ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 219, 2016-06-27 11:35

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: היום ה-27 ביוני 2016, כ"א בסיון התשע"ו.

יעקב מרגי: על סדר היום: משרד החינוך שכר בלשים על מנת לבלוש אחרי מנהלי בתי הספר, הצעה לסדר של חברי הכנסת מאיר כהן, מסעוד גנאים ואיל בן ראובן.

יעקב מרגי: אני מודה לכל חברי הכנסת וחברות הכנסת שהגיעו וכיבדו אותנו בדיון.

יעקב מרגי: אני רואה שיש לי אתגר לא פשוט היום אתכם.

יעקב מרגי: לפי הפרוצדורה, אני אתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת המציעים לומר את דבריהם, שלוש דקות כל אחד, וסליחה שאני מגביל אתכם.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע איש מקצוע, אורח מול חבר כנסת לסירוגין.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שרשמתי את כולכם לפי סדר ישיבת

יעקב מרגי: כם כך שאין סיבה להתווכח.

יעקב מרגי: אנחנו מתכבדים היום עם מנכ"לית משרד החינוך שנמצאת אתנו בדיון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: שלום אדוני היושב ראש.

מאיר כהן: גברתי מנכ"לית משרד החינוך, מיכל.

מאיר כהן: ב-5 לאפריל 2016 נחתם הסכם תקשורת בין חברת החקירות חיימוביץ לבין משרד החינוך.

מאיר כהן: עד כאן.

מאיר כהן: חשף עמרי יניב ואחרי כן קראתי בכיכר השבת שחוקרים פרטיים יבלשו אחרי מנהלים, מורים, תלמידים והורים.

מאיר כהן: אנשי הנהגת ההורים.

מאיר כהן: לצערי הגדול קול המחאה החלוש נדם אחרי יום-יומיים.

מאיר כהן: כל מה שאני אומר זה לא בגלל שאני לא מעריך את משרד החינוך אלא בגלל שהייתי מנהל בית ספר במשך 25 שנים וכאשר ירדתי לפרטי המכרז הזה, הוכיתי בהלם.

מאיר כהן: לא האמנתי שמשרד החינוך יכול לעשות דבר כזה ואנא, שימו לב.

מאיר כהן: "החוקרים הפרטיים מתבקשים לבצע בין היתר ספירה פיזית של תלמידים במוסד ובכיתות ולהשוות למספר התלמידים שדווחו למשרד החינוך".

דב חנין: אדוני קורא מהמכרז?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אך ורק.

מאיר כהן: אין שום דבר שהוא לא שם.

מסעוד גנאים: של המכרז או ההסכם?

מאיר כהן: של המכרז.

מאיר כהן: אני לא אומר בלשים.

מאיר כהן: אני אומר חוקרים.

מאיר כהן: "החוקרים יעשו גם בקרה פדגוגית".

מאיר כהן: החוקרים יעשו בקרה פדגוגית.

מאיר כהן: "שעות לימוד, מערכת שעות ועוד".

מאיר כהן: "החוקרים יבדקו קיום נכסים פיננסיים ופעילות כלכלית נוספת של המוסד" - שימו לב - "או נושא משרה במוסד".

מאיר כהן: החוקרים.

מאיר כהן: לא רק את המוסד אלא "או נושא משרה במוסד".

מאיר כהן: זאת אומרת, גם מנהל בית הספר, החוקרים יוכלו בהוראה של מישהו לבלוש אחריו ולראות האם חוץ מהיותו מנהל בית הספר, הוא עובד במקום אחר או יש לו נכסים כאלה ואחרים.

מאיר כהן: נושא משרה, שומו שמיים.

מאיר כהן: פעילות כלכלית פרטית של עובד בבית הספר.

חנין זועבי: פעילות פוליטית.

מאיר כהן: זה האח הגדול במיטבו.

מאיר כהן: "החוקר יחפש כתובת מגורים של תלמיד או של אחד מהוריו" וכל זה, כמו בסרט בילוש, כך על פי המכרז, "יבצע החוקר חקירה סמויה ללא יצירת קשר ישיר עם הגורם אחריו הוא בולש".

מאיר כהן: משרד החינוך.

מאיר כהן: כמנהל בית ספר אני בוש ונכלם מהצעד שמביע אי אמון בראש ובראשונה – וסרמן, תקשיב טוב – במנהלים, במורים, במפקחים של בתי הספר.

