקים אחרים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: מר ג'ימי פינטו, חבר ועד המנהל של אליאנס, כל ישראל חברים.

יעקב מרגי: מי זה ג'ימי?

יעקב מרגי: שאני אראה אותו.

יעקב מרגי: גברת מיקי מנדלבאום, חברת ועד המנהל אליאנס, כל ישראל חברים.

יעקב מרגי: אני אפתח עם דוקטור יהודה מימרן, בבקשה, תציג לנו, אני מאמין שגם אני לא יודע מה כל הפרויקט, תציג לטובת אלה שיודעים ולא יודעים את חשיבות הפרויקט.

<יהודה מימרן: אז כבוד יושב ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת יעקב מרגי, כבוד יושב ראש כל ישראל חברים, מר סם פינטו, כבוד נשיא אליאנס ונשיא קעליטה, מארק אייזנברג, חברי ועד מנהל יקרים, אורחים נכבדים.

<יהודה מימרן: בשם כל ישראל חברים ברצוני לברך את חבר הכנסת מרגי ולהודות לו על ההזדמנות לציין בכנסת את פעילותה רבת השנים של כל ישראל חברים ואת המיזם החשוב שלנו "החכם היומי".

<יהודה מימרן: אליאנס כל ישראל חברים קם בשנת 1860 על מנת להגן על זכויותיהם של היהודים ברחבי ארצות האסלאם ובאירופה, לבסס מערכת חינוך מודרנית ואיכותית.

<יהודה מימרן: ניתן, ולעתים אף מוצדק, לבקר חלק מאופי עשייה זו, אולם לא ניתן להתעלם מהמפעל החינוכי האדיר שהקימו ומתרומתם הממשית לאיכות בתנאי חייהם של למעלה ממיליון ילדים לאורך הדורות.

<יהודה מימרן: כל ישראל חברים ממשיך גם בימים האלה בפעילות חינוכית חברתית רחבת היקף ברחבי הארץ, מקדם תלמידים ותלמידות לבגרות איכותית, עובד עם נוער בסיכון, ועם קליטה חינוכית מיטבית של העולים מצרפת, מכשיר מורים באמצעות מכון כרם, מוביל את כפר הנוער מקווה ישראל ומקדם חינוך יהודי מתון וחברתי בחינוך הממלכתי והממלכתי דתי.

<יהודה מימרן: אך טבעי שמפעל זה של הנכחת מורשת והגות יהדות ארצות המזרח וספרד ומיזם "החכם היומי" יהיו בלב העשייה של הארגון.

<יהודה מימרן: המאגר הקיים, המכיל כבר מאות חכמים, הוא רק טיפה בים.

<יהודה מימרן: היקף היצירה היהודית בארצות האלה בעת החדשה הוא עצום, בלתי נתפס, והוא עוד ביטוי לכוחות היצירה האדירים הקיימים בעם היהודי כולו.

<יהודה מימרן: הסכם נפרץ.

<יהודה מימרן: נחשולי מים חיים, מתוקים ומרפאים רבים יבואו בעקבותיהם.

<יהודה מימרן: מיזם "החכם היומי" מחזיר את כבודם של חכמי ארצות המזרח וספרד, מביא מדברי הגותם ומאיר את שיעור קומתם.

<יהודה מימרן: לא ניתן יותר לומר 'לא היה'.

<יהודה מימרן: מי שימשיך לטעון כי לא הייתה תרבות, רק יוכיח את בורותו, ולעתים את שנאתו.

<יהודה מימרן: המיזם אינו רק מחזיר את כבודם של חכמים אלה, אלא את כבודם של כלל יוצאי ארצות המזרח וספרד.

<יהודה מימרן: יתרה מזאת, וחשוב מכך – הכבוד איננו העיקר, וממילא חכמים אלה לא היו רודפי כבוד ומחלו על כבודם – דבריהם מחנכים וקוראים לאהבה ולאחווה בין כולנו ולבניית חברה מתוקנת.

<יהודה מימרן: ראשית כל, ביחסים שבין אדם לחברו – זרע אברהם הם גומלי חסדים, ביישנים, רחמנים, לא עושים רעה לחבריהם.

<יהודה מימרן: כל יהודי, חובש כיפה או לא, הוא חבר משפחה, יש לו חלק, כל אדם נברא בצלם וזכאי ליחס הוגן ומכבד.

<יהודה מימרן: דבריהם מכוונים אותנו לדאגה אקטיבית לחולה, לזקן, לעני, לנוער בסיכון, לנדכאים באשר הם.

<יהודה מימרן: שנית, דבריהם קוראים לביסוס חברה מתוקנת, המבוססת על ערכים של אהבת הזולת ושל יושר וצדק.

<יהודה מימרן: יש קו ישר המחבר בין הדאגה לזולת ובין שאלות חברה רחבות, הקשורות במדיניות ובצדק חברתי.

<יהודה מימרן: החיבור הזה שבין המסורת היהודית המתונה, אוהבת האדם, ובין בעיות החברה כיום, הוא היוצר את היהדות החברתית אותה אנו מקדמים.

<יהודה מימרן: כשאני שואל את עצמי – כיצד עמדו דורות שלמים באי הכרה של התרבות שלהם, לעתים בזלזול בהורינו, באחינו, באחיותינו, ברבותינו ובמנהיגינו; כיצד על אף הקשיים נשארנו נאמנים לעם ולמדינה, על אף הדעות הקדומות שהוטחו בנו, על אף הפערים ותנאי המחייה הלא ראויים ברבות מעיירות הפיתוח – אני חוזר אל החכמים שלנו, אני שב אל תורתם של אבותינו ואמותינו, אל החינוך שקיבלנו מהם, חינוך שבמרכזו אהבת השם ויראת השם ואהבת ישראל גדולה, שהייתה נטועה בלבם של כל יהודי ויהודיה.

<יהודה מימרן: אהבה שגרמה להם על אף הכל להתמיד בנאמנותם לעם ולמדינה.

<יהודה מימרן: התקופה הזאת בתולדות העם היהודי ומדינת ישראל היא תקופה של מפנה.

<יהודה מימרן: עם ישראל במדינת ישראל מתחבר שוב אל המסורת שלו, מחפש ומעצב מחדש את הזהות שלו.

<יהודה מימרן: רוב העם מאס במאבק הדתי-חילוני ומבקש לסלול נתיבים משלו אל המסורת היהודית, לחבר אותה אל אתגרי החברה ולחזק את הלכידות והסולידריות בינינו.

<יהודה מימרן: למורשת יהדות המזרח וספרד ולמיזם "החכם היומי" יש תפקיד חשוב בבניית האתוס החדש של מדינת ישראל ובחיבור כל חלקי העם.

<יהודה מימרן: אנו קוראים למשרד החינוך לקחת חלק במיזם "החכם היומי" ולפעול ביתר שאת לשילוב אינטגראלי ומשמעותי של מורשת זו בכלל מערכת החינוך.

<יהודה מימרן: ההחלטה של השר בנט להקים את ועדת ביטון מהווה תמיכה חשובה לתהליכים הכרחיים אלה.

<יהודה מימרן: אנו קוראים לוועדת החינוך בראשות חבר הכנסת מרגי לתמוך במיזם "החכם היומי" ולחזקו, לפעול ללא לאות לשילוב מורשת עדות המזרח וספרד בכלל מערכת החינוך.

<יהודה מימרן: ילדינו אינם אורחים במערכת.

<יהודה מימרן: הם בני בית.

<יהודה מימרן: והבית צריך לבטא את מורשתם, ערכיהם וזהותם.

<יהודה מימרן: על מי שנחשף למורשת הזו, וקל וחומר אם גדל בה, מוטלת אחריות כבדה לאהבה שבסיסה מתלווה גם נחישות גדולה לשילובה המלא בהוויה הישראלית והיהודית.

<יהודה מימרן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הדוברים הבאים, אנחנו נצטרך לצמצם אתכם לשתי דקות מקסימום, אם הארכתי אפי לשלוש דקות.

יעקב מרגי: לא יותר.

יעקב מרגי: אז מר אלי ברְקת, בבקשה.

<אלי ברקת: שלום.

<אלי ברקת: שמי אלי ברֵקת, סמנכ"ל כל ישראל חברים.

יעקב מרגי: ברֵקת.

יעקב מרגי: למה לא תיקנת אותי בפעם הראשונה?

<אלי ברקת: "אודם פטדה וברקת", זו האבן.

<אלי ברקת: רציתי להתחיל בשאלה אחת פשוטה – כמה אנשים מכירים את הרב יהושע הללו?

<אלי ברקת: בטח בשולחן הזה יש הרבה שמכירים.

יעקב מרגי: חוץ מהאלג'ירים.

<קריאה: נכון.

<אלי ברקת: הרב יהושע הללו נולד ב-1901 בעיר קונסטנטין שבאלג'יריה.

<אלי ברקת: במהלך מלחמת העולם השנייה שימש כרב עיר.

<אלי ברקת: במהלך המלחמה נדרש לטיפול במאות פליטים יהודים שהגיעו לעירו מהעיר גאבס שבתוניסיה.

<אלי ברקת: נפטר ב-1950.

<אלי ברקת: ב-1986 הוקם בית כנסת על שמו בבאר שבע.

<אלי ברקת: וב-1992 הועלו עצמותיו לארץ ונטמנו בבאר שבע.

יעקב מרגי: הייתי ראש מועצה דתית כשהביאו את העצמות ארצה.

<אלי ברקת: לא ידעתי.

יעקב מרגי: יהודה בר ישועה, בן משפחתו, הביא אותו.

<אלי ברקת: אז מן הסתם, מי שלא קשור ליהודי אלג'יריה או לא נקלע לבית הכנסת על שמו בבאר שבע – לא יכיר אותו.

<אלי ברקת: לפני מספר שנים, כשעמדתי בראש "ממזרח שמש", בית המדרש של כל ישראל חברים למנהיגות חברתית, ערכנו חוברת הדרכה ביחס הראוי לעוני ולעניים ומצאנו את המקור הבא בספרו: "על כן התורה מצווה לא תאמץ את לבבך ולא תקפוץ את ידך.

<אלי ברקת: אם תקשה לבך, ידך תיסגר, שאז האצבעות שוות, ואז תאמר לו – לך תעבוד כמוני.

<אלי ברקת: אלא כי פתוח תפתח את ידך, ואז תראה, האצבעות שיש בהם גדולים וקטנים, כך ברא הקדוש-ברוך-הוא בני האדם, גדולים וקטנים, וזה חי מזה".

<אלי ברקת: לאחר שערכנו את החוברת העלנו דברי הרב לרשת.

<אלי ברקת: כיום, באורח פלא, לרב יהושע הללו יש למעלה מ-200 אזכורים, ועשרות רבות של העתקים של המקור הזה דווקא ברשת בחוברות הדרכה של ארגוני חינוך, כולל משרד החינוך ותנועות נוער.

<אלי ברקת: מאות פעולות ואלפי צעירים נחשפים למקור הזה דווקא, מתוך שלל ההיגדים של החכם הזה וחכמים בכלל בנושא עוני ועניים.

<אלי ברקת: המסקנה מבחינתי ברורה – בשונה אולי משנים עברו, החברה הישראלית היום, ודאי מי שמתעסק בחינוך בכלל ובחינוך יהודי בפרט, צמא למקורות רלוונטיים מתוך מסורת חכמי הספרדים.

<אלי ברקת: הבעיה העיקרית היא התיווך, היכולת להגיע למקור רלוונטי במינימום מאמץ.

<אלי ברקת: הדור של היום כמעט אינו מגיע לספריות, החיפוש הוא מהיר מהבית, ומה שאינו זמין ונגיש כמעט אינו קיים.

<אלי ברקת: האתגר הראשון היה ונשאר הוצאה לאור של כתבי יד.

