ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 280, 2016-07-04 10:36

אלי אלאלוף: היום 4.7.2016, כ"ח בסיון תשע"ו, השעה 10:36.

אלי אלאלוף: אני חייב גילוי נאות ואני גאה בגילוי הנאות הזה, אני מכיר את ארגון נט"ל הרבה הרבה שנים, באחד מתפקידיי הקודמים, במסגרת קרן רש"י, וראיתי את החשיבות של הארגון וסליחה שאני לא אסתיר כמה אני מעריך את עבודתה של יושבת ראש ומייסדת הארגון, יהודית רקנאטי יובל, בהתנהגות, באצילות שלה, במסירותה ובפילנתרופיה המשפחתית המדהימה שהיא מובילה ועל המהלך האדיר הזה של לבוא לאנשים בזמן חולשתם אחרי שלא תמיד המדינה התארגנה בהתאם ואפשרה טיפול באנשים שנפגעו מטראומה בעיקר אחרי פעולות מלחמה כאלה ואחרות.

אלי אלאלוף: יהודית, תודה שבאת ותודה שהצוות שלך בא לעניין אותנו בתחום שלך ואני מקווה שאחרי הדיון נמצא את הדרכים לחזק את נט"ל בגלל חשיבותו בשירות למען האנשים שנפגעו בטראומה כזו או אחרת.

אלי אלאלוף: אתם רוצים לפתוח, יהודית?

אלי אלאלוף: בבקשה.

<יהודית יובל רקנאטי: בוקר טוב.

<יהודית יובל רקנאטי: תודה לך, אלי, על הדברים.

<יהודית יובל רקנאטי: אני נרגשת מאוד לשבת כאן ולדבר לפניכם ולומר אשר על לבי.

<יהודית יובל רקנאטי: שמי יהודית יובל רקנאטי ובשנת 1997 פנה אלי ד"ר יוסי אדר זיכרונו לברכה וביקש ממני להצטרף ולסייע לו בהגשמת חזונו בהקמת עמותה שייעודה יהיה לתת סיוע בטיפול נפשי למי שנפגעו במהלך השנים מאירועים על רקע ביטחוני.

<יהודית יובל רקנאטי: הצטרפתי אליו ולצערי, עם פתיחת המרכז שלנו מאוחר יותר, ביוני 1998, נפטר ד"ר יוסי אדר באופן פתאומי ממחלת הסרטן.

<יהודית יובל רקנאטי: מאז הקמת העמותה, עברו למעלה מ- 18 שנים.

<יהודית יובל רקנאטי: מחקרים מראים כי במדינת ישראל אין מי שלא חווה על בשרו פיגוע, נפילת קסאמים, טילים, חוויה קשה במהלך השירות הצבאי, אובדן של חבר או מכר קרוב.

<יהודית יובל רקנאטי: זאת מנת חלקנו מאז ומתמיד.

<יהודית יובל רקנאטי: בשנה האחרונה אין יום בו לא מדווחים על דקירה, פציעה או הריגה של אזרח המדינה.

<יהודית יובל רקנאטי: בשבוע שעבר שמענו בבעתה על רצח הלל אריאל זיכרונה לברכה, ילדה בת 14 שנרצחה בעת ישנה במיטתה בקריית ארבע.

<יהודית יובל רקנאטי: די בכך כדי לעורר חרדות בקרב רבים, מבוגרים כילדים.

<יהודית יובל רקנאטי: מקומה של נט"ל כגוף מקצועי, שפיתח התמחות מיוחדת וכלים טיפוליים מותאמים, כדי לסייע לרבים הזקוקים לעזרה כדי להמשיך בחייהם, מובטח.

<יהודית יובל רקנאטי: הצורך הגובר הופך להיות צורך קיומי עבור רבים.

<יהודית יובל רקנאטי: ללא עזרה מקצועית מתאימה, חייהם וחיי בני משפחותיהם עלולים להיהפך לחוויה בלתי נסבלת.

<יהודית יובל רקנאטי: נפגעי טראומה המגיעים אלינו מדווחים על שורה של סימפטומים קשים – גופניים, רגשיים, משפחתיים, חברתיים, אשר ללא טיפול הולם יהפכו להיות חולים כרוניים ויזדקקו לסיוע במשך כל שארית חייהם.

<יהודית יובל רקנאטי: נט"ל טיפלה עד היום בלמעלה מ- 250,000 איש, ביניהם ילדים, מבוגרים, צעירים המשתחררים משירות צבאי עם הלם קרב, הפוגע ביכולתם לתפקד ולחזור לחיים בריאים ומשמעותיים.

<יהודית יובל רקנאטי: בין הפונים הרבים בני משפחות הנפגעים, כוחות הצלה, אנשי מקצוע הזקוקים לתמיכה ולהרחבת הידע, מורים ואנשי חינוך וכמובן אנשי טיפול ואוכלוסיות מיוחדות.

<יהודית יובל רקנאטי: נט"ל היא כתובת מקצועית ואנושית ורבים פונים לבקשת עזרה מתוך ידיעה שיזכו לטיפול הטוב ביותר האפשרי ללא בירוקרטיה, ללא המתנה מורטת עצבים.

<יהודית יובל רקנאטי: נט"ל היא עמותה א-פוליטית וכגוף מקצועי היא מציעה את שירותיה הרבים לכל תושבי הארץ באשר הם.

<יהודית יובל רקנאטי: בהכשרתי המקצועית אני פסיכותרפיסטית באמצעות אמנויות והודות לניסיוני הרב עם מטופלים הסובלים מפוסט טראומה, אני מודעת לחשיבות שבהכרת התופעה הקשה הזאת ולהשלכותיה הקשות על אוכלוסייה רחבה.

<יהודית יובל רקנאטי: חוקרים מאמינים שחלק מתופעות חברתיות קשות, מהן אנו סובלים, כמו אלימות גואה, תאונות דרכים, עצבנות, חוסר סובלנות וקהות חושים, נובעות מהשפעותיה המזיקות של טראומה מצטברת אשר אין רואים לה סוף מעבר לאופק.

<יהודית יובל רקנאטי: חלק חשוב בעשייתנו נועד להעלות את מודעות הציבור לפגיעה ייחודית זו וכדי להוריד את הסטיגמה מפנייה לבקשת עזרה.

<יהודית יובל רקנאטי: אחד העקרונות המנחים אותנו הנו לאפשר טיפול לכל מי שזקוק לו, גם אם אינם מסוגלים לשלם.

<יהודית יובל רקנאטי: לא יהיה אדם שזקוק לתמיכה וסיוע נפשי ולא יוכל לקבלו בגין מצבו הסוציו אקונומי.

<יהודית יובל רקנאטי: במהלך השנים מסתכמת תמיכתי האישית, אמרת אלי תמיכה משפחתית, אבל זה תמיכה אישית שלי, בנט"ל, בכ- 50 מיליון שקל.

<יהודית יובל רקנאטי: אין ספק כי זהו סכום משמעותי ביותר.

<יהודית יובל רקנאטי: עשיתי זאת עד כה ברצון ומתוך הכרה בסבלם של רבים ומתוך תחושת אחריות אישית כאזרחית המדינה.

<יהודית יובל רקנאטי: אחרי כל-כך הרבה שנים, כשנט"ל זכתה להכרה והוקרה על עשייתה המבורכת בארץ וגם מחוצה לה, אני פונה לממשלת ישראל ואליכם כנציגי ציבור, אשר מכירים בחשיבות עשייתה של נט"ל, שתהיו שותפים לנו בהקצאת תקציב משמעותי לנט"ל ובכך לאפשר לנו להמשיך בעשייה החשובה שהיא ללא צל של ספק, באחריותה של המדינה.

<יהודית יובל רקנאטי: פציעה גופנית או נפשית על רקע המצב הביטחוני בארץ, אין כל הבדל ביניהן.

<יהודית יובל רקנאטי: חברה ומדינה מתוקנת נמדדת גם ביכולתה להכיר בסבלם הרב של תושביה החשופים יותר ויותר לאיום מסכן חיים ולהושיט להם את העזרה הראויה.

<יהודית יובל רקנאטי: מספר הפונים לנט"ל עלה ב- 50% בשנתיים האחרונות ולצערי הגדול, בחודשים האחרונים התגבר קצב הפונים כפי שלא היה מעולם.

<יהודית יובל רקנאטי: זהו צורך אמתי וקריטי והגיע הזמן לראות בנו שותפים מלאים לאחריות כלפי אזרחי המדינה.

<יהודית יובל רקנאטי: זהו צו השעה, הבה נשלב ידיים.

<יהודית יובל רקנאטי: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה, תודה, יהודית.

אלי אלאלוף: חיים, אתה רוצה?

אלי אלאלוף: יש לו יתרון, הוא עוטף עזה.

חיים ילין: אני ממש מתנצל.

חיים ילין: תמיד כששואלים אותי מה זה הטיפול הנפשי אז אני תמיד מסביר שבעוטף עזה יש מיגון, 40 ס"מ בטון, הוא שומר פיסית על האנשים.

חיים ילין: אבל הוא לא שומר על הנשמה של האנשים, על מה שיש בפנים, על השריטות שאנחנו סוחבים איתנו וזה הטיפול הפסיכולוגי של עובדים סוציאליים ופסיכולוגים שמגיעים וגם פסיכיאטרים ואתם גם, לא בעוטף אלא בסביבה, מטפלים בזה.

חיים ילין: הבעיה זה לא היעדר תקציב, הבעיה זה הראייה הניהולית של כל האירוע הזה שנקרא מרכזי חוסן / טיפול בבני אדם.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי כשאנחנו במלחמה, צר לי להגיד את זה, אז כולנו מגויסים.

חיים ילין: אנחנו עדיין לא מרגישים, אלא אם מתפוצץ טיל על הבית שלנו, לא מרגישים בטראומה.

חיים ילין: הטראומה מגיעה לפני ואחרי, בדרך-כלל.

חיים ילין: עכשיו מגיע הקיץ, כולם עכשיו רואים את ההסלמות הקטנות האלה.

חיים ילין: מתי המלחמה?

חיים ילין: אי-אפשר לחיות ככה, אי-אפשר לחיות ככה – מתי המלחמה הבאה?

חיים ילין: הקיץ הזה, תהיה מלחמה או לא תהיה מלחמה?

חיים ילין: הורים לילדים קטנים שלא יודעים מה לעשות – כן או לא לרשום לקייטנות?

