ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 226, 2016-07-04 10:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה- 4 ביולי 2016, כ"ח בסיון תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – ראשי עיר מודיעים כי ישנו קושי לפתוח את שנת הלימודים הבאה ברשויות המקומיות, של חבר הכנסת מאיר כהן ועוד שלושה חברי כנסת, היתה דרישה של חבר הכנסת יעקב אשר, טלי פלוסקוב וחמד עמאר.

יעקב מרגי: נמצא איתנו חבר הכנסת עודד פורר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: שלום, אדוני.

מאיר כהן: בוקר טוב.

יעקב מרגי: מכבד אותנו בנוכחותו גם חבר הכנסת פרופ' מנואל טרכטנברג.

מאיר כהן: שלום אדוני, בוקר טוב, תודה על הדיון הזה.

מאיר כהן: צר לי מאוד שכנראה שהמחאה היום היא להצטלם בעיתון ואני רואה בחומרה רבה את זה שהוועדה הזמינה ופנתה למובילי המחאה והם לא מצאו לנכון להגיע לכאן.

יעקב מרגי: הזמנתם אותם?

מאיר כהן: בוודאי.

מאיר כהן: אנחנו בדקנו עם אנשי הוועדה שלך והם תפקדו למופת ושלחו הודעות ואנחנו התקשרנו.

<יהודית גידלי: אני רק מבקשת לעדכן שראש העיר היחיד, ראש עיריית עכו, שלח התנצלות והודיע שהוא לא יכול להגיע.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: והשאר אפילו לא טרחו להתנצל.

מאיר כהן: אבל זה לא משנה, אנחנו לא עושים את זה בשבילם, אנחנו עושים את זה בשביל התושבים.

מאיר כהן: אני חושב שראוי מאוד שוועדת החינוך, ותודה רבה לך אדוני, מקדישה חצי שעה, 45 דקות, בלוח הזמנים הצפוף והעמוס, בכדי שאנחנו נגיד את דברנו, בשם האוכלוסיות שאני לפחות וגם אתה, אדוני היושב ראש, באנו מתוכם.

מאיר כהן: אני מקדים ואני אומר, איני מתכוון לכך שתהיה חלוקה דיפרנציאלית ואני ליוויתי את המחאה, צעדתי אתם כמו עוד חלק מהיושבים כאן ואני מבין את המצוקות הגדולות במיוחד בתוך ערי הפריפריה ובמגזר הערבי ובמגזר הבדואי.

מאיר כהן: שם, תחילת שנה הופכת להיות לימים קשים מאוד לראשי הרשויות, ימים קשים מאוד כי ראש העיר צריך לתת תשובות, החל משיפוצים ושיבוץ מורים והצללות כאלה ואחרות ובמקום שאין פילנתרופיה ובמקום שראש העיר לא מצליח לגייס תורמים, בין אם אלה יהודים טובים או נוצרים טובים, ראש העיר מוצא את עצמו ב- 1 לספטמבר, עומד בפני שוקת שבורה.

מאיר כהן: אני יודע להעיד על גני ילדים בפריפריה שפותחים את השנה בלי הצללות ובלי חצרות ובלי מרחבי למידה שהם נאים בבחינת דירה נאה מרחיבה דעתו של אדם.

מאיר כהן: ואני יודע על כשלים גדולים מאוד, במיוחד ביישובים שמדורגים בסוציו אקונומי נמוך בפתיחת שנת לימודים.

מאיר כהן: מתקני הספורט בתוך בתי הספר, מעבדות בתוך בתי הספר, גודל הכיתות בתוך בתי הספר ולצערי הגדול מצד אחד אמנם אנחנו יודעים על תחילתה של חלוקה דיפרנציאלית, אבל מצד שני אנחנו יודעים שזה אפילו לא מתקן את המצוקה הקשה.

מאיר כהן: אני חוזר על דבריי, אני מצפה משר האוצר ומשר החינוך לא לקחת מהעשירות ולתת לעניות.

מאיר כהן: די, באמת אדוני, אני הייתי יושב ראש מטה המאבק של מרכז השלטון המקומי, קצנו בשיסוי הזה של החזקות מול העניות.

מאיר כהן: הסיפור הוא לא הסיפור של מרכז השלטון המקומי, אם כי אני ציפיתי שכן וגם לכאן יבואו ראשי הערים הגדולות.

מאיר כהן: כי התפישה הזו של כל ישראל ערבים זה לזה, מזמן הפכה להיות להיגד שאין אחרי שום עגינה במציאות.

מאיר כהן: לכן, אדוני, אני חוזר ואני אומר – אני דורש משרד האוצר ומשר החינוך להתייחס ליישובים סוציו אקונומיים מ- 1 עד 4 ובכוונה אני אומר מ- 1 עד 4, כי שם מרוכזים רוב היישובים שתחילת השנה היא קושי גדול מאוד מבחינתם ולא להוריד לא מתל-אביב ולא מחיפה ולא מרחובות ולא מיבנה ולא מחולון, אלא לתת כסף תוספתי, כסף תוספתי.

מאיר כהן: ובכנסת צינית מאוד, שבה מצליחים להעיף מיליונים מצד אחד לצד השני, כי יושב-ראש הוועדה ולא אתה, אדוני, חס ושלום, כי יושב ראש ועדה התווכח עם שר החינוך ותוך חמש דקות מוצאים 80 מיליון שקלים בכדי ליישר את ההדורים, אז ראוי שימצאו כסף בכדי שהתלמידים באותם יישובים יוכלו לפתוח את שנת הלימודים כמו שתלמידים פותחים במקומות החזקים והמבוססים.

מאיר כהן: אדוני, אני יודע מה הרגישות שלך, אני יודע מאיפה באת ואני חושב שאתה מנהל את הוועדה הזאת עם הרבה מאוד רגישות למה שקורה בתוך בתי הספר.

מאיר כהן: אז אני אבקש ממך להרחיב את המטריה ולחשוב בראייה הוליסטית על יישובים שעכשיו יושבים ראשי הערים שלהם ולא מצליחים למצוא תקציב שיכול להיות הנשמה היתרה לכל מה שהם מתכננים לילדים.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

יעקב מרגי: תודה לך, חבר הכנסת מאיר כהן.

יעקב מרגי: אני בהמשך, אחרי חברי הכנסת, אומר את מה שאני חושב בסוגיה הזאת של היערכות לתחילת שנת הלימודים, חלוקת תקציבי שיפוצים וגם אותם ראשי רשויות שאנחנו נחרדנו, חברי הכנסת נחרדו כדי לסייע בידם ולא מצאו את הזמן הנכון ואתה יודע מה?

יעקב מרגי: אל תתפלא אם תראה אותם במזנון היום בצהריים מדברים כאילו שום דבר לא קורה.

יעקב מרגי: אבל אותנו לא מעניינים ראשי הרשויות, מה שמעניין אותנו הוא החינוך של ילדי ישראל וההזדמנות השווה לכל תלמיד.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: אני בעיקר באתי להקשיב כי באמת ועדת החינוך, אולי בניגוד לוועדות אחרות, תקופת הקיץ הופכת להיות התקופה הכי עמוסה, כמו שגם ציין מי שמכיר את זה על בשרו, אצל ראשי הערים זאת התקופה הכי עמוסה.

עודד פורר: איך פותחים את שנת הלימודים ואם יש איזו שהיא בעיה שבגללה לא תיפתח שנת הלימודים באיזה מהיישובים, אז צריך לשים את האצבע על הבעיה הזו עכשיו בחודש יולי ולא ב- 30 באוגוסט.

עודד פורר: אני הייתי שמח לשמוע פה גם את ההתייחסויות של האוצר, של משרד החינוך ובטח של השלטון המקומי.

עודד פורר: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טרכטנברג.

מנואל טרכטנברג: תודה, אדוני היושב ראש.

מנואל טרכטנברג: זה שבאו או לא באו ראשי הרשויות, זה מעיד עליהם אבל לא על הנחיצות והחשיבות של הדיון.

יעקב מרגי: או שהם לא התכוונו, בהוצאת המכתב לראש הממשלה הם לא התכוונו.

מנואל טרכטנברג: כמו שאמרת, אני רוצה להתייחס לזה.

מנואל טרכטנברג: מה שמעניין אותנו זה הילדים ומערכת החינוך ולא סדר היום או לוח הזמנים של ראשי הרשויות.

מנואל טרכטנברג: תראו, בשבוע שעבר בכנסת התקיים כנס שבו דובר על הסקר האחרון של ה- OECD, סקר שבחן מיומנויות קריאה, מיומנות מתמטית ועבודה בסביבה מתוקשרת וזה נבדק לגבי בוגרים מגיל 16 עד 65, במדינת ישראל, בהשוואה ל- 34 מדינות אחרות.

מנואל טרכטנברג: אנחנו שוב מוצאים את עצמנו במקום מאוד לא טוב וכשבחנו את זה לעומק מצאו, ראה זה פלא, איזו הפתעה – שכמובן הציונים הנמוכים ביותר נמצאו בפריפריות.