מאיר כהן: זאת הפרטה חסרת תקדים של הפיקוח של בתי הספר ומעבר לכל דבר, זאת הפרטה של ערכים.

מאיר כהן: זוהי הבעת אי אמון מופגנת של משרד החינוך במנהלים שלו, במערכת החינוך הישראלית, בכל המרכיבים שלה.

מאיר כהן: ההורה לא מאמין למורה, המורה לא מאמין למנהל, המפקח לא מאמין למנהל ולמורה ומעל לכולם – משרד החינוך לא מאמין לאף אחד עד שהוא נזקק למכרז המביש הזה.

מאיר כהן: צר לי על התגובה שלך, מיכל.

מאיר כהן: את אמרת שזה שום דבר, זה כאילו בטל בשישים, כבר עשינו את זה.

מאיר כהן: אמרת שהמשרד לאורך כל השנים מקיים בקרה שוטפת ובשנים האחרונות אף הרחיב את הבקרה לנושאים נוספים.

מאיר כהן: במקום לחזק את מנגנוני הפיקוח שקיימים, את מפקחי בית הספר, את מנהלי בתי הספר ולתת בהם אמון, מכניסים לתוך הכיתות, מעמידים ליד השערים.

מאיר כהן: אם אני הייתי מנהל בית הספר, תאמינו לי שלא היה נכנס אחד כזה למוסד שלי.

מאיר כהן: אני מקווה שמנהלי בתי הספר יהיו נחרצים עם הדבר הזה.

מאיר כהן: אין דבר יותר מביש מזה.

מאיר כהן: מה השלב הבא גברתי המנכ"לית?

מאיר כהן: ואני אוהב אותך ואת עושה עבודה טובה.

מאיר כהן: להקים לה"ב 433 בתוך מערכת החינוך?

מאיר כהן: להקים מח"ש בתוך מערכת החינוך?

חנין זועבי: זה מתאים לחוק הטרור.

מאיר כהן: מה אנחנו משדרים לתלמידים שלנו?

מאיר כהן: מצלמות בתוך בתי הספר?

מאיר כהן: ניחא.

מאיר כהן: מבחנים על גבי מבחנים ומבדקים כאלה ואחרים, ניחא.

מאיר כהן: אבל בלשים שיבלשו אחרי מנהלים, מורים והורים?

מאיר כהן: אני קורא גם להורים, גם לארגוני המורים ולמועצות התלמידים, ובמיוחד למשרד החינוך, לבטל את המכרז הזה.

מאיר כהן: תנו אמון במפקחים, תנו אמון במנהלים, תנו אמון בתלמידים, תנו אמון בהורים.

מאיר כהן: אל תבלשו אחריהם.

מאיר כהן: תודה.

<קריאה: כל מילה בסלע.

יעקב מרגי: והכול בהסתייגות עד שנשמע את עמדת משרד החינוך.

מאיר כהן: אגב, יש לי את המכרז כאן למי שחושב שהדברים הוצאו מהקשרם.

מאיר כהן: הסעיפים הם מתוך המכרז.

יעקב מרגי: אחר כך נשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אין לי את פרטי המכרז שהקריא חבר הכנסת מאיר כהן.

מסעוד גנאים: את הידיעה על הנושא למדתי מערוץ 10 וגם מכלי תקשורת אחרים.

מסעוד גנאים: אם הדברים האלה אכן נכונים, זאת הצבעת אי אמון של המשרד בעצמו וגם של השר.

מסעוד גנאים: אם השר ואם המשרד באמת, אם כל הפרטים האלה הם נכונים והם שוכרים חברה וחוקרים שיורדים לפרטיות של המורים, של המנהלים, של התלמידים, של כולם, אם משרד החינוך אין לו אמון בכל השרשרת הזו – מה אתם מחכים?

מסעוד גנאים: זה נוק אאוט למשרד החינוך.

מסעוד גנאים: את התגובה של משרד החינוך קראנו במייל ויש לכם מצגת שתציגו אותה ותראו שכל זה לא נכון.

מסעוד גנאים: נכון?

<מיכל כהן: לא.

מסעוד גנאים: כך אתם אומרים.

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: אני אגיב.