<אלי ברקת: רבים מדי מוטלים באוצרות פרטיים וציבוריים, וספרים שהודפסו לפני שנים רבות ואין כיום להשיגם.

<אלי ברקת: מאמץ זה, עד כמה שהוא חיוני, ויש לחזקו ולאמצו, נעשה בשנים האחרונות על ידי ארגונים ואנשים פרטיים, כמו אוצרות המגרב, הספרייה הספרדית ועוד רבים וטובים, אין בו כשלעצמו פתרון לדור הצעיר ולציבור הרחב, והוא מתאים בעיקר לתלמידי חכמים ולחוקרי החוק.

<אלי ברקת: האתגר השני היה ונשאר דיגיטציה – צילום הספרים והעלאתם למאגרי מידע הפתוחים לקהל הרחב.

<אלי ברקת: אף בעניין הזה יש התקדמות חשובה, ספריית אוצר החכמה העלתה את ספרי הוצאת אהבת שלום ב-Hebrew Books, מועלים צילומים של חיבורים רבים, ואפילו בשו"ת בר אילן המורחב מתחילים להיכנס ספרים של חכמי הספרדים.

<אלי ברקת: מעט מדי, לא מספיק, אבל יש לברך על המגמה הזאת.

<אלי ברקת: האתגר השלישי הוא הנגשה של החומרים האלה לדור הצעיר ולציבור הרחב.

<אלי ברקת: מבין עשרות הספרים של החכמים צריך לאתר את החומרים המדויקים והרלוונטיים ביותר.

<אלי ברקת: הם צריכים להיות קצרים ומונגשים, וצריך לערוך, לתרגם ארמית ולפתוח סוגריים, כך שכל קורא יוכל להבין את הנאמר.

<אלי ברקת: "החכם היומי" עונה על הצורך הזה.

<אלי ברקת: "החכם היומי" הוא מאגר מידע אינטרנטי נגיש, המאגר המקיף ביותר על חכמי ישראל בדורות האחרונות.

<אלי ברקת: במאגר עד היום, ברוך השם, יש 381 חכמים, המקיף כ-2,000 מקורות מונגשים מ-37 ארצות ותפוצות.

<אלי ברקת: לכל חכם נכתב דף לימוד, הכולל את סיפור חייו וקטעים קצרים מתוך כתביו בנושאים קבועים – כמו אהבת ישראל, צדקה ומרפא, לימוד תורה, מנהג ישראל, מסורת אבות, גאולת ישראל ובין ישראל לעמים – המהווים עוגנים לתפיסת זהות יהודית פתוחה ומכילה, המשלבת ערכים חברתיים כחלק מרכזי במסורת והמחברת את נכסי המורשת של קהילות ישראל לציבור הרחב.

<אלי ברקת: כיום "החכם היומי" מהווה תשתית ללימוד יומי באופן אישי בבתי כנסת, קהילות ובתי ספר.

<אלי ברקת: בכל יום אפשר ללמוד דף על חכם אחר, שאותו יום הוא מועד פטירתו.

<אלי ברקת: המאגר מהווה גם תשתית תְכַנית לכתיבת תוכניות לימוד.

<אלי ברקת: עד היום כתבנו בכל ישראל חברים חוברות, בנושאים כמו חכמים מרבים שלום בעולם, תפילת חכמים ליום העצמאות, לימוד תורה לשבועות, לימוד על סובלנות ואהבת ישראל.

<אלי ברקת: שילבנו דברי חכמים בתוך תוכניות לימוד בבתי הספר, כמו תוכנית הלימודים "חולמים ומשנים" לכיתות ה', ותוכנית הלימודים "לקראת תעודת זהות", לכיתות י'.

<אלי ברקת: חומרים מן האתר נשלפים גם על ידי כותבי תוכניות לימוד מארגונים אחרים.

<אלי ברקת: משרד החינוך פרסם לאחרונה את תוכנית הלימודים במקצוע החדש "תרבות ישראל" מכיתות א' עד ט'.

<אלי ברקת: בכל מקום שהם הביאו מקור של חכם ספרדי, הוא נלקח מהאתר "החכם היומי".

<אלי ברקת: ממש ככה, cut and paste.

<אלי ברקת: כך גם המכון לאסטרטגיה ציונית, שחיבר חוברת על ציונות של יהודי המזרח – כל המקורות של חכמי ישראל לקוח מן האתר שלנו.

<אלי ברקת: כך גם ארגון "מבראשית", שדפי הלימוד שלו בפרשת השבוע לילדים הביא כל שבוע חכם אחר מן האתר של "החכם היומי".

<אלי ברקת: "החכם היומי" אינו מסתפק רק בכניסה לתוכניות הלימוד.

<אלי ברקת: הוא מבקש להיות חלק משגרת יומו של כל עם ישראל.

<אלי ברקת: צילמנו אמנים ואנשי רוח שהצטרפו ללימוד "החכם היומי", והיום גם כנסת ישראל מצטרפת ל"החכם היומי" וכאן המקום להודות ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת הרב מרגי, שפתח את הדלת והפך את הכנסת ולו ליום אחד לכנסת של חכמים.

<אלי ברקת: התחלנו בעבודת המחקר ובניית תשתית החומרים לפני כשנתיים וחצי ויצאנו לציבור לפני כשנה וקצת.

<אלי ברקת: המשובים שאנו מקבלים מהציבור הם אדירים.

<אלי ברקת: היעד שהצבנו לעצמנו אז היה "חכם לכל יום".

<אלי ברקת: היום עם 381 חכמים אנו מרגישים שאנו רק בתחילת הדרך.

<אלי ברקת: אנחנו רוצים להגיע לאלף חכמים.

<אלי ברקת: "האלף לך שלמה".

<אלי ברקת: זה נראה יעד שאפתני, אבל גם כשהתחלנו היו שראו ב"חכם לכל יום" יעד שאפתני והציעו שנסתפק בחכם שבועי.

<אלי ברקת: אנחנו רוצים לפתח עוד תוכניות חינוכיות על בסיס המאגר ולשמש כתובת למפתחי תכנים, מורים ומחנכים.

<אלי ברקת: אנחנו רואים ערך רב בתרגום החומרים באתר לצרפתית, ספרדית ואנגלית, כדי שהחומרים הללו יוכלו להיות נחלת יהודים בכל רחבי האדם.

<קריאה: אחרי אלף יש כמה - - -

<אלי ברקת: אכן עוד רבה הדרך ואין אנו בני חורין להיבטל ממנה.

<אלי ברקת: יש לנו אחריות גדולה לדור הצעיר, יש לנו אחריות גדולה לציבור הרחב, ובעזרת השם נעשה ונצליח, והשם ברחמיו עלינו ירוויח.

<אלי ברקת: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: "האלף לך שלֹמה", הכוונה לשלמה, אבל דורשי הח"ן והרמז אומרים מתי זה יהיה שלם?

יעקב מרגי: "האלף לך שלְמה".

יעקב מרגי: שלֹמה זה אותיות שלְמה.

יעקב מרגי: מתי זה יהיה שלם?

יעקב מרגי: כשתגיעו לאלף, בעזרת השם.

יעקב מרגי: מר סם פינטו, יו"ר כל ישראל חברים.

<סם פינטו: תודה רבה.

<סם פינטו: (מדבר באנגלית ומתורגם ע"י חברת הכנסת מיכל רוזין).

מיכל רוזין: בוקר טוב.

מיכל רוזין: בסך הכל הוא בינתיים הציג את ארגון כל ישראל חברים, שקיים כבר 150 שנה.

מיכל רוזין: הוא התחיל להגיד למה הוא מכוון.

מיכל רוזין: הוא כמובן בירך את הוועדה ואת כל המשתתפים.

מיכל רוזין: "הארגון פועל בצרפת ובישראל, אבל הפעילות החשובה ביותר היא כמובן בישראל.

מיכל רוזין: הוא כיושב ראש וגם כאיש עסקים משאיר כמובן את עבודת השטח לאנשי החינוך החזקים, שהם מבינים היטב בחינוך, והמטרה היא בעצם להפוך את ישראל לחברה טובה יותר.

מיכל רוזין: "הערכים שלמדתי כשגדלתי במרוקו, של מתינות, של פתיחות, של המסורת, הייתי רוצה להנחיל אותם לחברה הישראלית, וככל שאוכל לתמוך כספית ואקטיבית בחינוך ובעיקר בילדים, שאותם עוד אפשר לשנות, כך אפשר להשפיע וכך ייטב.

מיכל רוזין: "אמשיך להילחם לחינוך טוב יותר בישראל, להשקעה תקציבית גדולה יותר בישראל בחינוך וברווחה.

מיכל רוזין: ולאחר קריירה ארוכה של עסקים, אני מקדיש את חיי עכשיו ואת זמני לטובת כל ישראל חברים והמטרות האלה.

מיכל רוזין: אני מודה מאוד על העזרה.

מיכל רוזין: כל ישראל חברים ימשיכו לתמוך כמובן בהשרשת המסורת והערכים, כמו שהזכרתי, של מתינות, פתיחות וכדומה, וסובלנות, שאותם רכשתי במרוקו".

יעקב מרגי: תודה לסם, תודה על המפעלים החשובים שאתה עושה, וחלק מהבעת התודה זה היום הזה, כדי שתחוש גם שיש גאווה וגם סיפוק סביב העשייה.

יעקב מרגי: שמענו על חלק מהתרומות, הערכים המוספים של הפרויקט, שזה תורם לחברה בהווה כבר, ולי אין ספק שלעתיד זה יהיה אחד המאגרים החיוניים.

יעקב מרגי: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין על התרגום המעולה, וניתן לה את רשות את הדיבור.

<סם פינטו: תודה רבה.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אני לקחתי עכשיו את זכות הדיבור, כי באמת אני רוצה להתחבר לדברים שלך, כי הם מאוד נגעו ללבי, וזה הדברים שגם רשמתי לעצמי לדבר עליהם.

מיכל רוזין: הגעתי לפה היום במיוחד, אמרתי ליושב ראש הישיבה, אני מתנצלת על האיחור, אבל הגעתי כי היה חשוב לי מאוד להשתתף בישיבה הזאת.

מיכל רוזין: אחד הדברים שאותי מאוד מאוד טורדים מאז שבגרתי והבנתי את המחסור העצום, אותו מחסור שמנעו ממני כילדה במערכת החינוך הממלכתית, בין אם זה ביהדות - - -

יעקב מרגי: דיברנו על זה בתחילה, במבוא שלי, את לא היית, זה חלק מהסיפור.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: אז בין אם זה ביהדות, שאני אישה חילונית לחלוטין, חסרת אמונה, למרות שהם תמיד מתעקשים איתי שלא יכול להיות, אבל - - -

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

מיכל רוזין: הנה.

<קריאה: חסרת אמונה דתית.

מיכל רוזין: חסרת אמונה דתית, בהחלט.

מיכל רוזין: אבל באמת, באיזשהו שלב בחיי, משהו כמו בגיל 16, התחלתי לחפש ללמוד ולקרוא, ואני חושבת שהיעדר המידע, היעדר הלימוד, היעדר המודעות, שאליה לא נחשפים הילדים בישראל, רוב הילדים בישראל, בין אם זה בנושאי יהדות ובין אם זה בנושאי התרבויות השונות וההיסטוריה של יהדות ספרד, הדברים האלה, חוץ מללמוד באמת את "אנוכי במערב ולבי במזרח", לדעתי זה הפוך - - -

יעקב מרגי: הפוך.

מיכל רוזין: הפוך.

מיכל רוזין: חוץ מזה, באמת, אנחנו לא יודעים שום דבר.

מיכל רוזין: אנחנו לא יודעים כלום.