מנואל טרכטנברג: צריך להדגיש בכל פעם, זה לא רק הפריפריה הגיאוגרפית.

מנואל טרכטנברג: זה מושג שמפריע לי פעם אחר פעם כי יש לו קונוטציה גיאוגרפית, אבל אנחנו מדברים על משהו אחר.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מדברים על חלקים מאוד גדולים של האוכלוסייה בכל הארץ.

מנואל טרכטנברג: דרך אגב, בסקר הזה הראו, ה- 10% העליונים באוכלוסיית ישראל, אנחנו מעל לאותם 33 מדינות.

מנואל טרכטנברג: אבל המסה שלנו נמצאת מתחת.

יעקב מרגי: זה ממחיש את גודל הפערים.

מנואל טרכטנברג: אז המושג פריפריה לא תופש את זה.

מנואל טרכטנברג: במושג פריפריה יש תחושה של קטן ורחוק, אך לא כך הוא.

מנואל טרכטנברג: פה מדובר על המסה.

יעקב מרגי: כל הליבה.

מנואל טרכטנברג: מדובר כאן על מסה, כן.

מנואל טרכטנברג: הציונים האלה לא באים משום מקום.

מנואל טרכטנברג: בסוף או שיש מערכת חינוך שיודעת לייצר שוויון הזדמנויות עם כל המגבלות של הדבר הזה, או שלא, זה כל הסיפור.

מנואל טרכטנברג: שוויון פורמלי בתקצוב, הוא חוסר שוויון מובהק גם בבחינת כמה כסף בסוף מגיע לכל תלמיד וגם תוצאתית.

מנואל טרכטנברג: הרי יש מחקרים אין סוף שהראו שבסוף כמה כסף תלמיד באזור המרכז, באזורים מסוימים במרכז, לא בכל מקום במרכז, כמה הוא או היא מקבלים בפועל מהרשות המקומית, מהסביבה וכו' וכו', מה ההוצאה על תלמיד במרכז הארץ לעומת אותן פריפריות.

מנואל טרכטנברג: יש פער אדיר.

מנואל טרכטנברג: כלומר, זה לא נכון שיש שוויון אפילו פורמלי של חוסר שוויון בהזדמנויות.

מנואל טרכטנברג: היה צריך להיות בדיוק ההפך, הרי זה ברור לחלוטין שצריך להיות ההפך.

מנואל טרכטנברג: באותן אוכלוסיות מוחלשות, לא חלשות, כי זה לא בא מהן, הן מוחלשות, צריך להשקיע הרבה יותר בחינוך שלהן.

מנואל טרכטנברג: מנגנון התקצוב שקיים כיום, לא עושה את זה ולא יכול לעשות את זה, בין היתר בגלל מנגנוני המצ'ינג.

מנואל טרכטנברג: אפשר להבין מה הרעיון של המצ'ינג, הוא לא מופרך בכל הקשר, אבל בהקשר של החינוך הוא מופרך.

יעקב מרגי: גם ברווחה.

מנואל טרכטנברג: גם ברווחה, אבל בחינוך זה כל-כך ברור.

מנואל טרכטנברג: הרי אם רשות מקומית יודעת לגבות כך וכך מארנונה, זה צריך להשליך על כמה חינוך יקבלו הילדים?

מנואל טרכטנברג: מה הקשר, ההפך הוא הנכון.

מנואל טרכטנברג: הרי החולשה של הרשות המקומית באה לידי ביטוי בכל הקשר והקשר, כולל בהקשר של יכולת גבייה וכו' וכו'.

מנואל טרכטנברג: לכן, אסור לנו להיכנס שוב ושוב לאותה מלכודת של תקציבים שלכאורה הם שווים, הם לא שווים והמצ'ינג וכו' שרק מרחיבים את הפערים האלו.

מנואל טרכטנברג: זה נושא רחב.

מנואל טרכטנברג: לסיכום, אני רוצה לומר כך, אדוני היושב ראש.

מנואל טרכטנברג: העניין איננו פתיחת שנת הלימודים, העניין שאני רוצה להגיד הוא יותר ספציפי – אנחנו נמצאים בעיצומו של גיבוש התקציב הדו שנתי.

מנואל טרכטנברג: צריך להבין, דו שנתי, זה ייקבע לא רק את התקציב, אלא את התוכניות הממשלתיות לשנתיים וחצי הקרובות.

מנואל טרכטנברג: אם לא יהיה שינוי יסודי, גם בסדרי העדיפויות התקציביים וגם בצורת חלוקת התקציב, זה לא רק עניין של כמה, מה הגודל האבסולוטי של תקציב החינוך לעומת תקציבים אחרים, אלא מה צורת ההקצאה של אותו תקציב, אנחנו נידרש פעם אחר פעם בוועדה הזאת על אותו דבר ונכון, לקראת פתיחת שנת הלימודים הטונים עולים.

מנואל טרכטנברג: אנחנו לא יכולים שוב ושוב ושוב לתת יד לעיוות שכזה בדבר הבסיסי ביותר שזה חינוך ילדינו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הרבי מקוצק קבע, הטביע את הפתגם הזה שמשתמשים בו הרבה – אין לך דבר יותר בלתי שווה מטיפול שווה בבלתי שווים.

מנואל טרכטנברג: נכון.

מנואל טרכטנברג: זו בדיוק הנקודה.

יעקב מרגי: זו מתמטיקה פשוטה.

מנואל טרכטנברג: ואצלנו זה הפוך.

יעקב מרגי: אני אומר לך, לסוף דבריך, הלוואי והייתי יודע שנעשתה עבודת מטה במשרד החינוך, עבודת הכנה שלו יצויר שיצליחו להשיג עכשיו את תוספת התקציב הגדולה המיוחלת הזו לחינוך, שהיא אכן תתחלף בדרכים האלה.

יעקב מרגי: נשמע אחר-כך את משרד החינוך בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: רבותיי, הדיון הוא על פתיחת שנת הלימודים ודיבר פה חבר הכנסת מאיר כהן, כמי שהיה גם מנהל בית ספר, גם ראש רשות מקומית.

יעקב מרגי: המטלות שניצבות לפתחן של ראשי הרשויות בתקופת הקיץ לקראת פתיחת שנת הלימודים הן מטלות תקציביות כבדות.

יעקב מרגי: יש סוגיית שיפוצי קיץ שבכלל, אני רוצה להגיד לכם, חברי הכנסת, אני מנסה להיכנס לסוגיה הזו של בינוי במשרד החינוך, מה אומר לכם?

יעקב מרגי: שאני מצליח ואני בדרך-כלל יודע להתמודד עם מספרים ואפילו אני אומר לך, אני חס על בעל התפקיד.

יעקב מרגי: הוא התחמק ממני, אין לו תשובות אפילו.

יעקב מרגי: נגמר תוכנית חומש, לקראת תוכנית חומש, אף אחד לא יודע לקראת מה הולכים, כאילו אפשר לומר למערכת החינוך – חכו, חכו עוד.

יעקב מרגי: בואו נאמר, מה שהיה קודם, שיטת החלוקה, לקחתי את העוגה שהיא לא מספיקה לכלום, מחלק אותה לפי קבוצות, לא לפי צרכים.

יעקב מרגי: גם זה צריך להיעלם מן העולם כבר.

יעקב מרגי: צריך לבצע סקר צרכים אמיתי.

יעקב מרגי: אנחנו עובדים מהיד לפה בתחום החינוך.

יעקב מרגי: המשרד השני מבחינת גודלו התקציבי במדינת ישראל.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב אשר, הגעת בזמן לפני שאני פותח את הדיון.

יעקב אשר: אני באמצע ניהול דיון אחר ועוד יש דיון נוסף שאני רוצה להשתתף בו.

יעקב אשר: ככה זה כשאתה מפלגה קטנה, אתה חייב לחלק את עצמך.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב אשר: אדוני היושב ראש, תודה רבה.

יעקב אשר: אני יכול להגיד רק דבר אחד, אני לא יודע אופרטיבית מה ייאמר בסופו של דבר בסיכום הדבר, אבל ברור דבר אחד ואני אומר את זה כמי שהיה ראש עיר בבני-ברק, שהיא עיר פריפריה חברתית ולא יכול להיות מצב, אני אומר הסתובבתי עם טבלה, אני חושב שכל ראש עיר מכיר את זה, הסתובבנו עם טבלה כמה מושקע בילד ששפר עליו גורלו ונולד בעיר חזקה וכמה משקיעים בילד שהוא בעיר אחרת.

יעקב אשר: אין שום ספק שמדובר פה בחינוך פרופר, גם אם נקרא לזה חינוך משלים וגם אם נקרא לזה פעילות של אחר-הצהריים שהיא פעילות חינוכית.

יעקב אשר: פרופ' טרכטנברג, מי כמוך יודע שבמשך כל היום בונים בעצם גם את ההשכלה של הילד וגם את כלי הלמידה שלו, את יכולת הלמידה.

יעקב אשר: זאת אומרת, גם פעילות שהיא פעילות מקצועית, פעילות שמשקיעים.