מסעוד גנאים: אני חושב שזה דבר המסוכן ביותר מה גם שהוא אנטי חינוכי ואנטי ערכי משום שכאשר אתה מחנך את התלמיד, כאשר המנהל אמור להיות מנהיג חינוכי והוא עמוד השדרה של העשייה החינוכית בבית הספר ובכל מערכת החינוך, כאשר אין לכם בו אמון, כל המערכת, גם המורים וגם התלמידים, אין בהם אמון ואתם גם מעבירים את העניין הזה שכל אחד ירגל אחרי השני.

מסעוד גנאים: במערכת החינוך הערבית, אולי אנחנו רגילים לבלוש ולבלשים ולאלה שאומרים זה אמר בכיתה את העמדה הפוליטית הזאת וזאת המורה וזה המנהל.

מסעוד גנאים: לצערי אנחנו רגילים לזה אבל אם העניין הגיע עד כדי כך כפי שפירט חבר הכנסת מאיר כהן?

יעקב מרגי: נשמע בהמשך.

יעקב מרגי: תודה.

באסל גטאס: בנט יראה לביבי איך לנהל את הקבינט.

יעקב מרגי: בנט לא מעורב בזה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איל בן ראובן.

איל בן ראובן: בוקר טוב.

איל בן ראובן: אחרי שסיימתי 35 שנים בצה"ל, הדבר הראשון שעשיתי היה לקחת איזושהי השתלמות בנושא סביבה אבל בפורום מנהלי בתי ספר.

איל בן ראובן: פגשתי שם פורום מדהים של אנשים.

איל בן ראובן: מדהים.

איל בן ראובן: אני מודה שלא הכרתי קודם.

איל בן ראובן: זאת הייתה חוויה.

איל בן ראובן: כשאני קורא את המסמך הזה ואת מה שסיפר לנו כאן קודם מאיר כהן, אני שואל את עצמי ואני שואל אותנו, תגידו, אנחנו השתגענו?

איל בן ראובן: מה זה הדבר הזה?

איל בן ראובן: הרי זו פגיעה.

איל בן ראובן: אם אני הייתי מנהל בית ספר, אני הייתי מתפטר.

איל בן ראובן: הייתי שואל האם זאת המערכת שבה אני עובד?

איל בן ראובן: זה האמון של המערכת?

איל בן ראובן: הרי המערכות האלה, ובוודאי מערכת החינוך, מה אנחנו דורשים ממנה?

איל בן ראובן: אנחנו דורשים ממנה לחנך את ילדינו על אתיקה, על אמון, על חברות, על רעות ועל כל הדברים המדהימים האלה שאנחנו לא רואים אותם לצערנו בהרבה מערכות אחרות, אבל זאת המערכת שצריכה לשדר את הדברים האלה.

איל בן ראובן: עליה אנחנו שמים בלשים?

איל בן ראובן: אין דרכים אחרות לבקר מערכות?

איל בן ראובן: יש כל כך הרבה דרכים לבקר מערכות וצריך לבקר מערכות.

איל בן ראובן: צריך לראות אם דברים לא מתבצעים כראוי.

מאיר כהן: יש פיקוח.

איל בן ראובן: אבל האם הדרך היא על ידי בלשים, חשאיות וכל מיני מערכות כאלה?

איל בן ראובן: בשורה התחתונה.

איל בן ראובן: תכף נשמע את מנכ"לית משרד החינוך.

איל בן ראובן: הלוואי שהכול לא נכון אבל גם אם נכון חלק מזה, אני מציע למערכת החינוך, תראו, כולנו טועים, אפשר להודות בפירוש ולומר סליחה, להתנצל ולומר טעינו.

איל בן ראובן: הדבר החשוב שיצא מהדיון הזה הוא שלא יעלה על דעתנו דבר כזה שאנחנו בולשים אחרי מנהלינו, מורינו, הורינו וילדינו.

איל בן ראובן: חס וחלילה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברתי המנכ"לית, השתגענו?

<מיכל כהן: לא.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מיכל כהן: אני אתחיל, ברשותך, בסוף.

<מיכל כהן: גם אני הייתי מתפטרת אם הייתה מערכת שעוקבת, בולשת, חוקרת, שמה סמויים, מצלמת מנהלים ותלמידים.

<מיכל כהן: קודם כל, אני אומרת את זה באמירה.

<מיכל כהן: אני הרי נמצאת בכנסת ישראל כמעט כל שבוע ומדי שבוע יודעים לומר חברי הכנסת כמה מערכת החינוך צריכה להראות את ביצועיה, להראות שהיא מנצלת את תקציב משרד החינוך כפי שמנחה, להראות שתשלומי ההורים לא עולים בהתאם להנחיות, להראות שלפי חוק הפיקוח אנחנו צריכים לנהוג ולנהוג.