מיכל רוזין: לצערי הרב, כל ההיסטוריה נלמדת דרך מאורעות, פוגרומים, שואה וכדומה.

מיכל רוזין: ולא שאני נגד לזכור גם את הדברים האלה, אבל אני חושבת שהתרבות העשירה של היהדות, שהייתה קיימת בכל כך הרבה מקומות בעולם, נעלמה.

מיכל רוזין: נעלמה.

מיכל רוזין: בעצם מונעים מאיתנו את התרבות העשירה הזאת.

מיכל רוזין: ויש דרכים ללמד אותה – דרך ספרות, דרך שירה, דרך היסטוריה, דרך יהדות, יהדות שהיא אחרת.

מיכל רוזין: ופה יש לי ביקורת, סליחה, עליך ועל חלק מחבריך – היהדות של ספרד שהייתה מכילה וסובלנית גם היא במידה מסוימת נכנעה ליהדות היותר כופה ויותר מחמירה של יהדות אשכנז, שבה אבותיי ואמהותיי נלחמו ובעטו, בגלל שהיא הייתה כל כך קשה, והם אמצו את הציונות והגיעו לארץ.

מיכל רוזין: וטוב שהם עשו את זה, כי יש לנו מדינה, אבל אני חושבת שהטעות הייתה לאבד את היהדות בדרך ולאבד את הסובלנות, וההכלה, ואת הערכים של היהדות מהמקום שמכיל את כולם, מכיל את כל הזרמים, מכיל את כל הקבוצות, מכיל את כולם, את כל בני האדם.

מיכל רוזין: ואני חושבת שזה משהו שיהדות ספרד יכולה להנחיל לנו וגם זה נעלם.

מיכל רוזין: אני פה באמת כדי לתמוך.

מיכל רוזין: אני חושבת שמה שעשה השר בנט, כל הכבוד לו על הקמת הוועדה.

מיכל רוזין: אני מקווה שהמסקנות, לא צריך ללכת רחוק, אתם יודעים, כדי להגיע למסקנות הנכונות בנושא הזה, וליישם.

מיכל רוזין: אני מקווה שלא ייקח להם שנים.

מיכל רוזין: שלא כמו ספר האזרחות, חמש שנים לכתוב ספר.

מיכל רוזין: אני מקווה שהם ילמדו גם להנחיל את זה לא כספר, אתם יודעים, ספר ההיסטוריה, פתאום יש לך פרק על משהו, לומדים, זהו, שכחו.

מיכל רוזין: צריך להנחיל.

מיכל רוזין: כשרוצים לדבר על תרבות, צריך להנחיל אותה בכל כך הרבה דרכים לילדים, ואפשר לעשות את זה בצורה חכמה, ואני מקווה שכך יהיה.

יעקב מרגי: אני מודה מאוד לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יעקב מרגי: זה יום חג.

יעקב מרגי: היא אמרה כמה דברים על המרוקאי, אבל לא, אני מבין מאיפה זה בא לה, אבל זה נושא לדיון רחב ומעמיק יותר.

מיכל רוזין: מרצון להכלה, ללימוד, להכרה.

יעקב מרגי: אבל אין ספק שדרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום.

יעקב מרגי: אני לא מכיר משהו אחר.

יעקב מרגי: מי שעושה משהו אחר לא מייצג את מה שהתורה מסמלת, וחכמי ישראל שידרו לנו, ולכן זה התפקיד שלנו, זה אחד הדברים ששבו את לבי.

יעקב מרגי: ואני אמרתי, אפרופו, אנחנו עוד נשמע את משרד החינוך, הייתה לי איזו שיחת התייעצות, לא יודע אם זה מותר לי, יחד עם מר ארז ביטון, יהודי משכמו ומעלה, הוא התלבט איתי, הוא אומר לי – 'יעקב, אני חושש, אני נכנס בחרדת קודש, אני לא פוליטיקאי, אני לא יודע מה יעשו אם המסמך הזה, אני לא יודע כמה יכילו, יש לי הסתכלות כזו'.

יעקב מרגי: אמרתי לו – 'תקשיב, אתה תלך תכתוב את המסמך לפי האמונה שלך, אל תתייחס לוועדה, תכין מסמך שיהיה כתוב, גם אם המסמך ייושם בחלקו, סליחה, אני מקווה שלא, גם אם ייושם עקום, אבל שהמסמך ייצא'.

יעקב מרגי: הוא אמר לי במילים אחרות, הוא אומר – 'תנוח דעתך שהנחת את דעתי'.

יעקב מרגי: כי הוא ציפה לאיזו שלמות שהולכת להיות עכשיו.

יעקב מרגי: קודם כל תכתוב את המסמך, זה כשלעצמו תקדים, תכתוב את המסמך, הוא ישמש, חלק משרד החינוך ייקח, הוא יהיה מסמך שחוקרים ואנשי חינוך ישתמשו בו, החברה בישראל, זה יהיה מסמך שאי אפשר למחוק, זה מסמך מכונן.

יעקב מרגי: אפרופו, זה על ועדת ביטון.

יעקב מרגי: הרב יצחק שוראקי, ביטאתי נכון?

<יצחק שוראקי: כן.

יעקב מרגי: בבקשה, אבל ממש בקצרה.

יעקב מרגי: אתם יודעים, יש לי סיפור עם הומור – היה לנו באזור מסוים בארץ, כדי שלא תזהו, יהודי, תלמיד חכם, עליו השלום, עצום.

יעקב מרגי: היה מתחיל לנאום מהכתב.

יעקב מרגי: עכשיו, הוא מאריך, כי הוא חושב, במרוקו אין שעונים.

יעקב מרגי: כשבאים התיירים ממרוקו, אומרים – 'תשמע, אני רוצה להגיד לך'.

יעקב מרגי: אמרתי לו – 'מה נהנית שם?' הוא אומר לי – 'תשמע, הכל באיזי, אין שעונים, אין לחץ'.

יעקב מרגי: וזה תיירים, לא יוצאי מרוקו נוסעים.

יעקב מרגי: אז הוא חושב שאין שעון.

יעקב מרגי: מה היה עושה?

יעקב מרגי: היה כותב, מקריא את הנאום מהכתב, כולם היו מבסוטים, אומרים – פה זה המקסימום.

יעקב מרגי: היו סופרים לו את הדפים.

יעקב מרגי: הם לא ידעו שהוא גומר לנאום מהכתב, מתחיל בעל פה.

יעקב מרגי: אז רבותיי, הארכתי, כדי שהדוברים הבאים יקצרו.

יעקב מרגי: אז ממש בקצרה.

<יצחק שוראקי: אשתדל כמידת האפשר.

<יצחק שוראקי: ברשות כל מכובדי, כל אחד לפי כבודו ולפי מעלתו, התבקשתי לאפיין בקווים ממש ספורים את היסודות של הרבנות הספרדית ושל המורשת של חכמי ספרד.

<יצחק שוראקי: הייתי אומר דבר ראשון, לפני שאני אכנס לתוך האפיונים המיוחדים, הרעיון הראשון הוא עניין של הרמוניה.

יעקב מרגי: רק הרב שוראקי, אני רוצה לקדם בברכה את חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה ואת חבר הכנסת חיליק בר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יצחק שוראקי: בהחלט.

<יצחק שוראקי: המילה שהייתי מאפיין בה את חכמי ספרד ואת מורשתם, אומרים – דרכיה דרכי נועם.

<יצחק שוראקי: בלשון שלנו, הרמוניה – הרמוניה בין התורה והחיים, הרמוניה בין היחיד והחברה, בין היהודי והאוניברסאלי, בין האדם הפרטי לבין האדם שחי באופן כללי.

<יצחק שוראקי: הדברים האלה יכולים להיפרט על שלושה יסודות שפועלם של חכמי ספרד עומד – על התורה, על העבודה ועל גמילות חסדים, לא לפי ההבנה המסורתית שבמשנה, אלא על הדברים הבאים: על התורה מבחינת היסוד הרוחני שלהם – כשמדברים על פועלם של חכמים, הרבה פעמים הנטייה לשאול מה הפסיקה ההלכתית שלהם?

<יצחק שוראקי: כמובן והיא בשבילי יומיומית, רוב שעות היום שלי מסביב להלכה, אבל התורה רחבה יותר מהשאלה ההלכתית רק.

<יצחק שוראקי: היא מתחילה קודם כל בתורה, בתנ"ך, במנגינה ובשירה שהיא חזרה, ודנים היום עם הפיוט, ולאורך הדורות אנחנו שומרים על גדולי הפייטנים, עכשיו שומרים על רבי דוד בוזגלו, שמרו על רבי דוד חסין, כל פעם גדול פייטני מרוקו, ואפשר היה לפרט את זה שמלווה את התורה לא רק בצד הכופה, המחייב, האוסר, אלא בדבר החי, הנעים.

<יצחק שוראקי: והדבר הזה הוא רחב גם כן בגישתם לכל האוכלוסיות השונות, כשמביאים את התורה לא רק מהצד של התלמוד.

<יצחק שוראקי: ואגב, רק בתלמוד את הצדדים ההלכתיים, ומדלגים הרבה פעמים על הסוגיות האגדתיות, מה שאצל חכמי ספרד היה דבר מכונן, למדו ספר שנקרא "עין יעקב", עשו בדיוק את ההיפך, רק את הדברים הנעימים, שאנשים יכולים לשמוע.

<יצחק שוראקי: כלומר, האגדה שמושכת את לבו של האדם.

<יצחק שוראקי: בנוסף לכך לא זלזלו בהשכלה באופן רחב.

<יצחק שוראקי: ההשכלה, הפילוסופיה היהודית והדרשות עד הרמות הגבוהות ביותר של הזוהר.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: האסטרונומיה גם כן.

<יצחק שוראקי: וההשכלה הרחבה ביותר.

<יצחק שוראקי: אנחנו היום מעלים, באמת בוועדת החינוך, שאלות של לימודי ליבה.

<יצחק שוראקי: צריך לזכור שבירושלים היה במאה השבע עשרה, 1658, חכם שעלה ממרוקו, רבי יעקב חגיז, שייסד את ישיבת בית יעקב, שלמדו בנוסף ללימודים היהודים גם שפה, בזמנם זה היה ספרדית, גם אסטרונומיה, תשבורת וחשבון, קרי חשבון, גיאומטריה וכל היסודות המתמטיים.

<יצחק שוראקי: אגב, שני היסודות האלה – שפות וחשבון – היו תמיד כבר לפני אלף שנה בבגדד, המאה התשע עשרה, אנחנו שומעים את זה גם כן אצל הבן איש חי, ואנחנו רואים את זה גם במאה העשרים, רבי עוזיאל פועלו גם כן לשלב את שני הדברים הללו.

<יצחק שוראקי: לכן היסוד הראשון הוא על התורה הרחבה שיכולה גם כן לדבר עם כל האופי השונה של כל אחד מעם ישראל.

יעקב מרגי: לסיכום?

<יצחק שוראקי: אני רק אזכיר את שתי הנקודות האחרות.

<יצחק שוראקי: על העבודה הרבנית – יש רבנים שהם פוסקים, ולא רק ראשי ישיבות, והדבר הזה גורר אחריו סוג אחרת של התנהלות, לדעת לפסוק, לא להביא את החומרה היותר גבוהה, אלא הדבר המתאים לאדם עם הרגשות שלו, עם הצרכים שלו, עם הדין, השכל, ההיגיון הבריא, והזמן והתקופה שבה אנחנו חיים, כפי שהתבטא רבי יוסף משאש.

<יצחק שוראקי: והדבר האחרון על גמילות החסדים, אני אקרא לזה בלשון מודרנית יותר – על הצדקה ועל הצדק.

<יצחק שוראקי: הכוונה לא רק לגמ"חים, אלא גם כן ראייה כוללת של החברה.