יעקב אשר: אני רוצה לומר יותר מזה, החוויות של ראשי ערים במקומות הללו, לדוגמה – פסיכולוגים.

יעקב אשר: המשרד מאשר פסיכולוגים.

יעקב אשר: הוא מתקצב את זה בסכום מסוים.

יעקב אשר: בערים אחרות, בערים כמו רמת-גן, היינו שכנים עשירים ואני אומר לכם את האמת, אני קינאתי בהם ובגלל הקנאה הזאת השקעתי המון.

יעקב אשר: אני זוכר שפעם אחת לקח אותי צבי בר למרכז הילד שהוא עשה תשעה גנים מדהימים במרכז אחד והכל ואתגר אותי, אני הקמתי כמה דברים כאלה אחר-כך מכסף שלא היה לי.

יעקב אשר: אבל פסיכולוגים, שזה א-ב שאתה צריך את זה ככלי בתוך החינוך.

יעקב אשר: רשויות מקומיות, כמו בירוחם, כמו במקומות אחרים, לא יכולים להביא פסיכולוגים כי לא תמיד יש ובוודאי לא יבואו לעבוד.

יעקב אשר: בדימונה היית צריך בטח לא יודע מה לעשות, כדי להגיע והיית צריך להגיע לפילנתרופיה כדי להוסיף כמה לירות לאותו פסיכולוג, כדי שיגיע, מה שאל הערים האחרות הוא רץ, כי הוא מקבל שכר יותר גדול מאשר הוא יכול לקבל בעיר אחרת, בתרגילים שונים ומשונים.

יעקב אשר: לא יכול להיות, אדוני היושב-ראש, שיהיה ילד כזה וילד אחר במדינת ישראל ולא משנה אם הוא מירוחם ולא משנה אם הוא בצפון.

יעקב אשר: יש ערים ואני אמרתי את זה בישיבה הקודמת, יש ערים שקיבלו משאבי טבע כמתנה.

יעקב אשר: ראש עיריית תל-אביב, ברור לי שבטאבו חוף הים בתל-אביב שמכניס מיליונים סביבו, אזור המלונות והכל, לא רשום בטאבו על שם אף ראש עיר.

יעקב אשר: הוא משאב, מה לעשות?

יעקב אשר: בערים אחרות, שאין להן את המשאבים הללו, אז כל ראש עיר צריך לייצר משאבים, לייצר ולהיות יצירתי.

יעקב אשר: אבל כשאין לך הכנסות אתה לא יכול להשלים את מה שהמדינה נותנת ואם המדינה לא תבין את זה שהיא צריכה להוסיף באותם מקומות, ואני לא מתכוון למצ'ינגים, זה צריך להיות הרבה יותר ממצ'ינג, המדינה צריכה לתת יותר מהמצ'ינג, כדי שתהיה השוואת תנאים בין ילד שלומד בדרום או בצפון לבין ילד שלומד בעיר עשירה, בעיר חזקה.

יעקב אשר: אני חושב שבמאבק הזה, לצערי הרב, השלטון המקומי לא מאוחד וזה חבל.

יעקב אשר: אנחנו מכירים מאבקים שניהלו פה בשלטון המקומי ואחד האנשים שניהל את זה היה יושב ראש המאבק, מי שזוכר והיו מאבקים שהגיעו להישגים.

יעקב אשר: אני מאוד מקווה שיתאחדו כולם בעניין הזה.

יעקב אשר: זה לא חייב לבוא על חשבון העשירים, זה צריך לבוא בצורה חכמה.

יעקב אשר: לא מכניסים יד לכיס של השני ומוציאים לשלישי, צריך לעשות את זה בצורה הדרגתית וחכמה.

יעקב אשר: אדוני היושב ראש, אני מדוה לך על רשות הדיבור שניתנה לי ואני רץ הלאה ואני אקרא את הסיכומים.

יעקב מרגי: נייצג אותך נאמנה.

יעקב מרגי: לפני שניתן לרויטל לדבר, זה חשוב, ראשי הרשויות שפנו לראש הממשלה וטענו שהם לא יכולים, שיש קושי לפתוח את שנת הלימודים, זה ראש עיריית ירוחם, ראש עיריית בת-ים, ראש עיריית עכו, ראש המועצה האזורית הר חברון, ראש העיר באופקים, ראש עיריית בית"ר עלית, ראש המועצה המקומית בנימין.

יעקב מרגי: היה חשוב לציין את זה.

יעקב מרגי: אחד מהם היו צריכים.

יעקב מרגי: ויש עוד – דודי פרל, יחיאל זוהר, ישראל שושן, מאזן גנאים מסכנין, יורם קריב, מועצה אזורית עמק המעיינות, טלאל אל קרינאווי מרהט, מוחמד אל נברי מחורה.

יעקב מרגי: לפחות אחד מהם, שיבוא ייצג אותם כאן.

יעקב מרגי: רויטל, בבקשה.

<עו"ד רויטל לן כהן: לפני שאני אתחיל לדבר כמי שמייצגת את קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, אני רוצה לשנייה לשים את הכובע של חברת מועצה בעיר בה אני גרה ורק לומר שצריך לזכור שגם בתוך רשות מקומית יש מצבים סוציו אקונומיים שונים מאוד והדבר הנוסף שצריך לזכור, שמצב סוציו אקונומי של רשות נקבע על-פי מדד שעושים אותו על התושבים, לא על הרשות המקומית.

<עו"ד רויטל לן כהן: רשות מקומית יכולה להיות מאוד ענייה לתושבים מאוד עשירים.

<עו"ד רויטל לן כהן: מאחר ואנחנו מדברים במערכת ציבורית, לא תהיה אפשרות לרשות כזאת לקיים חינוך ציבורי ואם אנחנו רוצים לחזק את החינוך הציבורי, אנחנו לא יכולים לתלות אותו במצב הסוציו אקונומי של האזרחים.

<עו"ד רויטל לן כהן: זה דבר ראשון.

יעקב מרגי: זה ההוכחה לכך שהגיע הזמן שמישהו בלשכה המרכזית בסטטיסטיקה יתעסק בזה.

מאיר כהן: אנחנו מתעסקים עם זה, רק כשבודקים - - -

<זאב גולדבלט: דרך אגב, גבעתיים זה דוגמה קלאסית.

<עו"ד רויטל לן כהן: גם כפר-סבא, לצורך העניין.

<עו"ד רויטל לן כהן: למה אנחנו הולכים רחוק?

<עו"ד רויטל לן כהן: כפר שמריהו.

<עו"ד רויטל לן כהן: אנשים מאוד עשירים, מועצה סופר ענייה, אין להם כלום.

<שימי אליאל: גם אני.

<שימי אליאל: כוכב יאיר, צור יגאל.

<שימי אליאל: סוציו אקונומי תשע, אני לוקח הלוואה כדי לעשות שיפוצי קיץ.

<שימי אליאל: הלוואה.

<שימי אליאל: אין ברירה.

יעקב מרגי: אתמול היתה ליסוד המעלה אותה טענה.

<עו"ד רויטל לן כהן: בעצם אנחנו מדברים פה על מערכת ציבורית שברצוננו לחזק בעיקר כדי למנוע את אי-השוויון, לחזק את היכולת לתת לכל ילד את האפשרות למצות את הפוטנציאל שלו.

<עו"ד רויטל לן כהן: עכשיו אני חוזרת לילדים שלנו: אנחנו צריכים לזכור שהתוצאה של תקצוב לא נכון של מערכת החינוך תוביל לכך שלרשויות מקומיות לא יהיה רצון לא לפתוח מערכות חינוך מיוחד מצד אחד, כי הן יקרות, ולא לשלב ילדים עם צרכים מיוחדים, כי זה דורש מהם מאמץ נוסף, בניגוד לילד 'רגיל', אני לא אוהבת את המילה הזאת, רגיל, כי אין ילד כזה, אני חושבת שכשקבעו את המילה רגיל לקחו ילד אחד, ציירו שני פסים, וכל השאר בעצם זה מהצדדים שלו.

<עו"ד רויטל לן כהן: הם מעדיפים לדאוג לאנשים שהם הרוב וצועקים חזק, בניגוד למיעוט שהוא הרבה פעמים מוחלש ולא נשמע בכלל.

<עו"ד רויטל לן כהן: זה בא לידי ביטוי בעיקר בתקציבים שלנו, כי הם תקציבים שבאמת כפי שאמר פה גם חבר הכנסת טרכטנברג, בנויים על המצ'ינג.

<עו"ד רויטל לן כהן: גם הסייעות, ולא משנה אם זה סייעות משלבות, סייעות תגבור, סייעות כיתתיות, מדובר פה על מצ'ינג בהעסקה שלהם.

<עו"ד רויטל לן כהן: גם נושא ההסעות הוא מצ'ינג.

<עו"ד רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על זה שלא עדכנו את התקציבים האלה וגם מה שנראה כמו מצ'ינג של 30 – 70 הוא כבר מזמן, במקרה הטוב 50 – 50 והתוצאה היא למשל השנה ואדוני יודע, כי הבאנו את זה לפתחך, ילדה שהמועצה המקומית שלה סירבה בתוקף לרשום אותה לכיתת חינוך מיוחד שמתאימה לה, כי הם לא היו מוכנים להסיע אותה.