<מיכל כהן: אני רגע רוצה לעשות סדר בבלגן.

<מיכל כהן: אני אומרת לך את זה באחריות מלאה, ויושב לצדי חבר הכנסת מאיר כהן שהיה מנהל בית ספר וגם אני הייתי מנהלת בית ספר.

<מיכל כהן: אני רק רוצה לומר שמהומה על לא מאומה.

<מיכל כהן: אחד זורק אבן ומאה צריכים עכשיו להסביר ואני אסביר בדיוק את הדברים.

<מיכל כהן: מבטיחה לכם שאני לא מתחמקת משום שאלה, משום אמירה ומשום אמירה כאן בתוך המכרז.

<מיכל כהן: המכרז הזה הוא מכרז בקרה על מערכת החינוך מאז ומעולם.

<מיכל כהן: כל הסיפור, כל העוול הגדול הוא שהשתנה הזכיין.

<מיכל כהן: שאלה טובה.

<מיכל כהן: יושב כאן מנחם קפלן שהיה מנהל מחוז במשרד החינוך והוביל את מכרז הבקרה עשרות בשנים.

<מיכל כהן: אומרת אמת?

<מיכל כהן: אומרת אמת.

<מיכל כהן: זאת אומרת, המהומה, הנה משרד החינוך בוש ונכלם, עוקב אחרי מנהליו - לא היה מעולם, לא יהיה בתקופה הזו וגם לא יהיה בעתיד.

<מיכל כהן: מעולם לא עקבנו ולא נעקוב אחרי מנהלי בתי ספר.

<מיכל כהן: זו שדרה ניהולית שלנו.

<מיכל כהן: להזכירכם, מנהלי בתי הספר הם שלנו.

<מיכל כהן: מנהלי בתי הספר, אני לא צריכה כל יום להראות את האמון במנהלי בתי הספר.

<מיכל כהן: אנחנו עושים הרבה מאוד מהלכים לטובת גמישות ואוטונומיה ניהולית.

<מיכל כהן: אז תגידו, כל מה שחבר הכנסת מאיר כהן אמר נכון?

יעקב מרגי: אם כן, מהו המכרז הזה?

<מיכל כהן: רגע.

<מיכל כהן: תנו לי רגע.

<מיכל כהן: ברשותך, מכיוון שיש האשמות כל כך קשות, אני מסבירה.

באסל גטאס: הוא קרא מתוך המכרז.

<מיכל כהן: תנו לי.

<מיכל כהן: אני לא אתחמק.

יעקב מרגי: זה מכרז בקרה כללי.

<מיכל כהן: תנו לי להסביר ואחרי שאני אסביר, תמשיך לומר.

באסל גטאס: בסך הכול הוא קרא מהמכרז.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הוא מיקד את זה לנקודות.

יעקב מרגי: מיכל, אני אגן עליך.

יעקב מרגי: הוא קרא והיה ניתן להבין מחבר הכנסת מאיר כהן שהמכרז הזה כולו נסוב על מנהלי בתי הספר.

יעקב מרגי: מיכל היא מנכ"לית משרד החינוך בכלל והליך בקרה, ומכרז לבקרות במשרדי ממשלה הוא מכרז אד-הוק על הכול והיא תסביר לכם.

<מיכל כהן: בהתחייבות אני אומרת לך אדוני שחבר הכנסת מאיר כהן קרא ממשהו.

<מיכל כהן: זאת אומרת, ברור שהוא לא המציא את זה אבל רק צריך לראות את הקונטקסט ולראות את כל פעולות משרד החינוך.

<מיכל כהן: אחרי שאני אציג לכם, תגידו לי טוב או לא טוב.

<מיכל כהן: איך אמרת?

<מיכל כהן: טעות או לא טעות.

<מיכל כהן: אם תגידו לי שזאת טעות לבקר את 53 מיליארד שקלים של מערכת החינוך - - -

<קריאה: אל תשאלי כי תקבלי תשובות.

<מיכל כהן: לא אכפת לי.

<מיכל כהן: אם תגיד לי כנסת ישראל שמותר להקצות תקציבים, לכתוב נהלים ולא לבדוק את היישום שלהם בשטח, הראשונה שתבטל את זה, זאת אני.