חיים ילין: הורים לחיילים, שהם לא יודעים אם הם רק מתחננים שהם יהיו בטירונות ולא אחרי הקורס, שידחו את הקורס, חס וחלילה, שלא ייקחו את הילד.

חיים ילין: כל הדברים האלה משפיעים על החברה שלנו.

חיים ילין: אנחנו חברה שהופכת להיות יותר ויותר אלימה, גם מילולית וגם פיסית ובדיוק הדבר הזה, הוא הדבר שבו צריך לטפל.

חיים ילין: אתמול הייתי באיו"ש, הייתי בקריית ארבע, הייתי בהרבה מאוד מקומות.

חיים ילין: אני אומר לכם – אין מרכזי חוסן שם, הם לא יודעים איך לטפל באוכלוסייה.

חיים ילין: עכשיו הם קיבלו החלטה, בסדר בלה עכשיו, אני לא הייתי מעורב בזה.

חיים ילין: מתוך הניסיון אני אומר – לא צריך לבנות רק בתים ותשתיות, צריך לטפל בבני-אדם שחיים במקומות שנמצאים כל הזמן בעימות ביטחוני ואם אין מי שיודע לטפל באנשים האלה, בסופו של דבר הם יקרסו ואני אומר לכם מניסיון – כשהיה גוש קטיף, בימי שישי בשקט בשקט, ביום הקניות, היו יוצאות אימהות עם הילדים שאף אחד לא ידע לכפר מימון, לקבל טיפול פסיכולוגי.

חיים ילין: שלא ידעו כולם.

חיים ילין: די, צריך להציף את הבעיה הזאת, לשים אותה על השולחן – טיפול פסיכולוגי במדינת ישראל זה לא לוקסוס, זאת חובה, בשביל שלא ניפול לטראומה ובסופו של דבר נמלא את כל בתי-החולים.

חיים ילין: לכן, מה שאני מציע, כבוד היושב ראש, זה לעשות איגום תקציבי של כולם, של כולם.

חיים ילין: לבוא ולקחת את התחנה של הילד והמשפחה, שיש כמעט בכל עיר, בכל מועצה, להפוך את זה למרכז חוסן שביום-יום יטפלו באנשים ובמצב של מצוקה, יהפכו להיות מרכזי חוסן, דו-תכליתי.

חיים ילין: משרד הבריאות, משרד הרווחה, כל העמותות, כולם יתרמו לאותם מקומות, לכולם תהיה קורת גג אחת, כולם יבינו מה זה לטפל בבני אדם.

חיים ילין: לא כולם כמו נט"ל ויודעים לטפל בטראומה, לא כולם.

חיים ילין: כל פסיכולוג ועובד סוציאלי חושב שהוא יודע לטפל, זה ממש לא נכון.

חיים ילין: ממש לא נכון, זאת התמחות מיוחדת.

חיים ילין: צר לי שאנחנו גם מתמחים בזה ואני מציע לבנות את המודל הזה.

חיים ילין: אני יושב מול משרד הבריאות, מול משרד הרווחה, כדי לנסות לחבר אותם ביחד, את כולם ביחד.

חיים ילין: יש תקציבים לכל אחד לחוד.

חיים ילין: אם נעשה את איגום התקציבים, לדעתי אנחנו נצליח ואני אומר את זה לנט"ל ולכל מי שמייצג שיישר כוח, באמת, באמת, בעוטף עזה יודעים מה המשמעות, באיו"ש יודעים, אבל בערים כשנופל טיל פעם בכמה זמן, זה כאילו נפלו 100 טילים במכה אחת בעוטף עזה, כי זאת המשמעות.

חיים ילין: אנשים שלא יודעים מה המשמעות של הטיל, איך להתמודד מול זה, מה לעשות עם הילדים, מה לעשות בהזעקה.

חיים ילין: הייתי פעם בתל-אביב בהזעקת פתע שהיתה שם באיזה שהוא תרגיל, ראיתי שכולם לבנים כמו סיד.

חיים ילין: בעוטף זה משהו שיודעים לחיות אתו, יודעים להתמודד אתו.

חיים ילין: בסופו של דבר, אנחנו רואים שככל שאנחנו הולכים למרכז, שם רמת החרדה והטיפולים שצריכים – יותר קשים ואני מאוד מקווה שאנחנו, כבוד היושב ראש, עם הוועדה וכולם, נבין שזה חובת המדינה לטפל באנשים, זה חלק מהחוסן הנפשי וצריך לתת את זה גם לחזקים ביותר.

חיים ילין: אני מודה באופן אישי.

אלי אלאלוף: יש לי שאלה, ברשותכם, לכולם.

אלי אלאלוף: עכשיו הוחלט על יישום תקנות בריאות הנפש.

נחמן שי: מהסיור של אתמול.

אלי אלאלוף: לא, זה פסיכיאטריה, זה קטסטרופה.

אלי אלאלוף: בוא, בבריאות הנפש - - -

חיים ילין: על זה אני מדבר – לחבר את בריאות הנפש, הכל ביחד.

אלי אלאלוף: אז אם כבר, למה לא עשו את זה?

אלי אלאלוף: אני שואל את משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: למה שירותים שנט"ל נותנת, לא יכולה לקבל את טופס ה- 17 מקופת-החולים או מרכז לגיל הרך שיודע לטפל בילדים, למה הם לא יקבלו טופס 17?

אלי אלאלוף: למה אי-אפשר היה לחבר את זה לבריאות הנפש?

אלי אלאלוף: ואת השם שלך לפרוטוקול, בבקשה.

<בלה בן גרשון: בלה בן גרשון, אני אחראית ארצית על תחום של טראומה נפשית במשרד הבריאות, שירותי בריאות הנפש.

<בלה בן גרשון: נכון להיום, במשרד הבריאות כמו שאתם שומעים - - - שאני אחראית עליו, שעוסק בדיוק בזה, בתחום של טראומה נפשית.

<בלה בן גרשון: תחת אחריותנו – טיפול באזרחים גם בשעת חירום וגם ברגיעה.

<בלה בן גרשון: תחת אחריותנו נמצאים מרכזי חוסן שהם בעוטף עזה.

<בלה בן גרשון: עכשיו התקבלה החלטה של הממשלה, אנחנו גם נפתח את מרכזי החוסן ביהודה ושומרון.

<בלה בן גרשון: בנוסף לכך, יש לנו 15 מרכזים לטיפול בנפגעי חרדה בפרישה ארצית שאנחנו עובדים עם ספקים שונים.

<בלה בן גרשון: אנחנו עובדים בצורה מאוד מאוד הדוקה גם עם הקואליציה הישראלית לטראומה שהיא ספק שלנו בהרבה מאוד פרויקטים שלנו, עם אנשי מקצוע שלהם שמועסקים על-ידינו ואני יודעת שגם נט"ל היא חלק מאותה הקואליציה שלמעשה בדרך כלל אנחנו עובדים מול הקואליציה, שהיא כבר מפזרת גם את התקציב וגם את המשימות בתוך עצמה.

אלי אלאלוף: אני מדבר על חוק, חוק הבריאות הממלכתי, שכולל את הנושא של בריאות הנפש.

אלי אלאלוף: אל תלכי, יש עולם ומלואו, זה לא מעניין אותי כרגע.

אלי אלאלוף: אני שואל שאלה, תתייחסי לשאלה הפשוטה.

<בלה בן גרשון: אני קודם כל אומר שמשרד הבריאות נותן הרבה שירותים שהוא לנפגעי חרדה, כולל המון המון הכשרות שהוא מעביר.

<בלה בן גרשון: בנוסף לכך, בעקבות הרפורמה בבריאות הנפש שעברה לפני שנה, מנכ"ל משרד הבריאות לקח על עצמו והוא מוביל עכשיו מהלך שקופות החולים אמורות לקחת על עצמן גם טיפול בנפגעי חרדה.

אלי אלאלוף: אבל אנחנו יודעים שקופות החולים אינן מספיקות.

אלי אלאלוף: הן משתמשות בשירותים של גופים נוספים כמו בגיל הרך ובמרכזים לגיל הרך.

<בלה בן גרשון: נכון להיום, אין לנו מחסור בשירותים שנותנים טיפול לנפגעי חרדה.

אלי אלאלוף: אבסולוטית – לא נכון.

אלי אלאלוף: אבסולוטית – לא נכון.

אלי אלאלוף: אל תעשו את חברי הכנסת תמימים ואהבלים.

אלי אלאלוף: במקרה הזה, יש מחסור אדיר.

מיכל רוזין: השר ליצמן אמר במליאה בתשובה לשאילתה שלי, שיש עדיין מחסור.

מיכל רוזין: יש דברים שעדיין לא השלימו, אז קצת מוזר לשמוע שאין מחסור.

<בלה בן גרשון: מה שאני אומרת היום, אין בשום מקום תור המתנה לנפגעי חרדה.

אלי אלאלוף: סליחה, אני רוצה לשאול.

<בלה בן גרשון: רק שנייה, תנו לי לענות.

<בלה בן גרשון: תנו לי לומר עוד משפט.

אלי אלאלוף: אבל אני לא רוצה למרוח.

אלי אלאלוף: אני רוצה תשובות.

<בלה בן גרשון: אני לא מנסה למרוח.

<בלה בן גרשון: אני רוצה לענות מאוד עובדתית.

אלי אלאלוף: אוקיי.

<בלה בן גרשון: היום כל המרפאות לבריאות הנפש במדינת ישראל, יש להן נוהל שמחייב אותן לתת קדימות לנפגעי חרדה במידה והם פונים.

<בלה בן גרשון: בנוסף לכך, יש 15 מרפאות - - -

אלי אלאלוף: אפשר להבין מדברייך שנט"ל זה גוף מיותר?

<בלה בן גרשון: אני לא אומרת שהוא גוף מיותר, שנייה, אני אמרתי משהו אחר ואולי אני לא ברורה.

<בלה בן גרשון: נט"ל הוא חלק מהקואליציה הישראלית לטראומה שאנחנו רואים בה שותף ושותף חשוב.

<בלה בן גרשון: אנחנו עובדים מולם ואנחנו בהחלט - - -

אלי אלאלוף: הקואליציה עובדת בהתנדבות?

<בלה בן גרשון: לא.

<בלה בן גרשון: אבל רק בקואליציה הישראלית יש 40 עמותות לטיפול בנפגעי חרדה.