<עו"ד רויטל לן כהן: זה היה מחוץ לרשות, אז הם לא רשמו אותה.

יעקב מרגי: תודה.

<עו"ד רויטל לן כהן: עוד שני דברים, בבקשה.

<עו"ד רויטל לן כהן: אני חושבת שכדאי היה להתחיל לחשוב, אם אנחנו מדברים פה על הנושאים התקצוביים, וזה עלה מוועדת דורנר ביחס לילדים עם צרכים מיוחדים אבל יכול להיות שזו צריכה להיות החשיבה.

<עו"ד רויטל לן כהן: תקציב צריך ללכת אחר הילד.

<עו"ד רויטל לן כהן: הבסיס התקצובי בחינוך, צריך להיות פר ילד.

<עו"ד רויטל לן כהן: מעבר לזה, הוא צריך להיות פר רשות ודברים נוספים.

<עו"ד רויטל לן כהן: אבל לא יכול להיות שאנחנו נמשיך לדבר על תקציבים גלובאליים, בלי להתייחס לעובדה שהתקציבים האלה בסופו של דבר, צריכים להגיע לילדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני שבועיים קיימנו פה דיון עם רשות מקומית שבאופן שיטתי, ילדים שיכולים להשתלב במערכת החינוך הרגילה, נדחפים לכיתות חינוך מיוחד עם ילדים שרק יכולים למשוך אותם למטה במקום למשוך אותם למעלה, בגלל אותם שיקולים.

<עו"ד רויטל לן כהן: נכון.

מאיר כהן: יש עוד שיקול אחד, ילדי חינוך מיוחד הם ילדים שמשרד החינוך משלם עליהם כסף טוב.

יעקב מרגי: ההורים שלנו.

<זאב גולדבלט: זאב גולדבלט, מפורום ועדי ההורים.

<זאב גולדבלט: אנחנו כפורום ועדי ההורים היישוביים, לא יכולים לקבל שום תירוץ לאי-היערכות ראויה של משרד החינוך והרשויות המקומיות בפתיחת שנת הלימודים, תוך שכולם מקפידים, אנחנו נעמוד על זה, על יישום דקדקני של כל ההתחייבויות השלטוניות, אם זה בנושא הצפיפות, אם זה בנושא ההשקעות בתשתיות או בחינוך המיוחד.

<זאב גולדבלט: אנחנו מנסים לפעול בשיתוף עם המרכז לשלטון מקומי, ליצירת הסכמה על סל בסיס, מה שנקרא סל תלמיד מוסכם, אנחנו כבר במשא ומתן די מתקדם בנושא הזה.

יעקב מרגי: אני רואה ששיתופי הפעולה בנושא ביטוח תאונות מתרחב.

<זאב גולדבלט: זו היתה פתיחה מדהימה.

יעקב מרגי: רק שלא נתחרט על כך בסוף.

יעקב מרגי: נראה מה יהיו התוצאות בהמשך.

<זאב גולדבלט: אני מתפלל ומייחל, כרגע לפחות זה עושה רושם נפלא.

יעקב מרגי: אני שמח.

<זאב גולדבלט: אבל אנחנו מחר נראה אם זה עובר את הוועדה.

יעקב מרגי: למה אתה מסתייג?

<זאב גולדבלט: כי אני שמעתי שלפחות משרד ממשלתי אחד 'עושה קולות' צורמים.

יעקב מרגי: ואנחנו 'נעשה קולות' יותר גבוהים.

מאיר כהן: לא, זה יעבור, זה יעבור.

<זאב גולדבלט: אני, עד שזה לא קורה, אני מוטרד.

<זאב גולדבלט: ברגע שזה יעבור את הקריאה השלישית, אני אירגע.

יעקב מרגי: אוקיי.

<זאב גולדבלט: בכל מקרה, אנחנו מנסים ליצור יחד עם המרכז שלטון מקומי הסכמה לגבי סל תלמיד שיכלול את כל המרכיבים, החל מכמה השקעה בתשתיות, איזה סוג כיסא וכן הלאה, פשוט לתקנן כל דבר, כשבאשכולות ה- 1 עד 4 או 5 או 6, מה שייקבע, ממשלת ישראל תיתן תקציב תוספתי.

<זאב גולדבלט: דבר זה לא יינתן ברשויות העשירות יותר ועל-ידי זה אנחנו כאילו מפלים לטובה את החלשים, כששוב, אנחנו נוטים לא מעט ואמרנו את זה גם אצלך בוועדה, לפחות פעם אחת, אנחנו תמיד בעד העדפה של האדם על פני המקום ואמרנו את זה גם בשבוע שעבר, אני אומר את זה גם כאן.

<זאב גולדבלט: תודה לכם.

יעקב מרגי: תודה.

<זאב גולדבלט: חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: אני מצטער על ההיעדרות מהחלק הראשון של הדיון, אבל אני חושב שיצא לי לשמוע גם בעוד מקומות את המצוקות.

איתן ברושי: אני חושב, אדוני היושב ראש, שכדי לא להסתבך בפתרונות, היה צריך לקבל החלטה שהרשויות שייקבעו כחלשות, הם משוחררים מהמצ'ינג.

איתן ברושי: כלומר, העזרה של המדינה תהיה בכך שהיא לא תתנה את התקציב במצ'ינג.

איתן ברושי: נאמר שיש היום 260 וכמה רשויות, אז יהיו 50 או 60 או כמה שיגידו, שהם עונים על הקריטריון גם של האזרחים וגם של הרשות, והסיוע יינתן בכך שלא ייקחו מהחלשים וייתנו לחלשים, מה שגם עלול להשתנות, אלא יבטלו את המצ'ינג באותן נקודות.

איתן ברושי: אני מציע שהמפה תיקבע במשותף עם ועדת החינוך של הכנסת ולקראת תקציב 2017-2018, בנושא רווחה וחינוך.

איתן ברושי: יכול להיות שיש נושאים נוספים, אני מדבר כרגע על רווחה וחינוך.

איתן ברושי: זו גם היתה מטרת הצעדה של ראשי הרשויות בראשותו של חברנו ביטון, ראש המועצה בירוחם ואני אומר פה לוועד ההורים ופיני קבלו, נציג השלטון המקומי ואנשים נוספים – בואו נלך על הצעה כזו.

איתן ברושי: נביא את זה בחוק ונאמר שרשות מנקודה לנקודה, אני לא רוצה לתחום אותה, תמיד נשאלת השאלה אם הסובסידיה היא למצרך או לנצרך, אבל בואו נדלג לרגע על הקשיים בדקות שאנחנו מקיימים את הדיון ונוביל מהלך של ביטול המצ'ינג.

איתן ברושי: אני חושב שביטול המצ'ינג יהיה מהלך נכון, הוא לא יגרום למלחמת אחים בתוך השלטון המקומי.

איתן ברושי: למשל, בהטבות המס, אדוני היושב-ראש, זה גדל מ- 800 למיליארד 350, נתנו הטבות מס.

איתן ברושי: למי נתנו הטבות מס?

איתן ברושי: למי שקבעו שהוא עומד בקריטריון.

איתן ברושי: לכן המדינה יכולה להחליט שהיא תוותר על המצ'ינג.

איתן ברושי: דבר שני ואחרון.

איתן ברושי: לפי דעתי זה עלה גם ואני פה עדיין נחשב חדש בכנסת, אבל זה עלה גם בשנה שעברה.

איתן ברושי: אני חושב, אולי זה הוזכר פה – אין לממשלה סל שירותים בנושא חינוך.

איתן ברושי: הממשלה צריכה להגיד.

<עו"ד רויטל לן כהן: גם לא סטנדרטים.

יעקב מרגי: ודאי.

איתן ברושי: אבל אני אומר ומדבר על כלל ילדי ישראל, ודאי גם לילדים עם צרכים מיוחדים ואני רגיש לזה, אני חושב, אדוני היושב ראש, צריך לבוא ולהגיד לבנט ולמיכל, שהוא קורא לה – המנכ"לית המצוינת, ואני בטח לא מתווכח, אני מציע להגיד מהו סל השירותים שהמדינה קובעת שבלעדיו אין חינוך בישראל מלידה ועד 18 ועד בכלל והוא מתחלק בין התשלומים של הרשות, של המדינה, וגם תשלומי הורים.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת.

יעקב מרגי: אני בתור שר הגעתי למשרד שהעודפים המחויבים שלו היו יותר גדולים מהתקציב.

יעקב מרגי: נכנסתי לבדוק, ראיתי שרוב הרשויות המקומיות שקיבלו תמיכה לפיתוח עם מצ'ינג, לא יושמו.

איתן ברושי: לא לקחו.

<עו"ד רויטל לן כהן: לא יכולות.

יעקב מרגי: יד ביטלתי את סוגיית המצ'ינג.

מאיר כהן: ספר לי על זה.

יעקב מרגי: ביטלתי את סוגיית המצ'ינג.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לכם שהאוצר אחרי זה היה צריך לשחרר לי.