<יצחק שוראקי: אנחנו יכולים לראות בהרבה סוגיות שהן סוגיות שעומדות היום על הפרק, לא דתיות, כלכליות-חברתיות, שיש במורשת של קהילות ספרד לדורותיהם יסודות מכוננים לדבר על שאלות של עליית מחירים, שאלות שנוגעות לעניין של יחסי עבודה וזכויות עובדות, שאלות שעומדות מבחינת הפיקוח על המחירים, ובזה חכמים ניסו ליישם לאורך דורותיהם את מאמר הנביא "שמעו זאת השואפים אביון", שואפים מלשון שאיפה, הוא כאילו שואף אותו, בולע אותו, "להשבית עניי ארץ לאמור מתי יעבור החודש ונשבירה שבר והשבת ונפתחה בר".

<יצחק שוראקי: והם אומרים – יש לנו עכשיו שנת השמיטה, בסוף כולם יצטרכו, אני אוציא אז את הסחורה שלי ואני אעשה את הקופה.

<יצחק שוראקי: "העל זאת לא תרגז הארץ", והקדוש ברוך הוא מודיע, דרך הנביא, שעל הדבר הזה ירגז ועם ישראל ייתן את הדין.

<יצחק שוראקי: יש לנו חכמים שנתנו על זה את דעתם לפתח, לנו האחריות להעביר את הדבר למדינה ריבונית, בכדי ליישם את האופי המוסרי שהתורה בחיים יכולה לבשר.

יעקב מרגי: תודה לרב יצחק שוראקי.

יעקב מרגי: גברת יפה בניה.

<יפה בניה: שלום.

<יפה בניה: תודה על היום הזה, תודה על ההזדמנות.

יעקב מרגי: כן, יפה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<יפה בניה: בשנת 2007 הרב חיים סבתו פרסם מאמר לרגל 37 שנים למותו של עגנון, והוא מספר במאמר הזה איך הוא הגיע לאהבה - - -

יעקב מרגי: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נורית קורן גם.

יעקב מרגי: נקדם אותה בברכה.

נורית קורן: בוקר טוב.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יפה בניה: והוא במאמר הזה מתאר איך הוא הגיע לאהבה את עגנון, את הספרות של עגנון, את העושר היהודי שבו.

<יפה בניה: באופן מעניין, באיזשהו שלב במאמר הוא מגיע לרגע שבו הוא בעצם מבין, דרך עגנון, את השתיקה המהדהדת בתרבות הישראלית של כל המסורת הספרדית, והוא כותב ככה: "אבל אז, עם שמחתי גם קנוא קנאתי, חסרו לי מאוד כמה וכמה רבדים מלשוננו.

<יפה בניה: איה מליצות החיד"א?

<יפה בניה: שאלתי, ולשון דרשני ארם צובא?

<יפה בניה: וגלגול פסוקי המקרא והתרגום של התימנים?

<יפה בניה: ולשון חכמי ירושלים הספניולים?

<יפה בניה: למה ייגרע ניב לשונם וארשת שפתותם וחין ערכם מלשוננו?

<יפה בניה: קנוא קינאתי להם וללשונם, שלא תאבד לנו.

<יפה בניה: אני מהלך עם עגנון בבוצ'ץ, ובבראזשניב ובזבליטיץ ובזהוריץ, כל הכפרים הסמוכים לפידהוריץ, בפולין גדול ובפולין קטן, וקנוא קינאתי לחלב וחכמיה, למקנס ורבניה – מי יצייר דיוקנאות חכמיהם?

<יפה בניה: מי יתאר לשונם ותהלוכות חייה?

<יפה בניה: " אני מאוד מאוד שמחה לומר שכעבור תשע שנים החלום הזה מתחיל לקרום עור וגידים בזכות קול ישראל חברים, באמצעות הפרויקט המופלא של "החכם היומי", שחשוב מאוד מאוד שהמפעל הזה ילך ויתרחב ויעמיק שורשים בתוך התרבות הישראלית.

<יפה בניה: אני רוצה להגיד כאשת חינוך שתי מילים לסיכום למה הדבר הזה כל כך חשוב, דרך הפריזמה הפדגוגית של תוכנית לימודים.

<יפה בניה: תוכנית לימודים, בלועזית קוריקולום, זה בעצם תיאור דרכם של הלומדים במרחב הידע האנושי.

<יפה בניה: או כהגדרתו של צבי לם, איש החינוך הידוע, זה חינוך באמצעות הדעת.

<יפה בניה: והשאלה היא, מהי הדעת הזאת, מה יש בה, מה היא כוללת.

<יפה בניה: ואותה שאלה היא גם מה היא לא כוללת.

<יפה בניה: כי תוכנית לימודים היא בעצם כל ההתנסויות וההתרחשויות בבית הספר, שיש להן השפעה מעצבת, גלויה וסמויה על התלמיד.

<יפה בניה: היא בעצם נושאת את תהליכי כינון הזהות של התלמידים ועיצוב התודעה.

<יפה בניה: אי אפשר להפריד בין למידה לבין זהות.

<יפה בניה: ולכן נשאלת השאלה, לאור הדבר הזה, ולאור זה שבעצם הכיתה היא מרחב ציבורי, שמשוחקת בה כל הדרמה של הישראליות, מי נשמע שם, מי לא נשמע, מי חלק מהסיפור, מי מודר ממנו, מהם הקולות שנשמעים ואלו קולות שתוקים, את מה המורה מחשיב כלגיטימי ואת מה פחות, מה הוא יודע, מה הוא לא יודע.

<יפה בניה: כל הדבר הזה משפיע בשני מישורים – קודם כל, על הזהות של התלמיד, ונורא חשוב שנדבר פה גם על התלמידים הפרטיים האלה, כי בעצם אפשר דרך הלמידה, דרך מה לומדים ולא רק איך לומדים, ללכת למקום שמסייע לכינון זהות חזקה שמכירה בערך עצמה, ומצד שני גם ללכת למקום שמשבש את תהליך עיצוב הזהות ומייצר דיסאוריינטציה בעולם שבו התלמידים לא פוגשים את עצמם ואת המסורת שלהם.

<יפה בניה: מצד שני, כמו שכבר אתה גם אמרת, יושב ראש הכנסת - - -

יעקב מרגי: הוועדה.

<יפה בניה: יושב ראש הוועדה, סליחה, מר מרגי.

<קריאה: בעזרת השם, גם, בקדנציה הבאה.

יעקב מרגי: אי אפשר שניים באותו תפקיד.

<יפה בניה: זה ההתרגשות, וגם זה שאני צריכה למהר, למרות שכנציגה נשית יחידה אני חושבת שיש לי עוד שתי דקות, נכון?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בכלל לא.

יעקב מרגי: עד פה.

יעקב מרגי: לקחת כבר את שתי הדקות שלי.

נורית קורן: נציגה נשית יחידה?

<יפה בניה: לא, לא, דוברת נשית.

<קריאה: למה?

<קריאה: יש גם עוד.

יעקב מרגי: לקחת כבר את שתי הדקות שלי.

יעקב מרגי: יש לי עוד חברי כנסת, שאני רוצה שיתייחסו, ואני מאוד מעריך ומוקיר את זה שהם הגיעו לדיון החשוב הזה.

<יפה בניה: אז אני רוצה רק לסיים ולומר, שמדובר פה גם במישור האישי של התלמיד, איך הזהות שלו מתכוננת באמצעות המפגש שלו עם המסורות שלו, וגם בהקשר של החברה הישראלית, שבעצם החינוך הוא ערוץ לעיצוב שלה, לזיכרון קולקטיבי ולתודעה.

<יפה בניה: ואת זה באמת צריך לעשות גם דרך הנושא של ייצוג ונוכחות וגם דרך בחינה מחדש של הליכות יסוד, כי אנחנו הרי יודעים שיש לנו גם עניין, חכמי הספרדים הם גם בעצם מודל של מנהיגות, מנהיגות שמחברת, מנהיגות שמייצרת חיבורים ולא מפרידה, מנהיגות שמייצרת מרחב שלא מייצר את ההבחנה הזאת דתיים-חילוניים, אלא בעצם רואה את אחדות הקהילה – לצורך העניין החברה היהודית בישראל – ומנסה לייצר מרחב יותר פתוח, פחות לעומתי, שזה דבר שבעיניי הוא חיוני מאוד לתרבות ולחברה בישראל.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: דוקטור יוסף שרביט, בסבב הזה אחרון האורחים, ולאחר מכן נתחיל חבר כנסת אורח.

יעקב מרגי: מי שרוצה עוד להשתתף בדיון רק להירשם אצל מנהלת הוועדה בפתק.

יעקב מרגי: דוקטור יוסף שרביט ורשומים אוטומטית חברי הכנסת אחר כך.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: ממש בקצרה, לא להאריך.

יעקב מרגי: אני לא מצליח, זה יום חגיגי, בדרך כלל אני תקיף בוועדה.

<יוסף שרביט: בוקר טוב.

<יוסף שרביט: ברשות יושב ראש הוועדה, ברשות מורי ורבותיי וגבירותיי.

<יוסף שרביט: אני מרצה באוניברסיטת בר אילן ואני התבקשתי לדבר קצת על ההיבט האקדמי.

<יוסף שרביט: באמת, אחד הדברים שביקשתי מוועדת ביטון, שאני קורא לה גם ועדת בנט, זה באמת ללוות את המהפך החשוב הזה, שהוא מקדם גם בהשכלה הגבוהה, במועצה להשכלה גבוהה, שהמהפך הזה יחלחל למערכות - - -

יעקב מרגי: רגע, הוא מנסה לקדם.

יעקב מרגי: רק שלא יפריעו לו.

נורית קורן: מנסה לקדם, וגם אנחנו בוועדה מקדמים.

נורית קורן: תיקון חשוב.

נורית קורן: כי ועדת ביטון לא קמה מעצמה.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: בבקשה.

נורית קורן: והיא נקראת ועדת ביטון ולא בנט.

נורית קורן: ואני בכוונה - - -

יעקב מרגי: הלאה.

יעקב מרגי: לא, בוא, בוא, תמשיך.

יעקב מרגי: תודה, נורית.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יוסף שרביט: תרשי לי לומר לך, שאני כתבתי בכתב לשר בנט, ואני מקווה מאוד שהמכתב הזה גם כן עורר אותו להקמת הוועדה.

יעקב מרגי: כולם.

יעקב מרגי: כולם שותפים.

יעקב מרגי: התעוררות דורית.

<יוסף שרביט: אני הצעתי בהקשר לוועדה הזו ובהקשר לאינטראקציה שבין המועצה להשכלה גבוהה למערכת החינוך להקים איזשהו מכון, מרכז, שיעסוק בתכנים חדשים ומעודכנים בקשר ליהודי ארצות האסלאם והפזורה הספרדית.

<יוסף שרביט: אותם תכנים עשויים להוות מקור של השראה לזהות שלמה של עמנו, זהות שבה חוסן מוסרי, לאומי וחברתי אל מול עצמנו ואל מול פני האומות.

<יוסף שרביט: המרכז הזה עשוי להיות אירוע מכונן בתולדות ישראל המתחדשת ולהטמיע מוביליזציה ציבורית ואשר יתחדש האתוס הציוני והגאולי וישוב הוא לשיח הציבורי.

<יוסף שרביט: עמו יונחלו ערכי הנבואה העברית, לרבות ערכי האחדות, האחווה, גאולת ישראל וגאולת האנושות, שעשויים לשרת את החברה הישראלית ולהשפיע עליה השפעה מיטיבה.

<יוסף שרביט: אני זכיתי לכתוב שמונה ספרים ושלושים מאמרים מחקריים שקשורים בעיקר בחכמי ישראל.