<בלה בן גרשון: משרד הבריאות, כגוף ממשלתי, נותן תמיכות לעמותות שעונות על קריטריונים בתחומים מסוימים.

<בלה בן גרשון: למשל, תחום של טראומה ותחום של טיפול חווייתי בטראומה, הוא אחד התחומים שמקבל תמיכות.

<בלה בן גרשון: בשנה הזאת, ב- 2015, לתחום הזה הקדיש המשרד 1,300,000 שקל.

<בלה בן גרשון: אתם קיבלתם כרגע חלק.

נחמן שי: מה התקציב הכולל של המשרד לנושא הזה?

<בלה בן גרשון: 1,300,000 לטיפול בנפגעי חרדה וטיפול חווייתי בטראומה.

נחמן שי: במדינת ישראל השקיעו 1,300,000?

<בלה בן גרשון: תמיכות, תמיכות.

נחמן שי: וכמה באופן ישיר ולא בתמיכות?

<בלה בן גרשון: יש את התקציב של האגף לבריאות הנפש, שמתוכו אני מקבלת לכל סעיף וסעיף.

נחמן שי: צריך לדעת מה הפרופורציה.

נחמן שי: כמה בכלל משקיעה מדינת ישראל לא בתחום של בריאות הנפש בכלל.

<בלה בן גרשון: אני מדברת על טראומה בבריאות הנפש.

נחמן שי: אני מדבר על נושא בטיפול בטראומה, חוסן לאומי, כל הדברים האלה.

<בלה בן גרשון: חוסן לאומי אני מקבלת 7.5 מיליון שקל למרכזי חוסן ביהודה ושומרון, שזה איגום משאבים, כולל גם משאבים של משרד הבריאות, כמובן, שנותן שם הכי הרבה.

<בלה בן גרשון: עכשיו אנחנו מקבלים ארבעה מיליון לשנה ליהודה ושומרון.

נחמן שי: עוד ארבעה?

אלי אלאלוף: יש שם עוד מדינה?

אלי אלאלוף: יש עוד חלק מהמדינה הזאת?

אלי אלאלוף: ובשאר המדינה – לא מקבלים?

נחמן שי: תיכף נראה את הפרופורציות.

<בלה בן גרשון: ובנוסף לכך, כמו שאמרתי, משרד הבריאות נותן את הטיפולים.

<בלה בן גרשון: אני יכולה להפוך את זה למספרים, צריך לחשב.

<בלה בן גרשון: לכל אזרח שפונה לכל מרפאה לבריאות הנפש בתחום של טראומה, אנחנו מעבירים להם הכשרות.

<בלה בן גרשון: יש עשייה מאוד מאוד ענפה.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה, לסיים בבקשה.

אלי אלאלוף: קופת-חולים.

מירב בן ארי: רק תבהירי פה, השבע וחצי מיליון, יש כאן טעות, אנחנו רוצים הבהרה.

מירב בן ארי: שבעה וחצי מיליון, גברתי, זה לעוטף עזה וארבעה מיליון ליהודה ושומרון?

<בלה בן גרשון: נכון.

מירב בן ארי: אוקיי.

<בלה בן גרשון: רק לזה משרד הבריאות נותן את התמיכות.

<בלה בן גרשון: נט"ל השנה קיבלו בינתיים רק את החלק והם עומדים לקבל את החלק השני.

<בלה בן גרשון: הם קיבלו חלק לטיפולים בהשלמה לנוהל חרדה שהוא משותף לבריאות ולביטוח לאומי, שהוא משלם עד 24 טיפולים ראשונים ואחר-כך הם קיבלו בינתיים 374,000 שקל עבור המשך טיפולים וכרגע כולם מגישים את ההוצאות שלהם על הטיפול דרך האינטרנט והטלפון ואמור להתקבל תקציב נוסף מתוך תקציב התמיכות של משרד הבריאות.

מירב בן ארי: כמה?

מירב בן ארי: כמה?

<בלה בן גרשון: 374.

מירב בן ארי: את זה כבר קיבלו, מה החלק השני?

<בלה בן גרשון: עדיין לא יודעים מה החלק השני כי כרגע כולם הגישו – ער"ן הגיש, הם הגישו, עוד עמותות הגישו.

<בלה בן גרשון: אנחנו צריכים לראות את כולם ולפי כמות הפניות שהם מטפלים, זה יחולק בצורה שוויונית.

מירב בן ארי: ה- 1.3 מיליון?

<בלה בן גרשון: לא, זה תקציב נוסף.

מירב בן ארי: בנוסף ל- 1.3 מיליון?

<בלה בן גרשון: כן.

מירב בן ארי: על כמה מדובר?

<בלה בן גרשון: אם אינני טועה, זה 3.7, אבל אני קצת נזהרת, אני אומרת את זה מזיכרון, אני צריכה לבדוק.

אלי אלאלוף: בבקשה, הגברת מקופת-חולים לאומית.

<אולגה רדמן: אני פסיכיאטרית מקופת-חולים לאומית, ד"ר אולגה רדמן, מנהלת המרפאה לבריאות הנפש במחוז הדרום, עוטף עזה וגם הר חברון זה שלנו.

<אולגה רדמן: אנחנו נותנים טיפולים מקצועיים לטיפול בחרדה וכל סניף הכי קטן של הקופה, מהווה מוקד חירום בזמן מלחמה ומבצעים.

<אולגה רדמן: אבל יש פרוצדורה בשביל להתקבל לטיפול כנפגעי טרור, יש מקומות מוכרים אז אנשים יכולים לקבל טיפול בחינם.

<אולגה רדמן: אנחנו לא מוכרים ואנחנו רוצים שיכירו אותנו, בכל סניף, כמקום חירום.

<אולגה רדמן: זה בעיה של פרוצדורה ובעיה של תקציב.

שולי מועלם-רפאלי: את מסוגלת לתת מענה?

אלי אלאלוף: אני מיד אתן לך את רשות הדיבור.

שולי מועלם-רפאלי: סליחה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להבין,לפני שנה, עברה התקנה של בריאות הנפש וזה הופעל.

אלי אלאלוף: זאת אומרת שכל אדם רשאי לפנות לקופה שלו, ולקבל שירות בתחום הזה.

אלי אלאלוף: זה העיקרון וזה כמו שאם נופלת לו ציפורן, אז יש לו טיפול.

אלי אלאלוף: אז אני לא מבין כרגע, למה אתם צריכים לתת שירות חינם, מה זה שירות חינם?

אלי אלאלוף: הקופה שלך צריכה להגיש את החשבון למשרד הבריאות ומשרד הבריאות משחרר דרך האוצר את מה שמגיע לכם.

אלי אלאלוף: חבר'ה, תקשיבו, אני מבקש שגם תקשיבו.

אלי אלאלוף: אני יודע מהדיון שקיימנו לפני כשבועיים, שתי קופות חולים – הלאומית והמאוחדת, הן קיבלו מעל למה שצפוי.

אלי אלאלוף: מה שהגיע להן לפי החישוב.

אלי אלאלוף: אז באו אנשי משרד הבריאות ואמרו – אנחנו רוצים לבקש את זה חזרה.

אלי אלאלוף: אני באופן אישי התנגדתי, יש להם מספיק גירעונות שיתמודדו.

אלי אלאלוף: לכן, זה לא שירות חינם.

אלי אלאלוף: אותו דבר נט"ל, אתם חייבים להתחבר לקופות החולים ולתת שירות ולקבל החזר על זה.

אלי אלאלוף: 24 זה מינימום ויש פה כל מיני נהלים, תלמדו את הדברים ואני בטוח שתמצאו תקציב רגיל, לא תמיכות.

אלי אלאלוף: תמיכות זה תוספת על הקוסקוס.

אלי אלאלוף: הקוסקוס זה התקציב הרגיל, זה הכי חשוב.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

<אורלי גל: תודה.

<אורלי גל: שמי אורלי גל ואני מנכ"לית נט"ל.

<אורלי גל: ברשותך, קודם כל חשוב לי להשיב לבלה ולעדכן כמה דברים.

<אורלי גל: נט"ל חברה בקואליציה הישראלית לטראומה מההתחלה.

<אורלי גל: מתוך תקציב של נט"ל, של 17,200,000 ש"ח, 2% מהתקציב זה מהקואליציה הישראלית לטראומה שאנחנו בהחלט עובדים ביחד.

<אורלי גל: זה אני שמה בצד.

אלי אלאלוף: למה זה רק 2%?

<אורלי גל: שאלה טובה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא החלטות של משרד הבריאות רק, אורלי.

<אורלי גל: ברור, אני בכוונה שמה את הדברים על השולחן, אני גם חברת ועד.

<אורלי גל: זה דבר אחד.

<אורלי גל: יהודית מממנת את כל ההוצאות הנהלה וכלליות בנט"ל, זאת אומרת שכל שקל או דולר שמגיע לנט"ל כתרומה או כתמיכה, הולך ישירות לפעילות, זה דבר אחד.

<אורלי גל: נפגשנו עם קופות החולים, הלכנו ונפגשנו.

<אורלי גל: אמרו קופות החולים – זה לא אפשרי.

<אורלי גל: ברפורמה הוחלט שרק נפגעות לתקיפה מינית, יש להן בהסדר מיוחד עם משרד הבריאות שקוראים לזה, הן הוכרו כמרכז רפואי ייעודי מתמחה, הם מקבלים בקופות החולים גם תשלום וגם אנשים.

<אורלי גל: הלכנו לראש אגף בריאות הנפש במשרד הבריאות וזה אחד הדברים שהיא העלתה, בואו נבדוק את האפשרות שיכירו בכם גם כן, רק אז קופות החולים יוכלו לשלוח בעצם אליכם ואולי לקבל.

אלי אלאלוף: יש לי נוהל קבוע, אני רוצה לראות את החיילים נכנסים, לברך אתכם.

אלי אלאלוף: מאיפה אתם באים?

אלי אלאלוף: מאיפה אתם באים, החיילים?

אלי אלאלוף: משרד הביטחון?

אלי אלאלוף: במשרד הביטחון יש חיילים ולצה"ל יש חיילים אחרים?

אלי אלאלוף: מה זה?

שולי מועלם-רפאלי: מקום השירות שלהם הוא משרד הביטחון.

<קריאה: כנראה שהם מוצבים במשרד הביטחון.