יעקב מרגי: הייתי עושה אתו סחר מכר, כי הם לא משחררים עודפים.

יעקב מרגי: הייתי לוקח.

יעקב מרגי: הם הרוויחו וגם אני, כדי לא לכלוא את כל התקציבים וכך זה היה מצב של win – win, מה שנקרא.

יעקב מרגי: המצ'ינג הוכיח את עצמו שהוא כלי להעצמת אי-השוויון והעצמת הפערים.

יעקב מרגי: צריך למצוא את הדרך איך לחזק את מי שבאמת זקוק לסיוע.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את נציג מועצת התלמידים ולאחר מכן האוצר ומשרד החינוך.

<עו"ד רויטל לן כהן: אני רק אבקש להוסיף אחר-כך עוד נקודה אחת ששכחתי.

יעקב מרגי: אבל התלמידים קודמים לכל.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דניאל זליקוביץ': אני דניאל זליקוביץ', מועצת התלמידים הארצית, איתי שובל נמצא כאן אתי.

<דניאל זליקוביץ': אני לומד בחיפה, הרשות דווקא חזקה, כנראה ששנת הלימודים כן תיפתח בחיפה.

<דניאל זליקוביץ': באמת ממש כואב לי שראשי הרשויות לא נמצאים פה.

יעקב מרגי: זה לא רציני, נכון?

<דניאל זליקוביץ': לא רק שזה לא רציני, אני חושב שהדיון קצת מיותר אפילו, כשהם לא פה, כי אם אנחנו רוצים ששנת הלימודים תיפתח בכל הרשויות, הן צריכות להיות שותפות למהלך כזה.

יעקב מרגי: במיוחד שהם פנו לראש הממשלה והודיעו לו.

<דניאל זליקוביץ': נכון.

<דניאל זליקוביץ': אוקיי.

<דניאל זליקוביץ': בלי קשר אליהם, אני חושב שזה מצב מאוד מסוכן ששנת הלימודים לא תיפתח ברשויות מסוימות, כולנו מסכימים על זה.

<דניאל זליקוביץ': אני לא רואה מצב שבו אני פותח את שנת הלימודים בחיפה, אבל חבר שלי מאופקים לא יפתח את שנת הלימודים, זה מצב לא נעים עבור תלמיד שצריך לשלם על זה עוד בכל מיני טיפולים ומה שיוצא בזה.

<דניאל זליקוביץ': מה שאני חושב שצריך לקרות פה, אני מצפה מהרשויות החזקות יחד עם הרשויות החלשות, לבוא ולצאת בקריאה לראש הממשלה, למשרד החינוך, בעצם להוסיף תקציבים.

<דניאל זליקוביץ': אני לא מסכים אתכם שלא בהכרח צריך לקחת מהרשויות החזקות ולהעביר לרשויות החלשות, למרות שהרשויות החזקות מסתדרות טוב.

<דניאל זליקוביץ': אני לא אומר את זה בתור מישהו שגר ולומד בחיפה.

<דניאל זליקוביץ': הרשויות החזקות מסתדרות טוב, יש המון פלוסים, יש תקציב מאוד גדול, זה פחות הבעיה.

<דניאל זליקוביץ': אני לא חושב שזה בעיה אם באמת יהיה תקצוב דיפרנציאלי, אבל זה לא משנה איך זה יקרה, אם זה יבוא מהרשויות החזקות או שזה יבוא כתוספת מהממשלה, אבל זה צריך לקרות.

<דניאל זליקוביץ': לא יכול להיות מצב שתלמיד באופקים ותלמיד בירוחם ותלמיד בקריית שמונה, ימשיך לקבל פחות תקציב פר תלמיד איפה שהוא לומד.

<דניאל זליקוביץ': לא משנה איך, אפיל ואם נצא ביחד עם ועדת החינוך בפרויקט פילנתרופיה אחד גדול שמגייס כספים מנדבנים.

יעקב מרגי: תודה.

<עו"ד רויטל לן כהן: אוי ואבוי לנו אם נגיע לזה.

יעקב מרגי: לא נגיע לפילנתרופיה.

<דניאל זליקוביץ': אבל אני מוכן לעשות, אני חושב שצריך לעשות הכל כדי ששנת הלימודים תיפתח בכל מקום.

<דניאל זליקוביץ': אם הממשלה לא תעשה את זה, אז אנחנו נעשה את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד האוצר, בבקשה.

יעקב מרגי: כיוון כללי, מדברים, דיפרנציאלי, תוספתי, מה יש לך לומר?

יעקב מרגי: תציג את עצמך, בבקשה.

<שאול קירשנבאום: שאול קירשנבאום, מהאוצר.

<שאול קירשנבאום: המשרד תומך בתקצוב דיפרנציאלי.

<שאול קירשנבאום: כבר בשנה שעברה ניסינו להעביר החלטת ממשלה בנושא תקצוב דיפרנציאלי ברווחה ובחינוך ברשויות המקומיות.

<שאול קירשנבאום: גם כאן אנחנו בוחנים מספר מודלים אפשריים לראות איך אפשר להמשיך לקדם את זה.

<שאול קירשנבאום: אנחנו חושבים שזה הכיוון הנכון.

יעקב מרגי: בדיוני התקציב הקרובים, יש דגשים בחינוך?

<שאול קירשנבאום: כן, כן, כמובן שבדיוני התקציב הקרובים אנחנו הולכים לדון, בין היתר, גם בנושא הזה, זה נושא גדול וחשוב ובאמת אנחנו כנראה בזמן הקרוב נשב על זה ונוכל לקבל החלטות בנושא.

מאיר כהן: אתה יודע שזה לא רלוונטי.

מאיר כהן: אתם יודעים, בזמן האחרון נוח לכם לייחד סביב זה.

מאיר כהן: אתם יודעים שלא יקרה מצב שבתוך מרכז השלטון המקומי, עיר גדולה תוותר על הכנסותיה.

מאיר כהן: אני לא צריך, אני שגר בדימונה, לא צריך שייקחו את הארנונה בתל-אביב ויעבירו אותה לדימונה.

מאיר כהן: בתל-אביב יש את הנקודות חולשה שהיא צריכה להתמודד.

מאיר כהן: לכן אתם בזמן האחרון, אני שומע את זה כל הזמן, אתם בזמן האחרון מטיפים למשהו שאתם יודעים שהוא לא יקרה.

יעקב מרגי: לא יקרה.

מאיר כהן: לא יקרה היום, במרכז השלטון המקומי, לא יקרה מצב שבו ראשי החזקות, שזה 50 או 60, יסכימו לוותר על הכנסות שלהן, לטובת מקומות אחרים.

מאיר כהן: לכן, הסיפור הוא סיפור תוספתי.

מאיר כהן: אני, כשהייתי שר הרווחה, קיבלתי החלטה לבטל את המצ'ינג מ- 1 עד 3 ומ- 4 לעשות אותו בדירוג.

מאיר כהן: עד ל- 7.

מאיר כהן: וכל הסיפור הזה, כל הסיפור הזה – 320 מיליון שקלים.

מאיר כהן: 320 מיליון שקלים שזה נקודה, שזה דבר שיכול לעבור בהסכם קואליציוני, ככה.

מאיר כהן: דבר כזה מביא שלווה בכל מה שקשור לנושא הרווחה.

מאיר כהן: בחינוך זה עולה 800 מיליון.

מאיר כהן: אני יודע שזה סכום לא קטן, אבל כל הסיפור הזה של המצ'ינג, של כסף תוספתי לרווחה ולחינוך, עומד על כמיליארד ו- 150 מיליון שקלים.

מאיר כהן: ואתם ממשיכים, בצורה מאוד לא הוגנת.

מאיר כהן: השר שלך יודע את זה, שהיום אין ראש עיר ביישוב חזק שמוכן לבוא ולהגיד – אני גובה ארנונה, או יש לי ארנונה תעשייתית – קחו אותה.

מאיר כהן: זה לא יקרה.

מאיר כהן: לכן, הקריאה שצריכה לצאת מכאן היא לכסף תוספתי.

מאיר כהן: כשמדינת ישראל רוצה, היא יודעת לעשות את זה.

מאיר כהן: ברווחה, למשל, כל 0 עד 7, בשדרות, בעוטף, פטורים ממצ'ינג.

מאיר כהן: שער בנפשך שהיו חודשים, אדוני היושב-ראש, שאני כראש עיריית דימונה, אתם לא תאמינו, לא יכולתי להוציא ילד בסיכום כי הגזבר לא היה לו, אמר לי –מאיר, אני לא יכול לשלם.

מאיר כהן: ילד בסיכון עולה 4,000 שקלים, זאת אומרת אני כרשות הייתי צריך 1,000 שקלים כפול 12, זה 12,000 שקלים.

מאיר כהן: יש לי 70 כאלה תעשו מכפלות.

עודד פורר: האבסורד הוא שאתה לא מקבל גם את התקציב שאתה אמור לקבל.

מאיר כהן: יש לי 80 כאלה.