<יוסף שרביט: אחד מהמחקרים עוסק בדמותו של הרב יוסף גנסיה, שהוא כתב 137 ספרים באלג'יריה, בקונסטנטין.

<יוסף שרביט: באחד מרגעי ההתפרצות הרגשית והספרותית שלי כתבתי נובלה היסטורית, שאני אתן לך במתנה עוד כמה דקות, ובעזרת השם בעוד חודש תתקיים ההילולה לכבוד הרב יוסף גנסיה בדימונה, שהיא ההילולה השבע-עשרה.

<יוסף שרביט: ואני סיימתי לפני שבוע-שבועיים ספר על הרב אשכנזי בליטו, זה ספר ביוגרפיה, והגיע הזמן באמת שהקורא העברי יתוודע לדבר הזה.

<יוסף שרביט: מה שאני מציע, מה שהצעתי, זה לחולל חידוש או מהפך מתודולוגי, שראוי שיחול על המחקר וההוראה.

<יוסף שרביט: ואני רוצה, ברשותך, להמחיש כמה וכמה היבטים.

יעקב מרגי: בקצרה.

יעקב מרגי: ממש בקצרה.

<יוסף שרביט: אני מבקש בתחום חקר חוכמת ישראל לא עוד לעסוק בניתוח טקסטואלי פילולוגי היסטורי, אלא גם לעסוק בזהות יהודית.

<יוסף שרביט: פעם שאלו את הרב אשכנזי – מה יותר טוב, יהודי חילוני בארץ ישראל, או יהודי דתי בחוץ לארץ?

<יוסף שרביט: אז הוא אמר לו, בחוש ההומור הידוע שלו – אי אפשר להיות נורמאלי?

<יוסף שרביט: למה החשיבה הדיכוטומית הזאת של או-או?

<יוסף שרביט: אולי גם וגם?

<יוסף שרביט: לא יותר או מסורת או מודרנה.

יעקב מרגי: תוויות, תוויות.

יעקב מרגי: הכל עם תוויות.

<יוסף שרביט: כן.

<יוסף שרביט: אני מציע, וזה בעצם אחד האמצעים של המחקר אודות חכמי ארצות האסלאם וחכמי אלג'יריה במקרה הזה, שזה גם מסורת וגם מודרנה.

<יוסף שרביט: לא עוד.

<יוסף שרביט: דרך אגב, הרב יוסף גנסיה נכנס לתוכנית "לב לדעת" של משרד החינוך, שהוא מוצג כאחד מחמשת הדמויות פורצות הדרך בעת החדשה יחד עם הרב קוק, משה מנדלסון, הרצל ודוד בן גוריון, ולומדים את זה בתוכנית "לב לדעת".

<יוסף שרביט: נתתי הרצאה ל-250 מורים בנושא הזה.

<יוסף שרביט: לא עוד שואת יהודי אירופה, כי אם שואת העם היהודי.

<יוסף שרביט: זה קונספט המתבקש מתודולוגית חינוכית והיסטורית.

<יוסף שרביט: עולם הישיבות והלמדנות היהודית בעת החדשה בצפון אפריקה ובארצות האסלאם הניב יצירה ומגמות רבות חשיבות לחברה הישראלית.

<יוסף שרביט: זה עולם שהודר במרחב האקדמי.

<יוסף שרביט: אני רוצה להגיד שבספר של מרכז זלמן שז"ר נכתב על עולם הישיבות מימי הביניים עד העת החדשה, שלוש שורות כתובות על ישיבות צפון אפריקה בעת החדשה.

<יוסף שרביט: לא עוד העולם הדיכוטומי הזה בתולדות הציונות, בתולדות הרעיון המשיחי, הדיכוטומיה המובנית במחקר הנוכחי בין היישוב הישן ליישוב החדש, בין הזיקה לציון לבין הציונות.

יעקב מרגי: לסיכום?

יעקב מרגי: תסכם, בבקשה.

<יוסף שרביט: אני מסכם בשלוש שורות, בבקשה.

<יוסף שרביט: הדיכוטומיה הזאת עיוותה את הבנת מהלכה של ההיסטוריה החדשה של עם ישראל ושכתבה אותה.

<יוסף שרביט: לסיכום, בעוד שהפזורה היהודית האשכנזית תפסה את היהדות כדת, ולכן כמונח קונפליקטואלי ביסודו, הרי שהפזורה הספרדית תפסה את היהדות כאומה, ועל כן כמונח מכיל, ממתן ומיישב.

<יוסף שרביט: יש אפוא לשוב אל אותו מינוח שנבע מן המעיין של אותה פזורה יהודית שלדאבון הלב הודר ולא השרה די את השראתו על ההוויה הציבורית הישראלית, ויש אפוא לכוננו מחדש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חניכי תנועת בני עקיבא כפר סבא, הנמצאים איתנו בדיון.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: חברי יושב הראש, יעקב, אני מברך אותך על היוזמה הזו הרחבה היותר של חכמי ארצות המזרח ושמחתי גם להיענות וליטול חלק מהיוזמה הזו.

יוסי יונה: אני מרגיש פה בבית – יהודה, אלי, יפה.

יוסי יונה: אנחנו פוסעים דרך ארוכה, והנה אנחנו רואים ניצנים של התממשותם של המאמצים המשותפים שלנו.

יוסי יונה: אני לא מקיים מצוות, אבל אני בא מבית - - -

יעקב מרגי: אתה חושב שאתה לא מקיים מצוות.

יוסי יונה: כן, כן.

יוסי יונה: אני בא מבית, בכל אופן, הניצוץ האלוהי מפעם בי, כמו שיעקב אומר לי, כן.

נורית קורן: יושב הראש שלנו רואה את הגם וגם.

נורית קורן: אתה מבין?

נורית קורן: הוא רואה את הנורמאלי.

יוסי יונה: כן, יפה.

יעקב מרגי: לימדו אותי להסתכל על החצי המלא תמיד.

<קריאה: הוא חושב שיש בו ניצוץ, עכשיו אני מבין מאיפה זה בא.

יעקב מרגי: אני לא מתעסק עם ניצוצות, אבל - - -

נורית קורן: אדוני הוא יליד ירושלים, זה הניצוץ הגדול ביותר.

יוסי יונה: בכל אופן, אני בא מבית שעל קירותיו תלויות שתי תמונות – האחת של רבי יוסף חיים, הבן איש חי - - -

יעקב מרגי: מבגדד.

יוסי יונה: בגדדי, כן.

יוסי יונה: והשני של המרן עובדיה יוסף.

יוסי יונה: וזה חשוב להגיד את זה, כי אבא שלי לא מצביע ש"ס.

יוסי יונה: אני אומר שחשוב להגיד את זה, משום שמעמדו של הרב הוא הרבה מעבר להשתייכויות מפלגתיות ופוליטיות.

יעקב מרגי: ודאי.

יוסי יונה: וזו גדולתו.

יוסי יונה: לכן כאשר התבקשתי לבחון באחד מחכמי ארצות האסלאם בחרתי במרן עובדיה יוסף.

יוסי יונה: אני קראתי, ככה, כשבאים מהאקדמיה אז קוראים גם, אני קראתי והאיש באמת פורץ דרך, הוא מנהיג רוחני שהצליח לעשות מה שהמון מאיתנו, אינטלקטואלים, פעילים חברתיים, לא הצליחו לעשות, וזה להציג איזושהי עמדה, להציג השקפת עולם, תרשו לי, שאני מכנה אותה הגמונית, שהיא באה ואומרת – אנחנו פה, ויש לנו השקפת עולם משלנו - - -

יעקב מרגי: רק משפט, למי שלא יודע, זה עלה לו בבריאות בתחילת דרכו.

יוסי יונה: נכון.

יעקב מרגי: בפריצת הדרך הוא נרדף, הוא לא היה בקונצנזוס.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: זה מה ששבר אותי.

יוסי יונה: אני הייתי שייך לפעילות, שבה לא מי יודע מה הצלחנו, והנה האיש הגדול הזה הצליח לעשות דבר מהפכני בחברה הישראלית.

יוסי יונה: אז המון מאיתנו פוסעים גם בעקבותיהם של מנהיגים כאלה, אנשי רוח, בין אם דתיים או לא דתיים, באמת כפי שנאמר כאן הקו שחוצה בין היותו של אדם דתי או לא דתי הוא אצלנו, במסורת ארצות המזרח, הוא מאוד מטושטש וטוב שכך.

יוסי יונה: ולכן גם אני פוסע בשביל או בדרך שהם חצבו.

יוסי יונה: והנה הקמנו לפני מספר חודשים את הכנס הגדול פה בכנסת של צדק פיוטי, ומאוד שמחתי לראות את ההמונים צובאים על הפתחים ומתלהבים מהאירוע הזה, שזה גם אירוע מכונן, היסטורי.

יוסי יונה: שתי הערות אני רוצה לומר, אחת באשר לתוכנית הלימודים – ראו, אני חושב שזה מוסכם על כולנו, שאין כאן מבחינתנו איזשהו מהלך או איזושהי אג'נדה שבאה ואומרת – תלמידים יוצאי ארצות המזרח, הבה ונזקוף את קומתם שהם יתחברו למורשת שלהם.

יעקב מרגי: לא.

יוסי יונה: אנחנו בהחלט רואים אותה כחלק מהמורשת של עיצוב הזהות הישראלית.

יעקב מרגי: אמרנו את זה בפתיח, לאלה שאיחרו.

מיכל רוזין: אמרנו.

מיכל רוזין: ולא רק דרך שואה, פוגרומים ומאורעות.

יוסי יונה: אז אלה דברים חשובים, וטוב להגיד אותם פעמיים, נכון?

יוסי יונה: במפגש מסוג זה.

מיכל רוזין: אפילו יותר.

מיכל רוזין: צריך להגיד כל הזמן.

יוסי יונה: ואפילו יותר, כמו שמע ישראל, שאנחנו בעצם רוצים את המורשת הזו של אבותינו, שהיא תהיה משולבת בתרבות המשותפת של כולם.

יוסי יונה: פה אני רוצה גם לציין איזושהי אנקדוטה – הוריי עלו מעירק, בבל, מנהרדעא, כשהייתי ילד לא ידעתי את החשיבות ההיסטורית האדירה שיש למקום הזה.

יוסי יונה: קוראים למקום הזה אנאה.

יוסי יונה: דרך אגב, סיפור קצת מכמיר לב, העיירה הזאת לא קיימת, כי סדאם חוסיין, זה לא הזמן להסביר מדוע, הטביע אותה במי נהר הפרת.

יוסי יונה: אז נהרדעא לא קיימת היום הלכה למעשה, אבל זו העיירה שממנה הוריי הגיעו.

יוסי יונה: עיר באמת שאין לתאר אותה מבחינת חשיבותה בהיסטוריה היהודית.

יוסי יונה: רק כשהתבגרתי, לימים, כשהייתי ילד היו קוראים לנו במקום אנאהווי, איזשהו כינוי זלזול לאלה שהגיעו מאנאה, ואני מאוד התביישתי באנאהווי הזה.

יוסי יונה: רק לאחר שנים רבות גיליתי - - -

יעקב מרגי: אצל המרוקאים עד היום זה ספראוי, זה רוואטי, זה מקנשי.

יוסי יונה: כן, אבל לא ידעתי שזה נהרדעא, חברי יעקב.

יוסי יונה: והנה אני מגלה שאני צאצא של מורשת תרבותית ענקית,ואיך זה יכול להיות שלא ידעתי את זה כשהייתי ילד, ואיך זה יכול להיות שכל ילדי ישראל לא יודעים על העיירה הזאת שהיא חלק מהתרבות היהודית המתפתחת והמתמשכת.

יוסי יונה: לפני כשבוע נאמתי פה בכנסת ביום שהוקדש לשפה הערבית.