יעקב מרגי: אתם יודעים שלפני כשנתיים התמודדנו פה במדינת ישראל עת דווח על הקמת בית ספר שלא הוקם.

יעקב מרגי: לא צריך יחידות כלכליות שיבקרו את זה?

<מיכל כהן: בכל זאת, מה כתוב ואיפה כתוב לגבי החוקרים.

<מיכל כהן: הרי יש חוקרים והיכן כתוב שיש חוקרים ועל מה חוקרים.

<מיכל כהן: אני אתן אחרי כן לצוות המקצועי, אבל מכיוון שאמרתם כל כך הרבה דברים, אני גם חייבת להתייחס.

<מיכל כהן: אמרתי קודם כל שיש ניהול של תקציב.

<מיכל כהן: הבקרות שלנו הן על נושאים רבים ואנחנו תכף נראה מה הם הנושאים.

<מיכל כהן: בין הנושאים הרבים זה נושא של הזנה, בין הנושאים הרבים זה נושא של תשלומי הורים, בין הנושאים הרבים זה נושא של ספרי לימוד.

<מיכל כהן: אני לא יודעת אם אתם יודעים אבל בשנים האחרונות נכנס חוק פיקוח על ספרי לימוד.

<מיכל כהן: כשאני שולחת לחנות לממכר ספרי לימוד - - -

מאיר כהן: את הולכת למקומות הנוחים לך.

<מיכל כהן: אני אגיע גם לדברים שלך.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: חברים, עד עכשיו, אדוני היושב ראש - - -

יעקב מרגי: תן לה להתייחס.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אני מצטער.

מאיר כהן: יצרו מציאות שאני מאשים.

מאיר כהן: אני קורא מכרז.

<מיכל כהן: אני אתייחס למכרז.

מאיר כהן: אל תלכי לי למזון.

מאיר כהן: המזון , זה נחמד.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: למה צריך בקר לסייר בבית הספר ולספור את מספר התלמידים ואת לא מאמינה למנהל?

<מיכל כהן: אני אסביר.

מאיר כהן: מה, המנהל משקר כשהוא אומר שיש לו שלושים תלמידים?

מאיר כהן: למה מישהו צריך לספור את התלמידים?

מאיר כהן: מה אתם עושים?

מאיר כהן: תגידו, אתם בסדר?

יעקב מרגי: מאיר, ראשית, בוא נוריד את הטונים.

מאיר כהן: זה מעצבן אותי.

מאיר כהן: אני מאשים?

מאיר כהן: מה אני מאשים?

מאיר כהן: כתוב.

מאיר כהן: אני קורא את המכרז של בית הספר.

מאיר כהן: התקשרתי למנהלים ואמרו לי, כן, נכנס בן אדם, סופר לי אנשים ואני לא יכול להגיד לו כלום.

מאיר כהן: איזה מין דבר זה?

יעקב מרגי: מאיר, מקובל עליך שצריך להוריד את הטונים?

מאיר כהן: כן.

יעקב מרגי: ראשית, מורידים את הטונים.

מאיר כהן: אני לא מאשים.

מאיר כהן: אני קורא מכרז.

יעקב מרגי: ראשית, מורידים את הטונים.

מאיר כהן: דווקא בנושא הזה של המזון אתם לא עושים את זה.

יעקב מרגי: מאיר, מורידים את הטונים.

מאיר כהן: אתם לא בודקים את המזון ובגלל זה הילדים שלנו אוכלים גועל נפש.

יעקב מרגי: מאיר, אני חייב לתת למנכ"לית להציג את הנושא.

מאיר כהן: אני מצטער.

מאיר כהן: זה לא יקרה יותר.

יעקב מרגי: גם אם היא תאמר דברים, היא חיכתה להזדמנות שלה.

יעקב מרגי: תן לה למצות את הנושא.

<מיכל כהן: כפי שאני חוזרת ואומרת, יש לנו פיקוח, יש לנו בקרה ויש לנו אכיפה.

<מיכל כהן: הפיקוח בגדול - אני מציירת תמונות גדולות – הוא פיקוח פדגוגי על מוסדות החינוך ואלה הם המפקחים שלנו.

<מיכל כהן: הם לא נכנסים בעובי הקורה ברמת דיווחים, ברמת יישום הניהול למשל בתשלומי הורים.