אלי אלאלוף: ברוכים הבאים ואם מישהו רוצה לדבר, יקבל את רשות הדיבור.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

<אורלי גל: חשוב לי לציין, בואו ניתן דוגמה, זה חשוב.

<אורלי גל: בשנה האחרונה קופות החולים שאמורות לטפל בנפגעים שבאים אליהם, שולחות 250 מטופלים.

<אורלי גל: בדקנו, כי אנחנו בודקים כל אחד שמגיע לנט"ל, מהיכן הגיע לנט"ל, כי לא יעלה להם כסף לטפל ויש ארגון מקצועי שיכול לתת את המענה.

<אורלי גל: אז קודם כל, זה מה שקורה בפועל.

אלי אלאלוף: אם היו משלמים על ה- 250?

<אורלי גל: אם הם נפגעי טרור או מלחמה, אנחנו ברצון היינו מטפלים באנשים.

אלי אלאלוף: לא לא, אבל אני שואל שאלה אז תשיבי בבקשה.

אלי אלאלוף: הם שולחים לכם אנשים.

<אורלי גל: כמה משלמים נפגעי קופות החולים היום, את יודעת?

<בלה בן גרשון: קופות החולים מקבלים כל אזרח ולא צריך לשלם על זה, בבריאות הנפש לא משלמים.

<אורלי גל: לא, מי שמטפל.

<בלה בן גרשון: אבל אתם ביקשתם להכיר בכם כמרכז שנותן טיפולים.

<אורלי גל: לא ביקשנו, הציעו לנו.

<בלה בן גרשון: רק שנייה.

<בלה בן גרשון: אתם מקבלים, לא נכון.

<אורלי גל: לא, את מדברת על נפגעי חרדה, זה משהו אחר.

אלי אלאלוף: גברת, תאפשרי לאחרים לגמור משפט ואז תשיבי שניים.

<אורלי גל: סליחה.

<בלה בן גרשון: המטופלים הרגילים לא אמורים להגיע אליהם.

<בלה בן גרשון: אני לא יודעת במה מדובר, אם יש מקרים שלא הופנו כדין, אנא הפנו אלי ואנחנו נטפל בזה.

<בלה בן גרשון: המטופלים שהם נפגעי חרדה, אתם ביקשתם להכיר בכם כמרכז שהוא יהיה הספק לנוהל חרדה המשותף לבריאות ולביטוח הלאומי ואנחנו הכרנו בכם ואתם מקבלים בגלל זה את הכספים האלו לטיפולים, עד 24 טיפולים, שהם טיפולי טראומה ממוקדים.

<אורלי גל: נכון.

<בלה בן גרשון: אוקיי.

<אורלי גל: אז על זה אני אגיד מילה.

<אורלי גל: מה שאנחנו מקבלים וזה 126 ש"ח לשעה.

<אורלי גל: זאת אומרת שנט"ל צריכה להשלים עוד 126 ש"ח, על חשבון תרומות.

<אורלי גל: אז גם את זה צריך לדעת, כשאומרים שמשלמים לכם על נפגעי חרדה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל לא משלמים לכם פחות ממה שמשלמים במערכות הממלכתיות.

שולי מועלם-רפאלי: זה נורא חשוב לי שלא תיווצר פה הסיטואציה, כי אני ממש חושבת שזה לא נכון בשביל נט"ל לקחת את זה לשם.

שולי מועלם-רפאלי: שלא תיווצר סיטואציה שאתם עכשיו במלחמה מול משרד הבריאות.

<אורלי גל: ממש לא.

שולי מועלם-רפאלי: נט"ל צריכה להיות, כי יש חשיבות בחברה הישראלית לגוף כזה.

<אורלי גל: אני מסכימה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא מייתר ולא מוותר על שום עבודה בתוך משרד הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו פה, תפקידנו לראות איך מחזקים את נט"ל.

שולי מועלם-רפאלי: אל תילחמו במקומות אחרים שעושים עבודה שהיא מצוינת ואתם גם יודעים לעשות אותה.

<אורלי גל: לא נלחמנו, להפך, ניסינו ככה ללכת וליצור שיתוף פעולה.

אלי אלאלוף: מצטרף אלינו חבר הכנסת יעקב אשר.

מיכל רוזין: אני רק רוצה להעיר, באמת, רק במשפט אחד קצר, אלי.

מיכל רוזין: אני מסכימה עם שולי בגדול, אבל כשיורדים לפרטים מבינים איך המדינה לא פעם, גם משרד הבריאות וגם משרד הרווחה, סומכים על כך שיש עמותות, על מתנדבות ומתנדבים שעובדים ללא תשלום, על כך שיש פה עמותות ומגזר שלישי שמרים את הדברים בעזרת תרומות, 'שנור' בעולם, בעיקר מיהודי ארצות-הברית ועוד.

אלי אלאלוף: ומישראל, יהודית היא מישראל.

מיכל רוזין: נכון, בוודאי.

מיכל רוזין: אבל אני אומרת שוב אני חושבת שהתמונה היא לא לגמרי, זה נכון שמשרד הבריאות עושה את התפקיד שלו, אבל חלק מזה הוא לוקח בחשבון שיש למי להפנות ויש מי שמרים ואין ואקום ולכן הוא לא עושה מצ'ינג, זה בדיוק העניין, אין מצ'ינג.

מיכל רוזין: יש להגיד את זה.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אני מבקש לחזור לסדר, תודה רבה.

אלי אלאלוף: מירב בן ארי, שתי דקות.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין בפועל יש פה איזה שהוא דיון, אתם שמים 126 ש"ח על אותו מטופל וזה מה שהמשרד שם ואתם שמים, אז יש כאן מיזם משותף, אנחנו רואים את זה במשרד הרווחה ואנחנו רואים את זה במשרד הרווחה ואנחנו רואים במשרד החינוך.

מירב בן ארי: רואים את זה כל הזמן, לצערנו.

מיכל רוזין: חלק מאוד קטן מכל הפעילות שלהם, זה לא הכל.

מירב בן ארי: אני לא אמרתי את הכל.

מירב בן ארי: אני אומרת אבל שיש כאן מיזם משותף.

מירב בן ארי: עכשיו, אני רוצה להבין משהו אחד.

אלי אלאלוף: הצטרפה חברה שלך, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, גם חברה שלי.

מירב בן ארי: אני רוצה שתסבירי לי, גברתי ממשרד הבריאות, איך יכול להיות שכתוב כאן שבמרבית השנים הסכום נע על 78,000 שקל.

מירב בן ארי: את נתת עכשיו סכום אחר, אז אני רוצה להבין.

מירב בן ארי: אני רוצה גם עוד משהו אחד, יש משהו שאנחנו גם נתקלנו בו, גם ברפורמה של בריאות הנפש, גם אני וגם היושב ראש, על העניין של הדיסקרטיות.

מירב בן ארי: כשאדם מגיע לנט"ל, אף אחד במרפאה לא יודע שהוא פגוע חרדה או פגוע נפש.

מירב בן ארי: אבל כשהוא מגיע למרפאה שלו למאוחדת, לא משנה מה, הוא מבקש את הטיפול וזה נרשם, נכון?

מירב בן ארי: באבחון הטיפולי כתוב שאותו אדם הגיע לרופא וביקש שתראה לצורך העניין טיפול בנושא חרדה של סוג של פגיעת נפש ויש כאלה שלא מעוניינים, לא מעוניינים לדעת.

מירב בן ארי: אז אני רוצה גם שתעני לי, האם אדם שמגיע למרפאה, מטפל בעצמו מבחינת פגיעה נפשית שהיא פגיעה של חרדה, האם יש אפשרות שרופא המשפחה שלו לא ידע ומראש את אומרת שהדרך שלי לצורך העניין לקבל טיפול לאחר פיגוע שהייתי בו זה אומר שהצוות הרפואי בקופת החולים שלי יודע את זה, כולל המזכירה שנכנסת וקובעת לי תור ורואה את העניינים, כי אולי זה לא מתאים לי.

מירב בן ארי: לכן אני אלך לנט"ל כי הם, מה שבטוח, וזה כל היתרון האינהרנטי שלהם, שנט"ל שומרת על דיסקרטיות מה שאין בקופת חולים.

מירב בן ארי: זה, אדוני היושב ראש, מתחבר למה שיש לנו גם ברפורמה לבריאות הנפש.

אלי אלאלוף: על הנושא הזה של הדיסקרטיות והטיפול הנפשי יש דיונים והתחייבו במשרד הבריאות להביא לנו המלצות מאוד ברורות כדי שזה יישמר.

אלי אלאלוף: אם יש לכם שאלות, תרשמו אותן בינתיים.

אלי אלאלוף: כעת רשות הדיבור לחברת הכנסת שולי מועלם ולאחריה – נחמן שי.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה רגע להחזיר את הדיון למקום המקורי שלו, למהות של מארג החיים שלנו כאן

שולי מועלם-רפאלי: כולנו חווינו טראומה גם כהורים, גם כאנשים שמכירים באופן אישי, את שני הפיגועים האחרים הקשים, גם הילדה הלל אריאל שאימא שלה היא עובדת סוציאלית בעצמה ופעילה ביחד איתנו במיזמים נשיים רבים וגם אתמול, את הרב מיקי מארק.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמהות של ההבנה מבחינתי של נט"ל היא היכולת של כל אחד להגיע, הדלת שפתוחה לכולם.

שולי מועלם-רפאלי: זאת נקודה שבעיני, היא העוגן של נט"ל.

שולי מועלם-רפאלי: נכון שיש פה עוד ארגונים, נכון שיש קואליציה שלמה ונכון שיש עבודה מצוינת של משרד הבריאות ושל משרד החינוך ושל משרד הרווחה דרך הביטוח הלאומי.

שולי מועלם-רפאלי: אני לרגע רוצה להאיר נקודה בנט"ל שבעיני, אדוני היושב ראש, היא קריטית וזה מתחבר למה שכולנו מכירים ממקומות אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: ברור לגמרי שכשאדם חווה טראומה, היכולת שלו לבחור אחר-כך בחיים משמעותיים, בחזרה לחיים משמעותיים, היא נוגעת באופן ישיר ללאן הוא הגיע.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לרגע לדבר על ההשפעה של נט"ל, על מה קורה לקהילה כולה, כי זאת נקודה שהיא בעיני מאוד מייחדת את נט"ל ולדעתי שם צריך לשים הרבה מהאנרגיה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת כשאנחנו באים לבקש להעלות את התקצוב לנט"ל, צריך רגע לראות את נט"ל כמי שמקבלת לטיפול לא רק את האדם שחווה את הטראומה, אלא את כל הקהילה שסובבת אותו ומפה הרווח הגדול למדינת ישראל ואני רגע, ברשותכם, אגיד שני רווחים – גם את הרווח הנפשי שברור לגמרי בנט"ל שעליו אנחנו מדברים אבל גם את הרווח הכלכלי.