יוסי יונה: ראו, השפה הערבית לא שייכת רק לערבים.

יוסי יונה: השפה הערבית היא נדבך מאוד מאוד מרכזי בתרבות שלנו, וההוגים הגדולים שלנו, ובכלל זה גם הרמב"ם, כתב את מורה הנבוכים בערבית.

יוסי יונה: ואני עמדתי שם ודיברתי על השפה הערבית ועל הזיקה שלנו של היהדות לשפה הערבית, וציטטתי מדבריו של המשורר שמואל בן עדיה, שהוא כתב שירה בחצי האי ערב בתימא, שאולי זה לימים הפך להיות תימן, שהוא היה גם מנהיג של שבט יהודי קדום לפני עליית האסלאם, והוא היה משורר מאוד מאוד חשוב, שאחת מההשפעות המרכזיות שהיו לו על התפתחותה של השירה הערבית הקלאסית, והנה, משורר יהודי בדואי, יהודי ערבי, דרך אגב, שכל מי שמכם ייכנס ליוטיוב ותראו כיצד חכמי דת מוסלמים היום מציינים אותו לשבח את היהודי הזה, שמואל בן עדיה.

יוסי יונה: אז הנה, זה גם סימן לכך שדברים מתחברים – היהדות, והציונות, והישראליות.

יוסי יונה: ואנחנו כאן כדי להגיד משהו מאוד מאוד פשוט, אנחנו רוצים תמהיל חדש - - -

יעקב מרגי: סיפור השלם.

יוסי יונה: אנחנו רוצים את השלם.

יוסי יונה: לא רוצים להקטין מתרומתה של שום תפוצתה.

יוסי יונה: כל מה שאנחנו רוצים זה ליצור תמהיל חדש, שבו כולנו, כולנו יחד, נוכל לחוש בבית.

יוסי יונה: באמת בבית.

יוסי יונה: זה בית שלנו, אבל עדיין לפעמים יש לנו תחושות כאלה של ניכור וכו', מדוע ההיסטוריה שלנו איננה מקבלת ביטוי.

יוסי יונה: נעשים מאמצים גדולים פה בכנסת, מחוץ לכנסת, באמת החברים שהזכרתי, אתם עושים עבודה נהדרת ואתם חלוצים בכך, והנה אנחנו שותפים לאותו מאמץ כדי ליצור תמהיל חדש של הזהות הישראלית כך שכולנו נחוש באמת ובתמים בביתנו.

יוסי יונה: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: כן, באמת רק כמה מילים קצרות.

יחיאל חיליק בר: קודם כל, יישר כוח על הדיון הזה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להיכנס לא לפילוסופיה ולא ליופי שבתרבות המופלאה שלנו.

יחיאל חיליק בר: אני רק רוצה להתחבר למה שאמרת על ועדת ביטון.

יחיאל חיליק בר: באמת פגשתי את ארז בתיקון שבועות, הוא בא לצפון ועשה תיקון במטולה, נסענו לראות אותו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים כמה ועדות מקימים וכמה ניסיונות עושים בכנסת, ואני כן רוצה להתחבר, אם זה מה שהתכוונת לומר, קודם כל, בוודאי שהוועדות בכנסת עושות גם כן, אבל יש עוד מרחק גדול בין ההמלצות של הוועדה הזאת לבין ההטמעה של זה.

יחיאל חיליק בר: ואני זוכר עוד את המאבקים שבועות על פליטי יהדות ערב ועל התרבות ועל ניסיונות ההטמעה, ותמיד היו הבטחות, ותמיד עמדו שרי חינוך.

יחיאל חיליק בר: ואני רק זוכר במהלך השנים כשלמדתי עם רבי אלי ועקנין בירושלים והיינו ב'פעילי ציבור', זה כל הדפוקים מהפריפריה שנתנו להם מלגה בשביל ללמוד, והיינו לוקחים איזה קורס אצל סמי שלום שטרית, היינו מרגישים באמת במחתרת, מורדים, שאנחנו מעזים ללמוד במגדל השן של האקדמיה את הקורסים הזה, וגם הפעילויות שעשינו באותן קרנות ומלגות וכו'.

יחיאל חיליק בר: הדבר הזה, אדוני יושב הראש, ואני יודע שאתה, לבך במקום, כבר חייב אחרי כל כך הרבה שנים, בלי להמעיט בערכה ועושרה של אף תרבות אחרת, ואני בעוונותיי חצי מזרחי חצי אשכנזי, איך לא?

יעקב מרגי: זכית.

יוסי יונה: זכיתי?

יעקב מרגי: כי אתה רואה גם מכאן וגם מכאן.

יעקב מרגי: יש כאלה מה שרואים מכאן לא רואים משם.

נורית קורן: ולפי הפסיכולוג של הוועדה למינוי שופטים אין לך משבר זהות?

יוסי יונה: לא, לא, לא.

נורית קורן: איזה מזל.

יוסי יונה: לא, הצד המרוקאי מנצח.

יעקב מרגי: המרוקאים האלה.

יוסי יונה: את הצד הפולני של אמא שלי אני לא מכיר בכלל.

יוסי יונה: אבל אני כן רוצה, ואני קודם כל מברך על ועדת ביטון, וארז ביטון בוודאי איש ראוי, ואני שמח על זה, ואני מוקיר את המאמצים של השר בנט, אני קורא לוועדה הזאת באמת באמת לעשות כל מה שאפשר גם כדי לעקוב, גם כדי לוודא ביצוע, גם כדי לוודא הטמעה בשטח.

יעקב מרגי: באקדמיה ובמוסדות החינוך.

יוסי יונה: באקדמיה, אבל אתה יודע מה?

יוסי יונה: בעיקר במוסדות החינוך של עד כיתה י"ב.

יוסי יונה: כי שם, תשמע, אתה מגיע לאקדמיה יש לך קורס חובה, בסוף אתה יכול לבחור ואתה יכול לא לבוא.

יוסי יונה: הסיפור של תרבות ספרד והמזרח והחכמים האלה שאנחנו מדברים עליהם, ונדבר עליהם גם ב-1 וחצי באודיטוריום, זה דבר שהנוער שלנו, ואין מה לעשות, המוח שלנו ספוג בעיקר בגילאים האלה, הנוער שלנו צריך לקבל אותו בזמן אמת.

יוסי יונה: ובזמן אמת זה בחינוך היסודי ובחינוך העל יסודי.

יוסי יונה: ואני יודע שיהיה יותר קשה להטמיע את זה על-אמת, לא בסיסמאות והצהרות במערכת החינוך, ולכן אני קורא גם לך, אדוני יו"ר הוועדה, וגם לנו, לעקוב אחרי הדבר הזה.

יוסי יונה: עד שקמה כבר ועדה כזאת, ובאמת עשו מעשה מבורך, לוודא ביצוע.

יוסי יונה: כי אנחנו מכירים כבר ועדות חקירה שנגעו להרוגים ופצועים, שטויחו, חלילה, וזה דבר שאנחנו לא ניתן לו להיות מטויח.

יוסי יונה: אני באמת מברך את כל מי שיושב פה על התרומה שלכם להטמעת התרבות הכל כך עשירה והחשובה הזאת.

יוסי יונה: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: דינה דרורי, ממונה על מורשת קהילות ישראל וחברה.

יעקב מרגי: נו, תרגיעי אותנו.

<דינה דרורי: אני ארגיע אתכם בקצרה אבל ממש, ככה, לא יותר מדי.

<דינה דרורי: קודם כל, משרד החינוך הקים את ועדת ביטון על כל המשמעויות שלה מתוך רצון לנסות לשנות, לנסות לשלב, ללכת לתוכנית אחרת, לראות את הדברים בצורה אחרת, ועל הדבר הזה כולנו מסכימים.

<דינה דרורי: באמת השאלה, אני מקווה מאוד שנצליח ליישם את המסקנות של ועדת ביטון, אבל זה הדבר המרכזי.

<דינה דרורי: לגבי "החכם היומי" – תוכנית ברוכה, יפה, טובה, שאני חושבת שכדאי להציע אותה למשרד החינוך כתוכנית לימודים.

<דינה דרורי: כמו שהוצעה התוכנית של "לב לדעת", של התוכנית הזו, להגיש אותה למשרד החינוך, לוועדה לתוכניות לימודים, או לוועדה לתוכניות לימודים ייחודיות, נגיש, נפגוש, ניפגש בדרך, ואז נוכל לראות איפה אנחנו יכולים להטמיע, מה יכולים להטמיע, באיזה כיתות להטמיע, איך מטמיעים את הדבר הזה.

<דינה דרורי: כלומר, אני אומרת שני דברים – אחד, יש את ועדת ביטון, שאנחנו מחכים כולנו להמלצות של ועדת ביטון, ואני מקווה שהם ייושמו; והדבר השני, לגשת למשרד החינוך בדרכים הרגילות, הנורמאליות של המשרד - - -

יעקב מרגי: אנחנו נקרא למשרד החינוך בסיכום.

<דינה דרורי: לא, לגשת אלינו.

<דינה דרורי: כלומר, או למורשת קהילות או לאגף מורשת, שאני חלק ממורשת קהילות, אני נמצאת באגף מורשת, או לתוכניות לימודים ייחודיות של המשרד, לשני המקומות הללו, לגשת ולהגיד את הדברים.

יעקב מרגי: טוב, תודה בשלב זה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, ולאחר מכן מוטי יוגב.

יעקב מרגי: בבקשה.

נורית קורן: אני רוצה כאן לספר לכל הנוכחים, וזו הזדמנות גדולה לומר - - -

<קריאה: על ועדת ביטון.

נורית קורן: מה אנחנו עושים, וגם מה אנחנו עושים בוועדה.

נורית קורן: בוועדה הזאת אני רוצה להודות ליושב ראש, שהלב שלו שומע, ולב פתוח, ולב עושה, על מנת שהדברים יצאו לפועל.

נורית קורן: אני אומר לכם כך, כשאני נכנסתי לכנסת, הדבר הראשון שאני עשיתי זה היה לבוא ולדבר עם שר החינוך ולומר לו – אני רוצה שייכנס לתוכנית הלימודים הנושא של לדעת מי האחר.

נורית קורן: יש לנו בחברה הישראלית מגוון תרבויות, אנחנו צריכים ללמוד על מגוון התרבויות, ולאו דווקא על תרבות תימן, ארצות אסלאם.

נורית קורן: כולם.

נורית קורן: כל מי שנמצא פה בפסיפס של החברה הישראלית, שיהיה לו ביטוי בספרי הלימוד, שאנחנו נכיר את האחר, נדע מה החגים שלו ומה התרבות, ומכאן התחלתי.

נורית קורן: אז מכאן התחלתי לדבר עם השר בנט ולהציק לו כל הזמן בנושא הזה.

נורית קורן: אני העליתי שתי הצעות חוק.

נורית קורן: הצעת חוק אחת שקשורה אליי, שאני תימנייה, על מורשת רבי שלום שבזי, שהוא היום לא החכם, הוא משורר.

נורית קורן: היה מאוד חשוב לי, שיש משורר שנתן את אהבתו לציון, הוא אבן דרך, הוא אבן דרך לתימנים, שגם בשבת וגם בשמחות אנחנו שרים את השירים שלו מתוך הדיוואן.

נורית קורן: ולי היה מאוד חשוב.

נורית קורן: עשיתי הצעת חוק.

נורית קורן: אבל כמובן ששר החינוך לא רצה להכניס את זה למסגרת הלימודים בחוק.

נורית קורן: הוא אמר לי – 'אני אכניס את זה אחרת'.

נורית קורן: אז בואו נראה איך הוא יכניס את זה.

נורית קורן: דבר נוסף שאני עושה זה תיקון העוול הנורא של הנעדרות של החלוצים יוצאי מדינות ערב.