<עו"ד רויטל לן כהן: אם הוא לא יכול לעשות מצ'ינג, הוא לא יקבל את הבסיס.

עודד פורר: לא, אתה אפילו לא מקבל את הבסיס מהממשלה.

מאיר כהן: אתם יודעים איזה כאב זה להיכנס לתוך רשות ערבית או רשות יהודית, ולראות שראש העיר אומר לך – אני לא יכול להקים אולם ספורט, כי אולם ספורט עולה ארבעה מיליון שקלים בערכים של מפעל הפיס.

מאיר כהן: נותנים שלושה מיליון, אומרים לו – תשיג עוד מיליון, הוא אומר – אין לי כסף.

<עו"ד רויטל לן כהן: זאת אחת הסיבות שמשרד החינוך לא מחייב אולם ספורט.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, בדיוק יושב היום במפעל הפיס יושבים כשני מיליארד שקלים של כסף שהוא עומד במקום, כי לחבר'ה אין מצ'ינג.

<שימי אליאל: אני מחזק את כל מה שמאיר אומר, מילה במילה.

<עו"ד רויטל לן כהן: נכון.

<שימי אליאל: לא יכול להיות שתאגיד הוא תחת דיפרנציאלי ושוויון, זה מלחמה.

<שימי אליאל: מה שהוא אומר זה מלחמה.

<שימי אליאל: רשות סוציו אקונומי 9, אני לא יכול להעביר, זו תהיה מלחמה.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: לא קיבלת רשות דיבור.

יעקב מרגי: הפרוטוקול לא מזהה אותך.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

יעקב מרגי: בנחת, אף אחד לא.

יעקב מרגי: בבקשה.

<שימי אליאל: אני שימי אליאל, ראש מועצת כוכב יאיר צור יגאל.

<שימי אליאל: סוציו אקונומי 9, רשות ענייה, רשות ענייה.

<שימי אליאל: אין מצב שתעבירו, ההכנסות שלי זה השקלים הבודדים שאני יכול עם גמישות מסוימת להשקיע פה ושם.

יעקב מרגי: תודה.

<שימי אליאל: זו הכרזת מלחמה, לקחת מרשויות חזקות.

<שימי אליאל: אני נחשב חזק, אבל אני עני.

<שימי אליאל: תודה.

יעקב מרגי: תודה, שימי.

יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו מדברים במדינה, מדברים במשרדי הממשלה על צמצום פערים, הזדמנות שווה, זה נשמע טוב בכנסים, זה נשמע טוב בפאנלים, בנאומים, לתת לכל ילד את המגיע לו, להביא אותו לנקודת זינוק ואני לא רוצה להגדיר את זה כקלישאות.

יעקב מרגי: אבל אנחנו עושים אותם כקלישאות.

יעקב מרגי: דברים שהם צורך קיומי, אנחנו משלמים על זה אחר-כך ריבית דריבית, משלמים על זה ביוקר, כחברה, כמדינה.

יעקב מרגי: אנחנו חייבים, חובה מוסרית, שהמדינה תאפשר לכל ילד למצות את הפוטנציאל שלו, לתת לו הזדמנות שווה, לתת לו בכל שלב את נקודת הזינוק כפי שיש לכל ילד במדינת ישראל.

יעקב מרגי: לפני שאני אתן רשות דיבור לשלטון המקומי, דודי מזרחי, אגף התקציבים במשרד החינוך, בבקשה.

עודד פורר: רק עוד מילה אחת, גם שיתייחסו.

יעקב מרגי: בבקשה.

עודד פורר: הממשלה לא מעבירה את התקציב, אפילו לא את הבסיס, אם הוא לא שם את המצ'ינג.

עודד פורר: זאת אומרת, הוא לא יכול אפילו לקבל את ה- 70%.

יעקב מרגי: ודאי, ודאי.

יעקב מרגי: זה מקביל.

<עו"ד רויטל לן כהן: אני צריכה לצאת לוועדת הרווחה, אז רק דבר אחד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עו"ד רויטל לן כהן: אחד הדברים הקשים שגם קורים בעקבות הסיפור הזה של העברות התקציבים זה שהילדים עם הצרכים המיוחדים לא תמיד יכולים להתחיל את שנת הלימודים, זה מה שאנחנו מדברים פה, כי מעבירים את זה בחלקים.

<עו"ד רויטל לן כהן: משרד החינוך קורא לזה פעימות.

<עו"ד רויטל לן כהן: ילד עם צרכים מיוחדים לא יכול להתחיל את שנת הלימודים עם חצי מהשעות שלו, כי את הפעימה הבאה הוא יקבל בנובמבר.

<עו"ד רויטל לן כהן: הוא בעצם מתחיל בנובמבר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דודי, אנחנו צריכים להיות משוכנעים שיש הסתכלות, יש עבודת מטה.

יעקב מרגי: המכתב הזה של 15 הרשויות, ידוע לכם?

<דודי מזרחי: ידוע.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דודי מזרחי: אני הייתי שמח, אדוני היושב ראש, אם נוכל לנצל את הדיונים המקצועיים בוועדת החינוך, לדיון מקצועי.

<דודי מזרחי: אנחנו בתור משרד מסכימים עם העיקרון וזה קו שהובילו לפחות שלושת שרי החינוך האחרונים, שתקציב משרד החינוך צריך להיות פרוגרסיבי, קרי – אנחנו צריכים להשקיע יותר בתלמידים מרקע חברתי כלכלי חלש ופחות בתלמידים מרקע חברתי כלכלי חזק, משום שיש שלושה שחקנים שמשקיעים בחינוך במדינת ישראל – המדינה, הרשות המקומית וההורים.

<דודי מזרחי: וברור שבפריפריה החברתית והגיאוגרפית, גם הרשות המקומית וגם ההורים יכולים להשקיע פחות ולכן הגורם היחיד שיכול לצמצם את הפערים, זו המדינה וזו מדיניות עקבית של המשרד, של כל שרי החינוך האחרונים.

<דודי מזרחי: אם תסתכלו על תקציב משרד החינוך לפני חמש שנים ותקציב משרד החינוך בשנת הלימודים 2016 ולקראת שנת 2017, שצפויה, אפשר לראות שחל שינוי של ממש בתקציב משרד החינוך, כאשר השינוי המהותי ביותר התחיל בשנת תשע"ה, עם החלטה של שר החינוך הקודם שי פירון, ששר החינוך הנוכחי, נפתלי בנט אימץ, להכין תוכנית לתקצוב דיפרנציאלי בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים, תוכנית חמש שנתית, תגיע ליישום מלא בשנת תשע"ט, שבעצם מעבירה מיליארדים לטובת האוכלוסיות החלשות וכבר עכשיו אפשר לראות והנתונים הם שקופים ומופיעים באתר האינטרנט של המשרד, אפשר לראות שבאופן הולך ועולה וזה רק ימשיך, אנחנו רואים שאנחנו מצמצמים את הפערים ומשקיעים יותר בילדים מהפריפריה בהשוואה למקומות המבוססים.

<דודי מזרחי: זה תהליך שרק יואץ.

<דודי מזרחי: דובר כאן על כך שאין סל שירותים לחינוך וזה פשוט לא נכון.

<דודי מזרחי: יש סל שירותים לחינוך, מוגדר על-ידי המשרד, במסגרת התוכנית לתקצוב דיפרנציאלי שאישר שר החינוך הקודם ואומץ על-ידי שר החינוך הנוכחי.

<דודי מזרחי: סל החינוך מוגדר גם ביסודי ובחטיבות הביניים, איפה שהיה יותר חוסר ודאות לגבי הנושא הזה, זה נכון שבחלק מהסעיפים, בפרט בשירותי העזר, יש רכיב של מצ'ינג.

<עו"ד רויטל לן כהן: שירותי עזר?

<עו"ד רויטל לן כהן: אצלנו זה שירותי בסיס.

<עו"ד רויטל לן כהן: איך אתה קורא לזה עזר?

יעקב מרגי: רויטל, חשבתי שהלכת לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

<עו"ד רויטל לן כהן: הולכת.

<עו"ד רויטל לן כהן: להתראות.

יעקב מרגי: תודה.

<דודי מזרחי: בפרט בשירותי העזר, כך לדעתי זה מופיע בחוק, אני מדבר לצורך העניין על תקצוב של מזכירים, שרתים, הסעות וכיוצא בזה, שזו המעטפת שנדרשת כדי לקיים את מערכת החינוך, אז יש תהליך של מצ'ינג.

<דודי מזרחי: אגב, במשרד החינוך, ברוב המכריע של הפרמטרים, זה לא מתנה תקצוב.

<דודי מזרחי: אגב, אחד השינויים המשמעותיים ביותר בתוכנית לתקצוב דיפרנציאלי, בחינוך היסודי ובחטיבת הביניים, היה שאגמנו תקציבים שהותנו בכל מיני מצ'ינגים או בחילופים, שהותנו בצימוד או לחילופין ביוזמה אקטיבית של מנהל בית ספר או של רשות מקומית, לתהליך יותר אוטומטי, בהתאם למדד הטיפוח של בית הספר, לא בהתאם למדד החברתי כלכלי של היישוב, אלא לפי האיתנות של בית הספר.