שולי מועלם-רפאלי: כי כשיוקמו בעזרת השם מרכזי חוסן ביהודה ושומרון וכשנט"ל יוכלו להיכנס לעוד מקומות ממה שהם היום כי יהיה להם יותר תקצוב, אז ברור שהקהילות מתחזקות ולא רק האדם הפרטי וכשקהילה מתחזקת, היכולת להתמודד ולתמוך היא הרבה יותר גדולה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת את הגדלת התקצוב לנט"ל, למרות שאני מסכימה עם מיכל חברתי, זה עושה קצת כאבי בטן כי בסוף מה אנחנו עושים?

שולי מועלם-רפאלי: ואדוני יודע את זה עוד יותר טוב מכולנו, אנחנו לוקחים כאילו את העבודה של המדינה ואומרים – המדינה לא מצליחה בכל, בואו נשלח חלק מהאנשים לנט"ל או נאפשר לאנשים להיכנס גם בדלת המצוינת של נט"ל.

שולי מועלם-רפאלי: למרות כאבי הבטן האלה, אני חושבת שבאיזון מול מציאות החיים המורכבת שכולנו חווים וזה בכלל לא משנה אם אתה גר בתל-אביב, בגוש עציון או בירושלים או בעוטף עזה או בגבול הצפון.

שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שגם לחיות כל הזמן באיזו תחושה שדאעש על הגדר ברמת-הגולן, גם זו טראומה, גם אם לא נורית שם אפילו ירייה אחת.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שבאיזון הזה, כן צריכה להיות קריאה להגדיל את התקצוב לנט"ל.

שולי מועלם-רפאלי: שוב אני אגיד – זה נורא נורא חשוב לי, כמי שמכירה לעומק את העבודה של מערכת הבריאות ובאמת ברמה הכי אישית, להגיד פה - - - על שינוי מהותי בתפישת העולם הטיפולי הזה במשרד הבריאות והעבודה שלה, אני חושבת שכן צריך בשלב שבו אנחנו נמצאים להמשיך לחזק את ארגוני המגזר השלישי וגם להגיד מילת תודה גדולה, יהודית.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שזה לא ברור מאליו, כולנו פה תורמים ונתרמים אבל אין ספק שאנשים כמוך ואת זה מגדלור שכולנו בעזרת השם מקווים ללמוד ממנו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

נחמן שי: אני שמח שאתה מקיים את הדיון הזה ואתה מעלה את החשיבות של נט"ל ובכלל החשיבות של החוסן הלאומי לכנסת ולתשומת לבו של הציבור כי אנחנו מדינה, מה לעשות, שכל הזמן עוברת טראומות וזקוקה לטיפול.

נחמן שי: אם אפשר לעשות טיפול למדינה, הייתי מתחיל משם ואחר-כך פורט את זה לאזרחים.

נחמן שי: יש לי עוד כמה קליינטים.

נחמן שי: אני אומר – להתחיל ברמה הממלכתית ולהסביר קצת לכמה קברניטים מה המשמעות של החלטות שלהם ואיך הן מביאות אותנו ולאן.

נחמן שי: קודם כל, אני מתחבר לסיפא דבריה של שולי, אני רוצה להודות ליהודית על עבודה של שנים שהיא השקיעה גם בהקמת נט"ל וגם בהפעלה שלה.

נחמן שי: זה אחד הארגונים הכי חשובים שקמו במגזר השלישי, שנכנס לחזית שהלכה והתרחבה וזו היתה יוזמה פרטית לגמרי, אבל היא הפכה להיות לבעלת חשיבות לאומית ממלכתית וככה צריך להתייחס אליה היום.

נחמן שי: נכון שבמהלך השנים נכנסו עוד שחקנים וגם נכנסה עוד עזרה כספית, אבל מה לעשות שהביקוש פה, הביקוש לעזרה – עולה על ההיצע, זאת המציאות שאנחנו חיים בה.

נחמן שי: אין לי שום ספק שהמדינה אינה עושה מספיק ונשענת על העמותות האלה, זה ברור.

נחמן שי: בואו נשאל את עצמנו את השאלה הפשוטה: אילו לא היה נט"ל, אילו לא היו עמותות נוספות שמטפלות בנושא של חוסן וכדומה, מי היה עושה את העבודה?

נחמן שי: או שלא היו עושים אותה בכלל או שהמדינה היתה עושה אותה.

נחמן שי: נכון?

נחמן שי: אני חושב.

נחמן שי: או שהיא לא היתה עושה אותה, וזה הכי גרוע וזה מה שאני חושב שהיה קורה בסופו של דבר.

נחמן שי: המדינה פרקה מעליה אחריות והעבירה אותה בצורה ישירה או עקיפה.

נחמן שי: בוודאי, אני אראה לך את זה בעשרה תחומים אחרים גם כן, לשחקני המגזר השלישי, אין מה לעשות אני אומר לך, תאמיני לי אני מכיר את התהליך.

<בלה בן גרשון: אני מכירה רק את התחום שלי.

<בלה בן גרשון: אני חושבת שבתחום שלנו, זה קצת באמת לטעות, כי בואו לא נשפוך את התינוק עם המים.

<בלה בן גרשון: מה שנעשה בתחום הזה, מה שהמדינה הקימה, אני חושבת שחברי הכנסת אמורים להיות גאים במה שהמדינה הקימה בתחום של הטראומה.

<בלה בן גרשון: המדינה, לא העמותות.

<בלה בן גרשון: זה שיש לנו גם יחסי עבודה תקינים עם העמותות, זה מצוין.

נחמן שי: אני אשיב לגברת, שלפני כמה וכמה שנים, יותר מדי כבר, אני הייתי פעיל ועבדתי בארגון אמריקאי שהביא תרומות לישראל ואילולא הכספים שהם הביאו לארץ, המערך הזה לא היה קיים.

נחמן שי: כל מה שאת קוראת עכשיו על מרכז חוסן וכל הדברים האלה – זה הם הקימו, הם מימנו והם עד היום מעבירים תרומות.

נחמן שי: אז אני לא רוצה לזלזל בעבודה של משרד הבריאות ושל משרדי הממשלה ואני אוכיח לך שמאות מיליוני דולרים נכנסו למדינת ישראל, בין היתר לצרכים האלה.

נחמן שי: אלי יודע על מה אני מדבר, במלחמות, במצבי חירום, גורמי חוץ נכנסו לתמונה, המדינה אף פעם לא הזרימה את המשאבים הראויים, היא תמיד נשענה על תרומות מבחוץ.

נחמן שי: מה לעשות?

נחמן שי: התרגלנו.

נחמן שי: לכן אני אומר – אם בא ארגון כמו נט"ל ואומר – הנטל, תרתי משמע, כבד עלינו, אתם חייבים לעזור לנו יותר, המדינה חייבת לחפש דרכים איך לעזור.

נחמן שי: אין בכלל דרך אחרת, אני לא רואה, כי הם כנראה מיצו את היכולות שלהם להביא תרומות, מה לעשות?

<בלה בן גרשון: אני חושבת שהמדינה עוזרת לנט"ל המון, במה שהיא יכולה.

<בלה בן גרשון: אם אתם מציעים לי שאנחנו ניקח את הכסף מער"ן או מעמך או מ- 39 עמותות אחרות, יש לנו קריטריונים מאוד ברורים.

מיכל רוזין: תגדילו את תקציב התמיכות, זה הכל.

מיכל רוזין: לא צריך לקחת מאף אחד.

נחמן שי: נכון.

מיכל רוזין: זו לא עוגה אחת.

מיכל רוזין: זה כמו שמדברים איתנו על הסל תרופות, זה מה יש תגידו למה לקחת למה, אפשר להגדיל.

מיכל רוזין: תמיד אפשר להגדיל, זה עניין של החלטה בתוך המשרד, בתוך תקציב התמיכות, למה מגדילים.

<בלה בן גרשון: משרד הבריאות אינו מממן עמותות.

<בלה בן גרשון: משרד הבריאות אינו מממן עמותות.

נחמן שי: הוא תומך.

מיכל רוזין: תומך.

מיכל רוזין: הוא תומך, אבל הוא יכול להגדיל את תקציב התמיכה, זה לא תורה מסיני.

<בלה בן גרשון: משרד הבריאות עומד כרגע לקראת העברת רפורמה בבריאות הנפש, גם לתחום החירום ואני, אגב, לא חושבת שהעמותות פה או נט"ל, ירצו לצאת ולהגיד – קופות החולים ייקחו את הכל.

<בלה בן גרשון: אני גם לא חושבת שזה צריך לקרות כך, אבל כשאנחנו נעביר את זה לקופות החולים ואני מאמינה שזה יקרה עוד השנה, אז אני כן אשמח אם באמת העמותות ייכנסו כספקים במידה ולקופות יחסר כוח אדם ואני מאמינה שזה יקרה וזה הכיוון שלנו.

נחמן שי: את שומעת שהקופות מעבירות אליהם.

שולי מועלם-רפאלי: זה החוק.

שולי מועלם-רפאלי: זה הרפורמה.

<בלה בן גרשון: מנכ"ל משרד הבריאות מעביר עכשיו במסגרת הרפורמה בבריאות הנפש, נושא האחריות על טיפול בנפגעי חרדה לקופות החולים.

<בלה בן גרשון: זה שלקופות החולים יש גם ספקים מחוץ לקופה – זה נכון, זה ידוע ואז אני בהחלט חושבת שיהיה מקום שיפנו ויעשו את ההתקשרויות המתאימות.

נחמן שי: אני רוצה עוד פעם להגיד תודה גם ליהודית, גם לאורלי, גם לעובדים האחרים של נט"ל, שבלעדיהם כנראה היה יותר גרוע.