נורית קורן: והקמתי עכשיו יוזמה חדשה שמדברת על המעברות, להנציח את המעברות, להנציח מה עשו ההורים שלנו שהגיעו למעברות, איך הם גאלו את מדינת ישראל, איך הם בנו אותה, מה הם עשו, וזה להנציח אתר מעברות ולהקים מוזיאון ולאסוף לתוכו את כל הפריטים ואת כל התמונות וכל החומר בעניין המעברות.

נורית קורן: אני חושבת שזה משהו מאוד חשוב, צריך ללמוד אותו, כי זה משהו מכונן.

נורית קורן: אנשים נשארו חמש, שש, שבע ועשר שנים במעברות, וזה השפיע על הילדות שלנו, אם נרצה או לא נרצה.

נורית קורן: אז זה הדבר הנוסף.

נורית קורן: ועדת ביטון קמה בגלל שהצקתי לו.

נורית קורן: היא קמה, לצערי הרב - - -

יעקב מרגי: גם.

יעקב מרגי: גם בגלל.

נורית קורן: גם בגלל שהצקתי לו, ולצערי הרב, אמרתי לו – 'היה צריך לקחת אתיופי, ספרדי, מרוקאי, אשכנזי, מכל עדה, שכל אחד יבוא ויהיה בוועדה עצמה', אבל הוא לא עשה.

יעקב מרגי: היא תהיה ועדה בת 70 חברים.

נורית קורן: איזה 70 חברים?

נורית קורן: היא לא תהיה 70 חברים, אבל לא משנה.

<קריאה: במקרה הטוב.

נורית קורן: שמו את כולם בוועדת משנה.

נורית קורן: אני מקווה שזה ילך באמת לאן שאנחנו רוצים.

יעקב מרגי: בעזרת השם.

נורית קורן: ונושא מאוד חשוב שאני פועלת בו עכשיו, שהוא קשור גם כן לכל הנוכחות ולכל מה שקרה פה בארץ – הקמתי שדולה בעניין חקר האמת בנושא פרשת ילדי תימן.

נורית קורן: והעניין הוא שעולה שזה לא רק ילדי תימן, ואני רוצה סוף סוף לתקן את העוול ההיסטורי בנושא הזה.

נורית קורן: בשבוע הבא אני מקיימת שדולה, כולם מוזמנים בשעה 12 וחצי לבוא לשדולה, לשמוע.

נורית קורן: יהיה פה מאוד מעניין.

נורית קורן: זו פעם ראשונה שהדבר מדובר בכנסת ונחקר על ידי חברי כנסת, וחברי הכנסת שותפים.

נורית קורן: חבל שחברי פרופסור יוסי יונה הלך, כי גם לו יש מה לומר.

יוסי יונה: לא, לא, אני פה.

נורית קורן: אתה פה?

נורית קורן: יפה שברחת לאגף שם.

נורית קורן: עכשיו, אני רק רוצה מילה אחרונה בנושא של היום – אני בחרתי את מורי יוסף קאפח ורעייתו, ששניהם השנה נלמדים בבית הספר.

נורית קורן: האנשים האלה באו עם מורשת.

נורית קורן: פרופסור יונה, דיברת על הנושא שהרמב"ם כתב בערבית, מי שתירגם אותו לעברית זה מורי יוסף גאפח, כך אנחנו קוראים, והוא תירגם אותו לעברית.

<יוסף שרביט: והרב יוסף גנסיה תירגם את "היד החזקה" לערבית-יהודית.

נורית קורן: יפה.

נורית קורן: אז אתם רואים שיש כאן המון המון כוחות משותפים.

נורית קורן: אני בחרתי דווקא במורי יוסף גאפח, מכיוון שהבן אדם היה דוגמה ומופת, שאם אנחנו היום ניקח את הערכים שלו וניישם אותם בחברה של גמילות חסדים, דיברתם פה על גמילות חסדים, על הערכים של אהבת ארץ ישראל, אהבת האנשים היהודים, כל המולדת שלנו והתרבות שלנו, אנחנו נגיע למדינה שוויונית וערכית יותר.

נורית קורן: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: כבוד יושב הראש, כבוד הנוכחים כולם, אני מתנצל שאני אצטרך להיות קצר ולצאת פה לחבורה שמחכה לי לעוד ועדה שאני צריך לנהל.

מרדכי יוגב: אני רוצה לדבר בשלושה מישורים בתמצית.

מרדכי יוגב: אחד, כלל חכמי הספרדים, ארצות האסלאם, מזרח ומערב, נחשפתי להם מלימודיי בבית הספר היסודי.

מרדכי יוגב: מחנכי במשך כיתות ז'-ח' היה חיים כהן, איש תוניסיה, ומקורות אחרים, וכך לאורך השנים, בצבא, בישיבה התיכונית כמובן, זה באמת עולם ענק שאני אישית התאהבתי בו.

מרדכי יוגב: בוודאי שהפרויקט הזה של משרד החינוך, וכל מי שתרם לו, של ועדת ביטון, אני חושב שהוא חשוב ביותר – לחשוף את ילדינו ולחשוף את דורות העתיד לפאזל המלא של עם ישראל, של "מקבץ נדחי עמו ישראל".

מרדכי יוגב: ואני אומר פה לכל ישראל חברים ולפרויקט "החכם היומי" עוד מדרגה שאני סבור שהיא מאוד חשובה – באופן אישי הכרתי רבים מחכמי ספרד של הדור האחרון ובהחלט התאהבתי בפשטות, שמשווים אותה קצת בין התלמוד הבבלי לתלמוד הירושלמי באליבא דהלכתא, אבל גם בצניעות וגם בקרבה ובניסיון לזרום עם הציבור וכך לאהב את עולם התורה, את עולם המסורת, על הציבור, שהוא נמצא באמת יותר בעולם הספרדי.

מרדכי יוגב: באופן אישי בחרתי במי שזכיתי לגור בשכונתו, הראשון לציון, מורנו הרב מרדכי אליהו, ומתוך שזכיתי לגור בשכנותו אז זכיתי גם ליהנות מאור פניו, אבל לא רק מאור פניו, משאלות, משפיר ושליה ביום יום ועד שאלות גדולות של צמתות של חיים ועד היותו סנדק לבננו הצעיר, ולכן בחרתי בו כחכם היומי, אבל בוודאי שיש גם עוד חכמים רבים.

מרדכי יוגב: וכפיניש של הסיפור, נתתי אתגר לשלוש בנותיי מתוך מניין ילדינו, אז הצעירה שבהן זיכתה אותנו בחיבור לכלל ישראל לפני כחודשיים וחצי כשהתחתנה עם יוצא איראן ותימן משני הצדדים, אז את יכולה להיות רגועה, נורית.

נורית קורן: אני רגועה כל הזמן.

נורית קורן: כל זמן ש - - -

מרדכי יוגב: אנחנו מאוד מאוד שמחנו ובירכנו על כך, "מקבץ נדחי עמו ישראל".

מרדכי יוגב: והוספנו, אדוני יושב הראש, לשולחן השבת שלנו את פיוטי המזרח ואת פיוטי תימן, ורק חשנו שהאושר שלנו נעשה גדול יותר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מארק אייזנברג, קעליטה, תסביר לנו מה זה.

<מארק אייזנברג: כן, קעליטה ונשיא אליאנס.

<מארק אייזנברג: ברשות יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, וברשות חברי הכנסת, תדעו שהיום יש עוד ארבע כיתות בקזבלנקה של Alliance Israélite Universelle.

<מארק אייזנברג: כמה זמן יש לי?

יעקב מרגי: דקה וחצי.

יעקב מרגי: בגלל שראיתי שאתה מדבר מהר, אתה יכול בדקה וחצי.

<מארק אייזנברג: דקה וחצי.

<מארק אייזנברג: אוקיי.

<מארק אייזנברג: כן, אין בעיה.

<מארק אייזנברג: באתי לכמה ועדות, ובשבילי היום זה נס.

<מארק אייזנברג: זה נס, למה?

<מארק אייזנברג: אף על פי שנולדתי בפאריז ממשפחה אשכנזית לגמרי, אני מסכים עם כל מה שאמרתם היום.

<מארק אייזנברג: כל המילים שאמרתם, אני מסכים, ידידיי מכי"ח, הרב שוראקי וכולם.

<מארק אייזנברג: אני מסכים ומשתתף.

<מארק אייזנברג: תודה.

<מארק אייזנברג: הצלחה לתוכנית החשובה של "החכם היומי".

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: דוקטור דוד לביא.

<דוד לביא: כבוד יושב הראש, חברים נכבדים, אני חושב שאין מחלוקת בין כולנו לגבי העוצמה, המעמד, החשיבות של ההון התרבותי של חכמי ספרד.

<דוד לביא: אבל אני רוצה ללכת דווקא לאיפה שלא, איפה שיש בעיה.

<דוד לביא: יש בעיה גדולה מאוד בהנגשה של ההון התרבותי העצום הזה אל הישראלי בן ימינו, בין אם הוא בן 6 ובין אם הוא בן 18 ובין אם הוא בן 50, וכאן צריכה להיעשות העבודה האמיתית.

<דוד לביא: הרי גדולי חכמי ישראל לא זקוקים לנו כדי שאנחנו נהפוך אותם לגדולים.

<דוד לביא: הם גדולים גם בלעדינו.

<דוד לביא: אנחנו, התפקיד שלנו, להנגיש אותם לציבור, וזאת אומנות.

<דוד לביא: ולצערי השיח של חקר הרבנים, חקר יהדות ספרד, מנותק ברובו מהחברה הישראלית של היום, ולכן הסיכוי שהוא יצליח להתקרב הוא קטן מאוד, בלי עבודה מקצועית, של להבין מהי התרבות הישראלית של עכשיו.

<דוד לביא: במילים אחרות, אני אהיה קצת חתרני, כדי להביא את הבן איש חי לתרבות הישראלית של היום, צריך לדעת מי זה עידן רייכל ופחות מי זה הבן איש חי.

<דוד לביא: עד כדי כך.

יעקב מרגי: לא הבנתי.

יעקב מרגי: תפרט.

<דוד לביא: עד כדי כך.

<דוד לביא: כדי להבין איך מתרגמים את הבן איש חי, את רבי רפאל בירדוגו - - -

יעקב מרגי: איך מנגישים.

<דוד לביא: איך מנגישים את כל זה, זה מתרגמים, לא בגלל שזה לא בעברית, זה בעברית, אבל זה עדיין טעון תרגום מבחינה תרבותית.

<דוד לביא: כי הקודים התרבותיים של ישראל היום רחוקים - - -

יעקב מרגי: אז אמר הרב שוראקי, אם אני יורד לסוף דעתך, אמר בתחילה, הוא אומר – אם אני מביא את הבן איש חי רק בקונטקסט ההלכתי, הקבלי, אתה בחיים לא תחבר אותו לא לעידן רייכל ולא למי שאפילו לא דומה לעידן רייכל.

יעקב מרגי: אלא שכשאתה מנגיש אותו, תביא לו את מה שמעניין את עידן רייכל והדור הצעיר, מה שמעניין, תביא מכתיבתו, מיצירתו של הבן איש חי, שים לו את הראייה החברתית, את הראייה האוניברסאלית, הראייה - - -

<קריאה: זה מה שהוא אומר לעשות.

<דוד לביא: בוודאי.

<דוד לביא: מתוך הראייה ההלכתית, לאו דווקא במנותק מההלכתי, אלא לחפש בתוך העבודה ההלכתית התורנית - - -

יעקב מרגי: בתוך.

יעקב מרגי: בתוך.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: אין משהו אחר.

<דוד לביא: דברים שהם אוניברסאליים, שיכולים למזג.