<דודי מזרחי: מדוע?

<דודי מזרחי: כי ניסינו לנתח ולהבין איך היתה האנומליה בחלוקת התקציב.

יעקב מרגי: אתה אומר איתנות בית ספרית זה לפי ההורים, לפי התלמידים בבית הספר.

<דודי מזרחי: כן.

<דודי מזרחי: זה לפי המצב, הפרמטרים שם זה הכנסה של ההורים, השכלה של ההורים, מה ארץ המוצא, אם הם עולים חדשים ומידת הפריפריאליות של בית הספר.

<זאב גולדבלט: הבעיה היא רק שזה מבוסס על הדיווחים של ההורים, שלא בהכרח משקפים את המציאות.

<זאב גולדבלט: כי ההורים הם אלה שמדווחים על רמת ההשכלה שלהם, בלי שום הוכחה לזה.

<זאב גולדבלט: הם מדווחים על רמת ההכנסה שלהם.

<דודי מזרחי: מה שאתה אומר איננו מדויק, הנתונים נלקחים מרשות המסים.

יעקב מרגי: דודי, בבקשה.

<דודי מזרחי: טוב, לא משנה.

יעקב מרגי: היום הם לא צריכים דיווח כזה.

יעקב מרגי: הבן שלי עולה ל- י"א, אני לא זוכר מתי ביקשו ממני תלוש משכורת.

<דודי מזרחי: זה נלקח מרשות המסים אבל זה לא חשוב, לא זו הסוגיה כרגע.

<זאב גולדבלט: נכון.

<דודי מזרחי: הסיבה שעשינו זה היא משום שראינו שבמקומות החלשים, מנהלי בתי ספר ורשויות לא ידעו אפילו מה מגיע להם ולכן הרעיון היה להפוך את התקצוב לכמה שיותר אוטומטי, כמה שיותר שוויוני על בסיס פרמטרים אחידים.

<דודי מזרחי: כל הטענות שעלו כאן בתחילת הדיון, אגב הן נכונות, אבל הן רלוונטיות בעיקר לתקציב משרד החינוך ולמנגנוני ההקצאה לפני שנתיים או שלוש וחל שינוי של ממש.

<דודי מזרחי: קודם כל, כדאי שנשים את הנתונים על השולחן.

<דודי מזרחי: זה לא אומר שאין עוד מה לעשות ואין למה להתקדם.

<דודי מזרחי: אנחנו גם סבורים שיש עוד מה לעשות .

יעקב מרגי: דודי, 15 ראשי הרשויות האלה כתבו לראש הממשלה.

יעקב מרגי: למה הם כתבו?

איתן ברושי: לשר החינוך אין 'דיבור' עם ראש הממשלה.

איתן ברושי: הוא רגיל רק לתקוף אותו.

איתן ברושי: מה אתה רוצה, שידבר אתו על חינוך?

איתן ברושי: הוא לא יודע איך לדבר אתו, הוא רק יודע לריב אתו.

יעקב מרגי: אתן, זה יותר מפוליטיקה, אני לא רוצה להיכנס לשם.

איתן ברושי: אבל מה אפשר לעשות?

יעקב מרגי: לא לא לא.

איתן ברושי: יש שר חינוך שלא מסתדר עם ראש הממשלה.

יעקב מרגי: איתן ברושי, תאמין לי יש מספיק זירות להתכתש.

יעקב מרגי: כבר הקבינט גם לא חסין, אז עזוב אותי.

יעקב מרגי: ועדת החינוך לא רוצה להפוך אותה לזה.

איתן ברושי: אפילו בקודש הקודשים.

יעקב מרגי: דודי, אני רוצה שתרד לסוף דעתי.

יעקב מרגי: כתבו ראשי הרשויות, חזקה עלי שהם יודעים מה שהם כתבו, לא רצו לעשות גלים וקצף.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להאמין שזה מה שהם רצו לעשות והם אומרים שיש חשש שהם לא יצליחו לפתוח את שנת הלימודים.

יעקב מרגי: אתם מודעים לכך?

יעקב מרגי: נערכים לבדוק את זה?

יעקב מרגי: הולכים לבדוק את זה?

יעקב מרגי: הולכים לקבל תשובות, הסברים לכך?

<דודי מזרחי: משרד החינוך, אגב צריך להגיד כמדי שנה זה לא משהו אד-הוק בעקבות פנייה כזו או אחרת, עובד עם כל רשות ורשות, עם כל יישוב באופן פרטני בכדי לוודא פתיחה סדירה של שנת הלימודים, בין אם מדובר על שיפוצי קיץ, חידושי מבנים, בעיות פדגוגיות, שיבוצי מורים וכיוצא בזה.

<דודי מזרחי: אני לא אומר שאין פערים, אני לא רוצה להיתמם.

<דודי מזרחי: יש עוד הרבה מה לעשות ויש כאן סוגיות שהן מאקרו תקציביות, דיבר על זה נציג אגף התקציבים באוצר.

יעקב מרגי: דודי, יפתחו את שנת הלימודים?

<דודי מזרחי: מטבע הדברים, אתה יודע, אני לא יכול להשיב כרגע.

<דודי מזרחי: ככל שזה תלוי במשרד החינוך ועובדה שככה זה היה בכל השנים האחרונות, אנחנו נעבוד באופן שיטתי, מקצועי וסדור עם כל רשות בכדי להבטיח ששנת הלימודים תיפתח כסדרה.

מאיר כהן: אני מבקש להוסיף משהו.

מאיר כהן: תראו, אני מכיר את התקציבים של משרד החינוך לפני ולפנים.

מאיר כהן: בואו ניקח סוגיה אחת, אדוני היושב-ראש, שפעם תבינו מה המצוקה הענקית של ראשי הערים ולמה אנחנו נמצאים כאן.

מאיר כהן: גם אם הם לא הגיעו, ומה החשיבות.

מאיר כהן: למשל, שיפוצי הקיץ, הרי זה הכי מגוחך שאני אקח לדוגמה את דימונה – עיר של 40,000 תושבים, לפני ארבע שנים כשהייתי ראש העיר, והיום זה לא שונה בהרבה, הייתי מקבל שיפוצי קיץ בסך של 220,000 ש"ח.

מאיר כהן: אתה יודע מה אפשר לעשות?

יעקב מרגי: כמה לכיתה?

מאיר כהן: זה יצא בערך 30 שקלים לכיתה או משהו כזה.

מאיר כהן: זה משהו מוטרף לגמרי.

מאיר כהן: זה העניין, זה הליבה של העניין.

מאיר כהן: זה לא החלוקה של כמה שעות מתמטיקה.

מאיר כהן: כי בחלוקה של כמה שעות מתמטיקה, אנחנו שוויוניים ואמר היושב ראש ואמר מנו טרכטנברג שהשוויון הזה - - -

<דודי מזרחי: נחנו לא שוויוניים, אנחנו פרוגרסיביים.

<דודי מזרחי: נותנים יותר לחלשים.

מאיר כהן: אמר שהשוויון הזה הוא הדבר המסוכן ביותר, הוא הדבר שהכי שוויוני, גם אם אנחנו בשעות למתמטיקה.

מאיר כהן: הסיפור הוא סיפור של מרחבי הלמידה, הסיפור הוא איך נראים בתי הספר, הסיפור הוא איך המעבדות וכמה יש.

מאיר כהן: האם בדימונה והאם בקריית שמונה והאם בירוחם יכולים לפתוח מגמה למחול, כי יש עשרה חבר'ה שרוצים ללמוד מחול, והתשובה היא – לא.

מאיר כהן: כי משרד החינוך לא מתייחס לזה.

מאיר כהן: האם אפשר לקחת ארבעה חבר'ה או שישה חבר'ה שלומדים פיסיקה ביישוב קטן וחלש ביישוב ערבי ולפתוח להם מעבדה לפיסיקה?

מאיר כהן: התשובה היא – לא.

מאיר כהן: זה הסיפור.

מאיר כהן: זה הסיפור.

מאיר כהן: זאת הלקות הגדולה של משרד החינוך ובזה משרד החינוך לא יודע לגעת.

מאיר כהן: כשבאים ואומרים – תעשו אפליה מתקנת, היא לא בזה שאני אראה שאני נותן עוד 10% בשעות, זה לא הסיפור.

מאיר כהן: הסיפור הוא שממילא ההתחלה היתה שונה לגמרי.

מאיר כהן: ראו מערכות של בתי ספר, ביישובים לא מבוססים, ראו מערכות של בתי ספר ביישובים מבוססים.

מאיר כהן: אתה יודע, בית ספר שאין לו אולם ספורט, איפה יש בתי ספר שאין להם אולם ספורט?

מאיר כהן: רק בפריפריה.

מאיר כהן: רק בפריפריה.

מאיר כהן: יעלה על הדעת שבית ספר שלומדים בו 500 או 600 תלמידים, הילדים לא יהיו זכאים שם להיכנס וללמוד שיעור ספורט באולם מסודר, מאורגן, עם כל הציוד?