נחמן שי: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: קודם כל, אני מתחברת ממש למה שאמרה שולי, אני חושבת שאנחנו מדינה בטראומה וכולנו נפגעי משנה, אני חושבת שיש לנו חוויות רבות שאנחנו מכירים בכך.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שאת טראומת יום כיפור שבזיכרון הרגיל על פני השטח זכרתי אותו כחוויה נורא נחמדה, כילדה שרצה למקלט באמצע הלילה או הרימו אותה למקלט, הבנתי את הטראומה רק במלחמת המפרץ כשכבר הייתי בוגרת והתחילו ההזעקות.

מיכל רוזין: אני וחבר הכנסת נחמן שי היינו עם עוד - - -

נחמן שי: את זקוקה לטיפול?

מיכל רוזין: בוודאי, כולנו זקוקים, מי שאומר שהוא לא זקוק, הוא זה שהכי זקוק.

מיכל רוזין: היינו יחד בארצות-הברית במהלך חופשת פגרת הפסח והיינו חמישה חברי כנסת ופתאום באיזה שהוא בית ספר של ילדים התחילה הזעקה.

מיכל רוזין: אף אחד לא התרגש, חוץ מחמישה חברי כנסת מישראל שפשוט התחילו לחפש לאן לברוח.

מיכל רוזין: רובנו מאזור המרכז בארץ, חוץ מאחד שהיה מהדרום באמת, אבל כולנו מכירים את החוויה הזאת והיא חוויה שקיימת ואנחנו חיים אותה.

<קריאה: ואז הסתבר שזה היה רק הצלצול?

מיכל רוזין: זה היה איזה ניסוי צופרים, מה שנקרא.

מיכל רוזין: ניסוי צופרים לחלוטין, אף אחד לא התרגש, המדריך המשיך לדבר כאילו כלום ואנחנו לא הבנו את העניין.

מיכל רוזין: הלב דפק, נגיד כך.

מיכל רוזין: אני חושבת בעניין של עמותה, שולי, התמונה היא מורכבת.

מיכל רוזין: מצד אחד, יש יתרון ואמרה את זה גם חברת הכנסת בן ארי, יש יתרון לאנשים שפונים לעמותה ולא לגוף ממוסד, לא לקופת חולים, לא לרופא מטעם, יש יתרון כשהוא יודע שהוא מתקשר ועל הקו נמצאת מתנדבת או מתנדב, כאשר הוא יודע שבעצם זה לא זרוע שלטונית אלא הוא פונה לאיזה גוף צדדי, יש לכך יתרונות רבים.

מיכל רוזין: אנחנו רואים את זה בתחומים נוספים, גם מהתחום שאני באתי ממנו, נפגעות ונפגעי תקיפה מינית, יש יתרון לעמותות.

מיכל רוזין: עמותות גם מפתחות מומחיות שעם כל הכבוד למשרד הבריאות ולמשרד הרווחה וכדומה, מומחיות של עמותה, אין לה תחליף.

מיכל רוזין: אין לה תחליף כי היא מתמקדת, זה התחום שבו היא עוסקת, היא מתמקצעת בו ולכן העמותות מאוד מאוד חשובות.

מיכל רוזין: מה שקורה אבל בעניין התקצוב ונלווה לכך גם עניין הפיקוח, גם זה חלק מהעניין ואני בטוחה שהם מזמינים פיקוח בשמחה ואין להם בעיה עם זה.

מיכל רוזין: בעניין התקצוב, כל עוד אנחנו משאירים את זה בתקציב תמיכות, כאשר רוב העבודה, רוב העבודה של משרד הרווחה בוודאי אבל גם של משרד הבריאות, בתחומים האלה, הולכת ונהיית עבודה של עמותות ומופרטת לעמותות, אזי מה שקורה עם תקציב התמיכות שהוא לא גדל, יש יותר ויותר עמותות שנכנסות לסלי התמיכות, הן מתמודדות עם עוד עמותות, כמו שאת אומרת: מה, אני אקח מזה, אני אקח מזה?

מיכל רוזין: ואז הן מוצאות את עצמן בעצם רבות עם אחיהן ואחיותיהן לאותו תחום או בניסיון ליצור טוב לכולם.

מיכל רוזין: במקום להגדיל, להגיד - במקום שיש עכשיו שלוש, עשר עמותות, יש עכשיו 50, אני סתם נותנת מספרים, תגדילו את תקציב התמיכות, אל תיתנו להם לריב על אותו סל ולהתחלק ביניהם.

אלי אלאלוף: איציק שמולי הגיע, אנחנו שמחים שהוא מגיע.

מיכל רוזין: בוודאי.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר שיש במדינת ישראל היררכיה של הרבה מאוד דברים, בוודאי כאשר מדובר בטראומה של שכול, מוות, אירועים ביטחוניים, המדינה נותנת לכם מקום לפעמים אף יותר מטראומות אחרות.

מיכל רוזין: יש היררכיה.

מיכל רוזין: אבל במדינה כמו שלנו, ההיררכיה הזאת, היא אל"ף מוצדקת במקרה הזה של טיפול נפשי ובוודאי כאשר היא מצטרפת לטראומות נוספות.

מיכל רוזין: הרי הדברים הם שכבות, הם בנויים האחד על השני.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים מה קורה לאוכלוסייה שגם ככה היא בפוסט טראומה, במצבי טראומה.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים מה קורה לאותן אוכלוסיות שסובלות לאורך כל השנה מתחלואים שונים, כאשר יש טראומה נוספת שהיא טראומה ביטחונית.

מיכל רוזין: אין ספק שפה המשימה שלנו, כחברי כנסת, היא לדאוג שלא רק תקציב התמיכות בתחום הזה יעלה אלא גם למצוא את הדרך, בין אם זה על-ידי ספק ראשי של משרד הבריאות, אני לא יודעת, בין אם זה תוכניות מצ'ינג, צריך למצוא דרכים נוספות להגדיל את הסל שתומך כי בסופו של דבר, הם עושים את העבודה של כולנו, הם עושים את העבודה שלכם והם קיימים וטוב שהם קיימים.

מיכל רוזין: לא הייתי רוצה עכשיו לבטל ולהעביר הכל למשרד הבריאות, ההפך – טוב שיש עמותה שעוסקת שמתמקצעת, שיש לה מומחיות.

מיכל רוזין: בואו לא ננצל את טוב הלב שלהם, את טוב הלב של התורמים, של המתנדבים, של המתנדבות.

מיכל רוזין: בואו לא ננצל אותו לרעה.

מיכל רוזין: תודה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת טלי פלוסקוב ואחר-כך בקי קשת.

אלי אלאלוף: מי עוד ביקש רשות דיבור?

<סער עוזיאלי: אני מבקש.

<סער עוזיאלי: אני מנהל היחידה הקלינית בנט"ל, הייתי שמח להביא כמה היבטים.

אלי אלאלוף: כל אחד ידבר שתי דקות.

אלי אלאלוף: בבקשה, טלי ואחר-כך, יש לי ארבעה דוברים, שמונה דקות.

אלי אלאלוף: מי שידבר יותר – זה יהיה על חשבון השני.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני באמת לא אדבר הרבה אחרי כל הדברים ששמעתי ונאמרו פה דברים נכונים מאוד, נאמרו פה דברים גם מהלב ונאמרו פה דברים מהניסיון של הפעילות – גם הציבורית וגם הפרטית, של חברות הכנסת שהציגו וגם נחמן שי.

טלי פלוסקוב: אני רוצה דווקא להתחיל מלהגיד תודה, להגיד תודה ליהודית על כך שעשית עבודה, אני לא יודעת מאיפה זה נולד אצלך, אבל זה כל-כך היה נכון ובמקום הנכון.

אלי אלאלוף: זה מה שהעזתי לקרוא, יהודית, ההתאהבות המשפחתית שלכם.

אלי אלאלוף: גם אם זה כסף אישי.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אבל אני למדתי קצת על הפעילות של העמותה כדי להגיע גם היום למפגש הזה וראיתי איזה פעילות את עושה וכל זה בהתחלה בתקציב שלך, אני מלאת הערכה באמת לכל מה שעשית.

טלי פלוסקוב: הדבר השני, אני גם מבינה את נציגי משרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: בלה, אני רוצה להגיד שגם את העבודה שלכם למדתי וראיתי שגם אתם באמת משתדלים מאוד לעשות את הכל.

טלי פלוסקוב: הייתי ראש רשות וראיתי כאשר קורה משהו, מי נמצא ברגע הראשון במקום הנכון ומה הפעילות וגם פה, אין ספק שהעבודה הזאת היא מאוד מאוד מאוד קשה ומי שעושה אותה זה אנשים עם לב מאוד מאוד רחב.

טלי פלוסקוב: בלי לב אי-אפשר לעבוד בעבודה הזאת ולכן גם הנציגים של העמותה שנמצאים פה שאת חלקכם גם הכרתי, אני חושבת שאתם עושים דברים נפלאים.

טלי פלוסקוב: יחד עם זאת אני באמת לא ראיתי את המדינה לצידה של העמותה הזאת, אני אומרת שוב, ראיתי קצת אבל הסכום הזה הוא באמת מגוחך לעומת ההשקעה בפעילות הענפה שמתבצעת בעמותה ולכן מצד אחד, אני מבינה את כל הדברים המשפטיים במשרדי הממשלה לגבי התמיכות ואיך אפשר לקבל את התמיכות וכל היועצים המשפטיים שיושבים וקריטריונים, מכירה את כל זה, מה שנקרא, מהבית.

טלי פלוסקוב: יחד עם זאת, יש לנו במדינה דברים מיוחדים ואותם אנחנו לא רואים.

טלי פלוסקוב: אנחנו רואים את כולם באותו מדף ובעיני צריך איכשהו לשנות גם את הגישה לדברים המיוחדים.

טלי פלוסקוב: בעיני, נט"ל זה דבר מיוחד שקורה במדינה שלנו, בלי לפגוע בכל הפעילות של העמותות האחרות ויש לא מעט.

טלי פלוסקוב: אבל יש פה משהו מאוד מאוד ייחודי והדבר האחרון שאני רציתי להגיד לגבי אנשים שפונים לעמותות.

טלי פלוסקוב: אני מכירה המון אנשים שפשוט מתביישים ולא מגיעים לכל העובדים הסוציאליים ועובדים שמייצגים את משרדי הממשלה, המון, ולא רק כלפי הנושא הספציפי הזה.

טלי פלוסקוב: אני מכירה המון אנשים שאומרים – אני לא אלך לשם, אני מתבייש, אני מתביישת.