<דוד לביא: אני יכול לתת דוגמה מעבודה שאני עשיתי – רציתי לעשות ספר תפילות מקובלים וסיפורים מחייהם דווקא לציבור הכללי, ועשיתי את זה בהוצאת כתר, שהיא הוצאה של עמוס עוז ויאיר לפיד ורוב הסופרים החילוניים, והם הסכימו ללכת על ספר שהוא ספר ביהדות בעצם, 280 תפילות מקובלים, ולכל דבר בחיים - - -

נורית קורן: יש איזושהי פריחה היום, יש איזה רצון לדעת.

<דוד לביא: יש פריחה.

<דוד לביא: אמרו לי – 'מי יקנה את זה?' אמרתי – 'בואו נשים רק בסטימצקי ובצומת ספרים, לא נשים את זה בכלל בחנויות של ספרי קודש'.

<דוד לביא: מה הסיכויים, גברת קורן, שספר - - -

יעקב מרגי: אז בוא נגלה את אוזנך – אם היית שם אותו בספרי קודש, לא היו קונים אותו.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: בדיוק.

<דוד לביא: מה הסיכויים, גברת קורן, שספר שנפתח במילים "אם ננעלו דלתי נדיבים, דלתי מרום לא ננעלו", שאת בטח מכירה מי כתב - - -

נורית קורן: ברור, גם שרתי את זה במליאה.

<דוד לביא: מה הסיכוי שספר שנפתח במילים האלה, מה הסיכוי שספר שיש בו פיוטים של הבן איש חי, מה הסיכוי שספר שיש בו פיוט שכתב בבא סאלי יימכר?

<דוד לביא: הספר הזה לפני שנתיים היה הספר הראשון בישראל במכירות, לפני כל ספרי הבישול, בז'אנר שלו.

<דוד לביא: ובעצם הוא ספר היהדות הנמכר ביותר בישראל לפני שנתיים וגם לפני שנה.

<דוד לביא: למה?

<דוד לביא: כי הוא נעשה בהבנה של התרבות הישראלית של היום.

<דוד לביא: בוודאי שצריך להבין את ההון התרבותי של פעם, אין מחלוקת, אבל יש כאן מומחים - - -

נורית קורן: אז צריך להמליץ על הספר הזה למשרד החינוך, שיכניס אותו לתוכנית הלימודים.

יעקב מרגי: לא, אי אפשר להכניס את הכל.

נורית קורן: לא הכל.

נורית קורן: קצת.

נורית קורן: קצת מכל דבר.

נורית קורן: שיהיה על המדף.

<דוד לביא: אני מדבר לאו דווקא על ספר ספציפי, אלא יותר על מכניזם של הבנה מהי התרבות של ישראל היום, וזה לב העבודה התרבותית שלנו.

נורית קורן: אתה צודק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אנחנו מסיימים את הדיון ב-11 וחצי, כשיש מקום לסיכום של דוקטור יהודה מימרן ושלי.

<עינת לוי: קוראים לי עינת לוי.

<עינת לוי: אני אעשה את זה ממש קצר.

<עינת לוי: אני כאן בוועדת החינוך קודם כל בשביל לכבד את הפרויקט הנפלא הזה, שהוא נאבק - - -

יעקב מרגי: תציגי את עצמך, מי את?

יעקב מרגי: מה את עושה בחיים?

<עינת לוי: קוראים לי עינת לוי, אני נמצאת על הקו בין ישראל למרוקו בארבע שנים האחרונות.

<עינת לוי: דווקא זה התחיל ממקום שאני לא ידעתי מה המורשת שלי, והדרך היחידה או הדרך שלי להגיע לזה הייתה דרך זה, לנסוע לשם.

<עינת לוי: היום אני גם מובילה מסעות.

<עינת לוי: אבל זה לא הנושא שאני רוצה לדבר עליו.

<עינת לוי: אני רוצה לדבר על איך התלמיד מגיע לחומרים הנפלאים האלה, וכשאני חושבת על זה, אני חושבת על עבודות השורשים.

<עינת לוי: גיליתי לפני כמה שבועות עובדה נפלאה, או קצת לא נפלאה, נפלאה בצורה צינית, שעבודות שורשים זה לא דבר שמושרש בתוכנית חינוכית כלשהי, זה נתון לשיקול של בית ספר, זה לא מתוקצב.

<עינת לוי: כן יש תוכנית עכשיו במשרד החינוך, אני יודעת, שנקראת "תרבות ישראלית יהודית", שעבודת שורשים היא לא חלק ממנה.

<עינת לוי: עד עכשיו עבודת שורשים הייתה עניין אישי.

<עינת לוי: יכול להיות שאני לא מדייקת.

<עינת לוי: עבודת שורשים הייתה עניין אישי, שילד - - -

יעקב מרגי: מתוך דברייך יובן למה את שואפת.

<עינת לוי: בדיוק.

<עינת לוי: עבודת שורשים עד עכשיו הייתה עניין אישי, תלמיד כותב עבודת שורשים, היא חוזרת איתו הביתה, נשארת על איזה מדף – ומה קורה איתה?

<עינת לוי: אני חושבת שהיא צריכה להיות עניין ציבורי, שכל ילד אפשר להעצים אותו ולהגיד לו – 'אוקיי, עכשיו אתה זה שהולך לתעד את המורשת שלנו, אתה גם יוצר את השיח הבין-דורי עם הסבא והסבתא', ובסוף לוקחים את כל הידע הזה ומחברים אותו ביחד ושמים אותו במאגר נגיש.

<עינת לוי: מאגר נגיש וטכנולוגי.

<עינת לוי: עזבו אתכם מהעבודות הישנות עם הדפים והמדפסת.

יעקב מרגי: את רוצה בקצרה להתייחס אליך?

יעקב מרגי: במשפט.

<דינה דרורי: משפט אחד – אנחנו הולכים לקראת זה.

נורית קורן: יפה.

יעקב מרגי: תודה.

<שלי אלקיים: רעיון מצוין.

<שלי אלקיים: אפשר יהיה לחפש בארכיון בעוד 50 שנה.

נורית קורן: אני רק רוצה לומר לכם בשורה אחת, אני נתקלתי בקורס יהדות תימן של האוניברסיטה הפתוחה, וישבתי וקראתי, אני כמובן לא עשיתי עבודת שורשים, אני רוצה לומר לכם, שמצאתי שאני נצר לרבנים מאוד מאוד חשובים בתימן, ואמרתי – וואו, אם לא היה את הקורס הזה, בכלל לא הייתי יודעת.

נורית קורן: ולכן זה חשוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דוקטור יהודה מימרן לסיכום.

<יהודה מימרן: כן, ממש מאוד בקצרה.

יעקב מרגי: לא סיכום היום, כי עוד תפרט לחברים פה את המשך היום, והכל בדקה וחצי.

<יהודה מימרן: שלושה משפטים פשוט.

<יהודה מימרן: אני רוצה לחבר בין מה שהיה פה לוועדת ביטון.

<יהודה מימרן: אני חבר גם בוועדת ביטון.

<יהודה מימרן: אני רוצה לומר, דיברנו הרבה על חכמי יהדות ארצות האסלאם, אבל האוריינטציה היא כלל עם ישראל, ואנחנו רואים חשיבות גדולה מאוד שבהיווצרות החדשה הזאת של הזהות במדינת ישראל, חכמי ארצות האסלאם יהיו נוכחים.

יעקב מרגי: לא מתקנים עיוות בעיוות.

<יהודה מימרן: נכון.

<יהודה מימרן: נכון.

<יהודה מימרן: והוועדה באמת התייחסה לכלל המרכיבים שעלו פה – לתוכניות הלימודים, לחינוך לא פורמאלי, לאוניברסיטאות.

<יהודה מימרן: ואני באמת מאמין שאנחנו בתקופה חדשה, שאי אפשר יהיה יותר לא להביא לידי ביטוי את המורשת הגדולה והעצומה הזאת.

<יהודה מימרן: אז באמת תודה רבה לכולם, תודה רבה לך, חבר הכנסת יעקב מרגי.

<שלי אלקיים: יהודה, אל תשכחו את רבי ישראל נג'ארה.

<יהודה מימרן: זה מאות רבנים.

<שלי אלקיים: רבי ישראל נג'ארה זה צפת.

יעקב מרגי: כשאמרו 'כלל ישראל', לא שכחנו כלום.

יעקב מרגי: כלל ישראל כולל את כולם.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם – מאחר שזה יום חגיגי, איך אומרים?

יעקב מרגי: אין בית מדרש בלא חידוש, גם מי שחשב שהוא מכיר את הפרויקט ויודע הכל על הפרויקט ומתחבר לנושא - - -

מיכל רוזין: צריך לאמץ את זה – אין בית מדרש ללא חידוש.

יעקב מרגי: אין בית מדרש בלא חידוש.

יעקב מרגי: אין.

מיכל רוזין: אני בעד חידוש.

יעקב מרגי: חז"ל אומרים – "כינוס של חכמים טוב להם, טוב לעולם".

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי אין בית מדרש בלא חידוש.

יעקב מרגי: ואני שמח על ההזדמנות שניתנה לי, בכלל, היום התחלנו לכאורה בדיונים על מניעת העישון במערכת החינוך, שאמרתי – בדרך כלל, דיונים בכנסת אם הם לא כמעט זירת אגרוף, אתה לא מרגיש שעשית משהו.

יעקב מרגי: וברוך השם, התחלנו את היום ביום נפלא, ראינו את גדלותם של ילדי ישראל עם המיזמים, גדלותו גם של משרד החינוך, וכל מי שעשה בסוגיה הזו, ואנחנו מגיעים לנשמה היהודית של כלל ישראל כאן במיזם החשוב הזה.

יעקב מרגי: מבחינתי, אני אומר לכם, כי"ח – תרגישו שאתם סוגרים מעגל.

יעקב מרגי: תרגישו.

יעקב מרגי: מאז שנוסדה התנועה הזו, דרך כל מה שהיא עברה, ומה שאתם תורמים היום לחברה הישראלית, וזה לא יסתפק, "האלף לך שלמה", שלא יעמוד באלף, כי האוצר הוא גדול, אבל תשלימו את הפרויקט סביב כל מה שאמרו החברים כאן – להנחיל את זה, להנגיש את זה, דיגיטציה של הנושא, לגרות את האנשים לחפש ולהיכנס ולצלול לזה.

יעקב מרגי: אנשים צורכים מידע.

יעקב מרגי: ככל שהוא יותר נזיל, יותר נגיש, יצרכו אותו יותר.

מיכל רוזין: ומעניין.

מיכל רוזין: כמה שהוא יותר מעניין.

יעקב מרגי: ופה הערך המוסף הוא גדול.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת על השתתפותם בדיון, ובמשך כל היום בכנסת, יום כי"ח.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל ישראל חברים על מנהליה, חבריה ופעיליה, ובראשם מר סם פינטו, תודה רבה לך על התרומה החשובה והנכבדה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על האוזן הקשובה, על המגמות החשובות.

יעקב מרגי: ואני קורא למשרד החינוך לקחת את הסיכום של הדיון הזה ואת פרוטוקול הדיון, להעצים אותו בעשייה יומיומית.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים שיש רצון טוב, אנחנו גם מכירים במגבלות של מערכת החינוך וגם של כאלה שיושבים שם, שלא אוהבים שינויים, אבל משינויים לא מתים.

יעקב מרגי: צריך לומר להם, משינויים לא מתים.

מיכל רוזין: חידוש.

מיכל רוזין: חידוש.

יעקב מרגי: ואין בית מדרש ללא חידוש.

מיכל רוזין: בדיוק.

יעקב מרגי: אז שוב, אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: היום רק התחיל.

יעקב מרגי: תיהנו מהתערוכה.

יעקב מרגי: יש מפגש באודיטוריום ב-13:30.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם, כל טוב.