מאיר כהן: היעלה על הדעת, מה שאומרים לי מנהלי בתי ספר בפריפריה – אם ראש העיר לא מצליח להשיג פילנתרופ מארצות-הברית או מאירופה, אין לנו מעבדת פיסיקה.

מאיר כהן: היעלה על הדעת שבמדינת ישראל יש יישוב שאין בו מעבדת פיסיקה כי אין לו כסף?

מאיר כהן: ומצד שני אני שומע את שר החינוך מהלל ומשבח את החשיבות של חמש יחידות, אני מסכים אתו, זה חשוב.

מאיר כהן: אבל בכדי שזה יהיה חשוב, הסיפור הוא לא רק לתת חמש שעות תוספת לפיסיקה, הסיפור הוא, כמו שאמר היושב ראש, להביא מורה לפיסיקה לפריפריה ולתת לו חוזה אישי ולהביא אותו גם למועצה האזורית שנמצאת בדרום ולתת לו חוזה אישי.

מאיר כהן: כשאתה מגיע לשם ואתה לוקח את מקדם גודל האוכלוסייה להבין שאם כיתה לפיסיקה היא 20 חבר'ה, פה אתה צריך לתת תקן לעשרה חבר'ה, כי זה מה שיש ומגיע להם לקבל כיתה לפיסיקה.

מאיר כהן: זה הסיפורים האמתיים.

<דודי מזרחי: אני חייב משפט, ברשותך אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: משפט.

<דודי מזרחי: הכל נכון ויחד עם זאת בשנת 2016, זה לא סיסמה, מעולם לא היה תקציב יותר חברתי ומקדם שוויון הזדמנויות בחינוך.

יעקב מרגי: בסדר, בסדר.

<דודי מזרחי: יש הרבה עוד מה לעשות.

<דודי מזרחי: אנחנו מסתכלים על המציאות.

מאיר כהן: אנחנו לא יושבים כאן, חס וחלילה, לא באתי לדיון הזה על-מנת לשפוך בוץ ולהגיד ששום דבר לא נעשה.

מאיר כהן: יש התקדמות והמצב היום הוא הרבה יותר טוב מכפי שהיה לפני עשר שנים.

מאיר כהן: אבל אני אומר – יש לנו עכשיו שעת כושר מצוינת, כי אני מאלה שאומרים, הבעיה במדינת ישראל היא לא בעיה של כסף, היא בעיה של סדרי עדיפות והיום צריך לחשוב איך אנחנו משנים את סדרי העדיפות.

מאיר כהן: תודה.

יעקב מרגי: פיני קבלו ולאחר מכן אורה חכם.

יעקב מרגי: לסיכום.

<פיני קבלו: אני באמת מזדהה עם הדברים של חבר הכנסת מאיר כהן, גם אני הייתי ראש רשות ואצלי חודשי הקיץ והכנת בתי הספר זה היה הסיוט הכי גדול.

<פיני קבלו: שיפוצי הקיץ, שלא היה די כסף, והיינו נאלצים לצאת לחפש בעלי מקצוע שיתנדבו שיצבעו כיתות והורים, מי שיחפש צבע, זה היה הדבר הכי קשה, בכדי ששנת הלימודים תיפתח וההורים לא ישבשו את שנת הלימודים.

<פיני קבלו: תראו, אני עשר שנים בכנסת, בניגוד לחבריי שנמצאים פחות, והנושא הזה של המצ'ינג הדיפרנציאלי, כבר מזה עשר שנים עולה ואני מחזיק את תיק הרווחה ואני אומר לכם – אני לא רוצה שהעיר שלי, שאני גר בה, בית שאן, אני לא רוצה לקחת את כספי הארנונה של עפולה, שהוא הצליח להקים עיר לתפארת והצליח להביא תעשייה לשם, אני לא מוכן לקחת.

<פיני קבלו: אני חושב שהממשלה מנסה והיא כבר עשתה את זה, היא מסכסכת בתוך השלטון המקומי, היא מנסה להגיד להם – לכו תסתדרו ביניכם ותיקחו אחד מהשני.

איתן ברושי: עכשיו היא עושה את זה עם המים.

<פיני קבלו: והיא עושה את זה בצורה מאוד מאוד עקבית והיא גרמה לכך ואני חושב שחלק מהדיון של חלק מראשי הרשויות או שלא הגיעו, למרות שגם גברתי מנהלת הוועדה שלחה הודעות וגם אני שלחתי הודעות, כנראה שלא הגיעו מסיבות שאינן ידועות לי, אבל תפסיקו לסכסך בינינו.

<פיני קבלו: בואו נמצא פתרון לאותם יישובים.

<פיני קבלו: נכון אומרים פה חבריי, נכון, ואני מסתובב ביישובים – אתה רואה שם יישובים סוציו אקונומי 10 אבל עיר ענייה, אין להם אפילו במה להוציא מטאטא ואני מכיר את זה.

יעקב מרגי: דרך אגב, גם תל-אביב לא מאוזנת.

יעקב מרגי: תל-אביב סוחבת גירעון.

יעקב מרגי: אנחנו אוהבים לומר תל-אביב, תל-אביב, תל-אביב, אבל גם היא לא מאוזנת.

<פיני קבלו: לכן, על המדינה למצוא את הפתרון הזה ולא תשלח אותנו להסתכסך האחד עם השני ודי למדיניות של הפרד ומשול, לדעתי זה הפתרון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו נכתוב זאת בסיכום.

יעקב מרגי: אורה חכם, בבקשה.

<אורה חכם: קודם כל, אני רוצה להגיד לך משהו, מר מזרחי.

<אורה חכם: כל חברי הכנסת שיושבים פה, הם רוצים לעודד אותך כדי שאתה תבין שתוספת של כך וכך אחוזים לתקצוב דיפרנציאלי, היא כאין וכאפס למה שצריך.

<אורה חכם: יש לנו מיליון ילדים שהם בתחום מה שנקרא רמת הכנסות או חלוקה מ- 1 עד 4.

איתן ברושי: חשבתי שתגידי שהיינו כולנו ראשי רשויות.

יעקב מרגי: כן, גם היא היתה.

איתן ברושי: אני יודע.

איתן ברושי: לכן אמרתי.

איתן ברושי: כל השורה הזאת, ראשי רשויות.

<אורה חכם: טוב.

<אורה חכם: יש מיליון ילדים שזקוקים ל- 5,000 שקל תוספת כל שנה, מינימום 5,000.

<אורה חכם: זה חמישה מיליארד שקל בשנה.

<אורה חכם: אז מה אתה מדבר אתי, הם כולם באים לחזק אותך, כדי שתעביר את המסר.

<אורה חכם: אני רוצה להגיד ליושב ראש הוועדה ולחברי הכנסת שבאים תמיד, שיש לכם היום החובה והזכות שבשל תהליך שכבר שנים רבות רוחש ורוחש ורוחש, ועכשיו הזמן להעלות כמו שנקרא בגרשיים 'על בריקאדות', ולדרוש מה שנקרא תוכנית לאומית.

<אורה חכם: לא תוסיף פה א' ו- ב' ו- ג', אלא תוכנית לאומית של חמישה מיליארד שקל בשנה, מחולקת כפי שאתם תמצאו בוועדה שכל חברי הכנסת שהם חברים בשדולות החינוך באים ומתוך רצון טוב מוסיפים, תהיו גוף אחד, בראשותך.

<אורה חכם: אתם יכולים לעשות הרבה.

<אורה חכם: אני חושבת שזה הזמן ואסור לפספס אותו, כי אנחנו גם נמצאים בנקודה שאנחנו רואים את התוצאות הראות של 60 שנות הזנחה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<אורה חכם: זה מה שיש לי להגיד.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מסכם את הדיון, ברשותך, חבר הכנסת מאיר כהן, אם יש משהו להוסיף, נשמח להוסיף.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים.

יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שראשי רשויות שזעקו חמס ופנו לראש הממשלה שיש חשש שלא יוכלו לפתוח את שנת הלימודים, לא מצאו לנכון להגיע לדיון או לשלוח נציגים מטעמם.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת ליישם ובהקדם את התקציב הדיפרנציאלי לפי חתך סוציו אקונומי חברתי כלכלי של התלמידים ולא רק של היישוב.

יעקב מרגי: כמובן לדאוג לתוספת בתקציב תוספתי ולא כפי שאמרו – לשסות רשות ברשות, בתקציב תוספתי.

מאיר כהן: חשוב שזה יצוין.

יעקב מרגי: אני כתבתי את זה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לבחון את פנייתם של ראשי הרשויות שפנו במכתב לראש הממשלה ולוודא שאכן שנת הלימודים תיפתח.

יעקב מרגי: אנחנו מבקשים לקבל גם תשובה בהקדם, לפני אותה ישיבה חגיגית של ההיערכות לפתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: זאת אומרת במהלך חופשת הקיץ, אני רוצה לדעת תשובה שאכן משרד החינוך ישב עם הרשויות האלה והגיעו למסקנה שאין סכנה של אי-פתיחת שנת הלימודים אצלם.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.