טלי פלוסקוב: וכשמדובר על משהו שהוא מבחוץ ואולי באמת ברפורמה החדשה שלנו זה יהווה גם פתרון לכל מה שאנחנו רואים, כן כן, אני רואה את הפתרון, אני לא יכולה להגיד שאני לא רואה אותו, צריך לקחת בחשבון שאנחנו זקוקים לגופים האלה לא רק בעבור העבודה שהם עושים אלא שאנשים שפתאום מוצאים את עצמם בסיטואציה כזאת יודעים שיש מישהו שהוא איננו עובד סוציאלי אלא מישהו שהוא 'בצד' ואני יכול להגיע לשם ואף אחד לא ידע מחר שאני הייתי שם ולא יגידו שאני איזה משהו לא בסדר.

טלי פלוסקוב: יש לי רק בקשה אחת ממשרד הבריאות, לגבי שלב הביניים הזה.

טלי פלוסקוב: עד שהרפורמה תיכנס לתוקף – מה קורה לעמותה, לנט"ל.

טלי פלוסקוב: אולי יש איזה שהיא דרך בכל אופן לתת להם עוד איזו תמיכה מסוימת זמנית.

<בלה בן גרשון: הם אמורים לקבל עוד תמיכה, כמו שאמרתי.

אלי אלאלוף: עוד מעט יינתן לך זמן לסכם.

אלי אלאלוף: תודה רבה, טלי.

טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת יעקב אשר.

אלי אלאלוף: אני שמח לברך שהחיינו וקיימנו לזמן הזה, שנינו ביחד פה.

יעקב אשר: שנינו ביחד, עשינו הרבה דברים טובים לעם ישראל.

אלי אלאלוף: זה נכון.

יעקב אשר: ודווקא נושא הדיון הזה גם מתאים, אני חושב, באמת לרגל השלישית של המגזר השלישי, מה שנקרא.

יעקב אשר: אני רוצה לומר שאני נחשפתי לנושא של נט"ל בהפסקה שהייתי בין הכנסת הקודמת לכנסת הזאת, מוניתי כחבר ועדה מייעצת לא עם תפקיד אבל במועצה המייעצת של נט"ל ונחשפתי בכמה דיונים באמת לדבר העצום שעושים שם.

יעקב אשר: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב ראש, אני לא נותן לך עצות איך לעשות, מי כמוך יודע כמה המדינה הזאת לא יכולה לעשות דברים בלי שיש את הרגל השלישית הזאת, של האנשים הנהדרים האלה שעושים מהונם ומאונם בשביל עם ישראל.

יעקב אשר: אבל אני רוצה לומר דבר אחד, אדוני היושב ראש, הם עובדים בצורה מקצועית, כמו חברה פרטית.

יעקב אשר: אנחנו שמענו סקירות, נכנסתי קצת לנושאים, קראתי חומרים, עבודה רצינית מאוד שהיא לא רק לב.

יעקב אשר: יש ארגונים עושים דברים עם לב, פה עושים דברים בצורה מקצועית כאילו זה מרפאה של בריאות הנפש בטראומה ודברים מהסוג הזה.

יעקב אשר: זה דבר אחד שאני רוצה לציין.

יעקב אשר: דבר שני, הנושא הזה של נט"ל לדעתי צריך להיות חלק כמו שיש מד"א ויש כב"א ויש הצלה, ויש זק"א, יש גם נט"ל.

יעקב אשר: אני לא יודע אם אוהבים שאני אומר את זה בצורה הזאת, אבל זאת האמת.

יעקב אשר: כי זה דבר בסיסי לחלוטין.

אלי אלאלוף: הגופים שציינת שמחים שאמרת כך.

יעקב אשר: אדם שהוא מדמם עם פצע חיצוני, רואים את זה.

יעקב אשר: אדם שהוא מדמם מבפנים, אם אין בעלי מקצוע שבאים וקולטים את זה בזמן, אותו אדם מגיע למחוזות שאנחנו לא רוצים שיגיע, תחשבו על ההשפעה על מפעל המשפחה שלו, על הסובב אותו, הדבר הזה הוא צורך.

יעקב אשר: התקצוב שהם מתוקצבים היום לעומת מה שהם נותנים מעצמם הוא ממש מצחיק.

יעקב אשר: אני חושב שצריך לתת לזה דין וחשבון.

יעקב אשר: לדעתי, גם היה צריך בצורה מסוימת לגרום לכך שמשרדי הממשלה, קרי משרד הבריאות או משרדים אחרים, יקנו מהם שירותים.

יעקב אשר: בעצם אלו שירותים שאמורים בסופו של דבר לשרת את אזרחי המדינה.

יעקב אשר: אני בטוח שבידיים הנאמנות שלך, אתה תמשיך לעקוב ולטפל בעניין הזה.

אלי אלאלוף: תודה.

יעקב אשר: הדבר הזה הוא באמת חשוב מאוד לעם ישראל והלוואי שלא נצטרך אותו הרבה.

אלי אלאלוף: אמן.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: תודה, אשר.

אלי אלאלוף: בבקשה, יש לי בקשה, אנחנו גולשים על הזמן של הדיון הבא, אז כל מי משלושת החברים שציינתי לקבלת רשות הדיבור, יש לכם דקה כדי שאני אסכם.

אלי אלאלוף: בבקשה, גב' בקי קשת.

<בקי קשת: תודה, כבוד יושב הראש.

<בקי קשת: מי שזקוק, בשל המצב הביטחוני - - -

אלי אלאלוף: מה התפקיד שלך?

אלי אלאלוף: סליחה.

<בקי קשת: אני מנהלת של מרכז זכויות חברתיות מז"ח בשדרות ובאופקים, יש לנו פה גם מתנדבים גם מחוסן וגם ממז"ח אופקים.

אלי אלאלוף: אני מכיר טוב את שדרות ואופקים.

<בקי קשת: אז ברשותך, מי שכתוצאה ממצב איבה ובמיוחד מצב איבה מתמשך, שגורם לנו למצב נפשי שזקוק לטיפול, צריך להיות זכאי על-פי חוק לטיפולים.

<בקי קשת: לא ל- 12 ועוד 12, אלא צריך להיות זכאי כמה שהוא צריך או היא צריכה, טיפולים נפשיים, פסיכולוגיים ופסיכיאטריים.

מירב בן ארי: מה קורה אחרי 24 טיפולים?

<בקי קשת: בעצם, נגמר התקציב.

<בקי קשת: בדרך-כלל זה בחוסן, נגמר התקציב ואני יודעת שנגמר התקציב ועוצרים טיפולים כולל לילדים במצוקה קשה ולמבוגרים במצוקה קשה.

<בקי קשת: הם יכולים לקבל פסיכיאטר בבריאות הנפש ואם יש עובד סוציאלי שנמצא – מה טוב.

<בקי קשת: אבל אני מדברת על זכאות וזכאות על-פי חוק.

<בקי קשת: בעיניו, צריך בכדי שתהיה זכאות על-פי חוק לאותה אוכלוסייה שהיא באמת במצב נפשי שמצדיק ומצריך את זה, צריך גם שינוי בחוק נפגעי פעולות איבה ומונחת על שולחן הכנסת הצעה לתיקון חוק נפגעי איבה על-מנת שעבור נפגעי נפש תהיה מעט הרחבה, כיוון שהיום ההגדרה לא מכירה במי שנפגע כתוצאה מחשיפה ממושכת, הוכר רק מי שיש לו פגיעה מפעולת איבה, אירוע מסוים.

מיכל רוזין: יש בעיה בחוק נפגעי פעולות איבה, שלא מכירים בפגיעה מתמשכת.

<בקי קשת: כן.

<בקי קשת: וזה לא נותן מענה לכל הדברים שעלו פה, כי יש הרבה דברים, אבל זה נותן מענה ראוי למי שאמור להיות מוכר והיום לא מוכר ודרוש תיקון נקודתי בחוק על-מנת שאותם אנשים שכבר ברור שהם זקוקים לזה, יקבלו את המענה בזכאות ולא בטובות של כשמתאפשר.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: נעמי, בבקשה, ואתה תהיה אחרון.

<נעמי מורביה: שמי נעמי מורביה ואני יושבת ראש מטה מאבק הנכים בישראל אבל אני לא באתי לכאן היום לישיבה הזאת תחת הכותרת הזו, באתי לישיבה הזו תחת הכותרת של אדם שנזקק לשירותים של נט"ל וקיבל אותם ללא שום התניות, בצורה הטובה ביותר, במשך קרוב לשנתיים.

<נעמי מורביה: קיבלתי את השיחות פעם בשבוע.

<נעמי מורביה: כמו שנאמר כאן, זה לא קרה ביום אחד, זו טראומה שסחבתי.

<נעמי מורביה: הייתי תושבת שדרות מ- 2001 עד 2006.

<נעמי מורביה: בספטמבר 2004 הקסאם שהרג את שני הילדים יובל ודורית, נפל שני בתים מהבית שלנו ואני כמגישת עזרה ראשונה עם תעודות, דבר ראשון הושטתי את ידי כדי להעניק עזרה ראשונה ורציתי לצאת להגיש עזרה ואז בעלי מסתכל עלי ואומר לי – נעמי, את כבר שבועיים על כיסא גלגלים, את לא יכולה.

<נעמי מורביה: וזה דבר שהחזיר אותי, כמו שאומרים, פירק אותי לרסיסים ואילולא השיחות השבועיות בנט"ל, לא הייתי מוצאת את הדרך לא רק לבנות את עצמי מחדש, אלא גם להמשיך ולתת את הכוחות ולסחוב את המשפחה הגרעינית שלי, שלושה ילדים גידלתי שם.

<נעמי מורביה: יש לי שם היום בן עם נכדים, זה ילדים שגדלים לתוך טראומה, זה ילדים, אני במשפט אחד רוצה לומר לכם – אלו ילדים שכשהם מגיעים לבית אחר, דבר ראשון שהם בודקים זה איפה יש ממ"ד ואיפה יש מרחב מוגן.

<נעמי מורביה: ילד בן שלוש, סבתא, איפה המרחב המוגן שלך?

<נעמי מורביה: זה מה שאנחנו מגדלים.

<נעמי מורביה: בלי נט"ל, וזה לא צריך להיות אירוע חד פעמי, זה פשוט ילדים שגדלים במציאות הזו, בלי נט"ל, אני לא יודעת איך אני הייתי מתפקדת, איך האנשים היו מתפקדים.

<נעמי מורביה: אין תחליף לנט"ל.

<נעמי מורביה: אני חושבת שעלינו לעשות כל מה שניתן וגם מעבר, כדי לתת לגוף הזה להתקיים ולהתקיים בכבוד.

<נעמי מורביה: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, ממש תצמצם את זה כמה שניתן, שתי דקות.

אלי אלאלוף: בבקשה, שם ותפקיד.

<סער עוזיאלי: שמי סער עוזיאלי, אני מנהל היחידה הפנימית בנט"ל זה 16 שנה.

<סער עוזיאלי: יש לי איזה טבע בעייתי שאני בא לשנה ונשאר בערך 20 שנה, כך עשיתי גם בצה"ל בבריאות הנפש.

אלי אלאלוף: זה עובר עם הזמן.

<סער עוזיאלי: בגיל שלי, זה בוודאי יעבור.

<סער עוזיאלי: אני אגיד עוד שני דברים עליי.

<סער עוזיאלי: אחד, אני יליד ירושלים לאימא מהפלמ"ח ולאבא שלחם פה ב- 48 ב'הגנה', אני חושב שזה חשוב, ואני עצמי לוחם ממלחמת יום כיפור.

<סער עוזיאלי: אני חושב שיש עוד הרבה כאלה.

<סער עוזיאלי: אני אומר את זה בדם ליבי, מכיוון שאני רוצה לדבר על אותם ילדים שהוזכרו פה ואני מדבר על הילדים בדרום, מדבר בעיקר על הילדים בנתיבות.

<סער עוזיאלי: אחרי שב- 2008 הבנו שיש צורך לטפל, חברנו לשירות הפסיכולוגי החינוכי בנתיבות, גייסנו מטפלים שראויים ויודעים לטפל בפוסט טראומה, טיפלנו מאז במעל 500 ילדים, והסיבה שטיפלנו בנתיבות היא כי הריבון קיבל החלטה בזמנו שמטפלים רק שבעה קילומטר מקו הגבול, כי הקסאמים נטו ליפול בטווח הזה.

<סער עוזיאלי: מה לעשות שהקסאם שיפר את עצמו ונפל במקומות אחרים, אבל אף אחד לא טיפל בילדים בנתיבות.

<סער עוזיאלי: אני מתחבר למה שנאמר פה על-ידי שולי לגבי החוסן, מכיוון שכאשר ילד מטופל, גם ההורה שלו מטופל.

<סער עוזיאלי: אנחנו יודעים לטפל גם בהורה וגם בילדים באבחה אחת, זה מאוד חשוב, טיפול בילדים לצד הטיפול בהורים.

<סער עוזיאלי: אין טיפול בילדים ללא טיפול בהורים, תזכרו שיש להם אחים שגם חלקם סובלים ואת המתנה הטיפולית אפשר לקחת לתוך הבית.

<סער עוזיאלי: הילד משתפר, המשפחה משתפרת, הקהילה משתפרת, החברה הישראלית משתפרת.

<סער עוזיאלי: היה פעם ספר שקראו לו, 'היינו העתיד', זה על חברת קיבוץ יחיעם, עכשיו, היינו זה עבר.

<סער עוזיאלי: אני חושב על הילדים במושגים של אנחנו העתיד ולכן אנחנו צריכים להשקיע.

<סער עוזיאלי: אנחנו מדברים כל הזמן על נפגעי חרדה שדרך אגב, אני לא יודע מה זה נפגע חרדה, אין לי מושג.

<סער עוזיאלי: זה ביטוי ראשוני, נוח וזה.

<סער עוזיאלי: הוא לא משקף את המצב, הוא גם לא אומר מה קורה שם באמת ואני לא רוצה להביא תיאורי מקרים של ילדים שבגיל עשר חוזרים להרטיב, נדבקים להורים, הולכים לשירותים עם ההורים, ההורה לא יוצא לעבודה, הילד לא הולך לבית-הספר וכיוצא באלה.

<סער עוזיאלי: זה העתיד שלנו.

<סער עוזיאלי: אני, עתידי כבר מאחוריי, אני כבר בן 68 עוד מעט, עוד כמה שנים בנט"ל וזהו, מה עם הילדים בני השמונה, השלוש, העשר, ה- 15 וה- 18?

<סער עוזיאלי: אנחנו מטפלים בעוד אוכלוסייה, אנחנו מטפלים בחיילים צעירים שסיימו את שירותם הצבאי, אני מדבר על אנשי מילואים שבוחרים וזה נאמר וזה חשוב להדגיש את זה ולכן לנט"ל תמיד יהיה מקום.

<סער עוזיאלי: יש חברים שמעדיפים לבוא אלינו, אנחנו יודעים שלהגיד – אני סובל מפוסט טראומה בחברה הישראלית, של ה- warier, של החברה הגברית שלא מתירה לזה, אין לך כמעט מוצא והנה יש נט"ל ואפשר לפנות אלינו ואנחנו מטפלים בהם כאשר רוב הטיפול הוא מסובסד על-ידינו, כלומר הם משלמים סכום זעיר, כי אנחנו חשבנו שטיפולית זה נכון שישלמו עבור טיפול.

<סער עוזיאלי: יש ערך לטיפול משולם.

<סער עוזיאלי: אומרים טיפול 24.

<סער עוזיאלי: אני הייתי מאלה שהיו עם משרד הבריאות, ובלה ישבה בישיבה הזאת, אמרתי, תפסיקו עם ה- 12 מפגשים.

<סער עוזיאלי: אין טיפול ב- 12 מפגשים, זה נגיעה ולפעמים עדיף לא להתחיל מאשר להתחיל ולהפסיק משהו שהוא לא הבשיל.

<סער עוזיאלי: בואו נלך ישר על 24.

<סער עוזיאלי: יש נוהל מביטוח לאומי שהוא הזרוע המבצעת, בסך-הכל זה.

<סער עוזיאלי: אבל חלק גדול מהטיפולים האלה לא מסתיימים אחרי 24 ואי-אפשר לסיים את הטיפול בזה.

<סער עוזיאלי: לפחות נט"ל, זה מה שאנחנו יודעים לעשות, ממשיכים אצלנו, תחת המימון הנט"לי, כי הם לא יכולים לשלם.

<סער עוזיאלי: ההורים של ילדי נתיבות לא יכולים לשלם עבור הטיפול ואם הם לא ישלמו הם יעשו שני דברים, או שלא יביאו את הילדים לטיפול או אחרי חמישה מפגשים, כשמשהו כבר זז, הם יוציאו את הילדים לטיפול כי חלה לשבת זה יותר חשוב וזה הדבר הכי נורא שיכול לקרות.

אלי אלאלוף: מזכירים לי שיש לי לב רחב מדי לזמן, רק לזמן.

מירב בן ארי: לא, לא מדי, אמרנו רק לב רחב.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, באמת, אני שוב חוזר ומודה ליהודית רקנאטי יובל, אני באמת מאלה שמותר לי לגלות ככה, מאוד מעריץ אותך, על כל מה שעשית ובצורה שאת עושה את זה, כי זה ביטוי מדהים של פילנתרופיה יהודית ישראלית וגם לפני קום המדינה, של משפחה אדירה.

אלי אלאלוף: דבר שני, אני חייב להגיד שיש שני מקורות תקציביים, האחד וזה חד משמעי, זה מתן שירות למדינה באמצעות העמותה ובמקרה הספציפי שלנו, זה חוק בריאות ממלכתי שיש בו עכשיו המרכיב של בריאות הנפש.

אלי אלאלוף: אין ברירה, בסכומים שמשלמים, שהם פחותים מדי אני מסכים, זה לא טענה שעולה רק פה, אלא בכל מקום ומקום, ובאמצעות החלטת החוק שמחייב לעבור דרך קופות החולים וחייבים לעשות את זה.

אלי אלאלוף: אני לא אומר את זה כדי להתחמק, בסוף תראו שאני לא אתחמק.

אלי אלאלוף: דבר נוסף, כן למשרדים יש אפשרות לעשות ולתת מענקים והמשרדים יכולים לתת את זה בהתאם לחלק מהדברים שנאמרו, כי שיקול הדעת הוא שנט"ל נותנת בצורה מיוחדת את השירות בכל הדברים שאתם יודעים ולא ארחיב כי זה נאמר מספיק.

אלי אלאלוף: אבל צריך לעשות את זה.

אלי אלאלוף: אני מוכן בשמי, כיושב-ראש הוועדה, יחד עם החברים שימצאו לנכון, לפנות לכל המשרדים, לא רק למשרד הבריאות שבאמת יש לו נכונות ועושה מה שהוא יכול במגבלות והיום יש לי דיונים רק בנושאים קשים של משרד הבריאות אז גם משרד הביטחון, אתם אישרתם אותו, גם משרד הרווחה אתם אישרתם, גם הכנסת, והכנסת אין לה תקציב מענק אפשרי.

אלי אלאלוף: יש לה מענק כדי להחזיק בניין יפה מאוד בתחזוקה נפלאה.

אלי אלאלוף: אבל זה לא המקור, המקור הוא המשרדים הממשלתיים הרלוונטיים, כולל משרד האוצר.

אלי אלאלוף: אני אפנה לכולם בשם הוועדה, לאור מה ששמענו.

אלי אלאלוף: זו היתה הפגנת תמיכה חד-משמעית של כל חברי הכנסת, מכל הסיעות, על העבודה האדירה שנט"ל עושים וכדי שנשמור את הנכס הזה.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק לסיים ולהגיד, למרות שחברתי מיכל רוזין לא נמצאת פה הרגע, שאין יותר מדינה מפעילה, המדינה עושה באמצעות גופים שונים.

אלי אלאלוף: אני מעדיף שזה יהיה דרך המגזר השלישי מאשר דרך המגזר העסקי ולכן באמת תרגישו שאנחנו אמורים לשרת אתכם, כחברי כנסת.

אלי אלאלוף: אנחנו נשמח לשרת אתכם ולשרת את כל העמותות ואני באמת רוצה להודות לכם ותמשיכו למשוך כל-כך הרבה תמיכה נפשית, מותר לי להגיד, של הציבור והנבחרים של המדינה הזאת, כדי שהגוף הזה, נט"ל, רק ילך ויתחזק גם עם הרבה מאוד כספי מדינה ואני מודה לכולכם.