<מיכל כהן: יש לנו את הנושא של הבקרה שהיא הבקרה התקציבית ויש לנו את הנושא של האכיפה ומי שמכיר, פיקוח, בקרה ואכיפה הם נושאים שונים.

<מיכל כהן: יש לנו אכיפה במקומות שיש בהם חריגה.

<מיכל כהן: למרות שאתה כועס אני אחזור ואומר.

<מיכל כהן: הצגתם שעושים מחקר ובלשים אחרי מנהלים – מעולם לא.

<מיכל כהן: יש תהליך של בקרה.

<מיכל כהן: נמצאת כאן הסתדרות המורים.

<מיכל כהן: דרך אגב, הבאתי לכל עדויות כי ברור שאנחנו בחזקת חשודים.

<מיכל כהן: לכן אני מביאה על כל דבר עדויות.

<מיכל כהן: יש כאן מכרז שגם אתה עת היית מנהל בית ספר, אנחנו מכירים את זה, שבאים לראות שעות תקן בבית הספר.

יעקב מרגי: אני דורש את זה.

יעקב מרגי: אנחנו כוועדה דורשים את זה.

<מיכל כהן: האם זה תפקידה של מדינה?

<מיכל כהן: האם זה אומר שאני כמנהלת בית ספר שבאו הבקרים של מנחם קפלן לבדוק איך ביחס לנהלים, למשל האם מערכת החינוך אומרת שאין פיצולי כיתות - אפשר להתווכח עם המדיניות ודרך אגב, לא משנה מהי המדיניות – נותנים למורה את שכר, המדינה משלמת את שכרו.

<מיכל כהן: האם כאשר רשות מכניסה או מישהו אחר, גורם אחר שמכניס מורים לתוך המערכת, האם אנחנו צריכים לבקר את זה, כן או לא.

<מיכל כהן: האם כשאני נדרשת להראות כמה מורה קבלן במערכת החינוך – דרך אגב, עד השנה לא היה לי והשנה אני מתחילה בדיווחים ועל הדיווחים אני עושה בקרה.

<מיכל כהן: כן, אני חוזרת ואומרת שאני עושה בקרה על נהלי משרד החינוך, על החוקים, על חוזרי מנכ"ל ועל מה שמותר ומה שאסור.

<מיכל כהן: לכן, כאשר מנהל בית ספר אומר לך – אני אביא לכאן מכתבים בהם מנהלי בתי הספר מודים לנו לא על זה ששלחנו בלשים וחוקרים אלא מודים לנו על שפעם ראשונה, ואני הייתי סמנכ"לית וזה היה תחתיי וזה עבד גרוע כשזה עבד תחתיי כי בכל יחידה היה בקר.

<מיכל כהן: זאת אומרת, נתנו שעות לצורך העניין לחמש מתמטיקה או לעברית או למשהו אחר ובסופו של יום אתה צריך לעשות בקרה שהיא מדגמית.

<מיכל כהן: מאז הקמנו מינהל אכיפה ובקרה.

<מיכל כהן: המנדט שלהם הוא חד משמעי.

<מיכל כהן: תאספו את כל הבקרות של משרד החינוך למקום אחד שיהיה מקום מקצועי ורציני ואל תשגעו את מנהלי בתי הספר, ומנהלי בתי הספר מגיבים לזה.

<מיכל כהן: זאת אומרת, כשאני בודקת אותם בביצוע תקן, זה לא שאני לא מאמינה בהם אבל זה תקציב ולתקציב אני צריכה לתת ביטוי שאחר כך עושים כאן שישו ושמחו בכנסת על איך מבצעים את התקציב.

<מיכל כהן: אותו דבר לנושא מצבת תלמידים.

<מיכל כהן: אני הייתי מפקחת ביקור סדיר אדוני חבר הכנסת.

<מיכל כהן: כשהייתי מפקחת ביקור סדיר לפני עשר שנים, היו לי עשרים אלף תלמידים במערכת החינוך – אז עבדתי במחוז ירושלים – שלא היה ידוע מקום לימודם.

<מיכל כהן: לא נרשמו מעולם למערכת החינוך.

<מיכל כהן: הפעלנו מכרז חוקרים לאתר אותם.

<מיכל כהן: תגיד לי אם זה רע.

מאיר כהן: רע מאוד.

<מיכל כהן: בסדר אבל זה לא על מוסדות החינוך.

מאיר כהן: זה שמשרד החינוך קושר את עצמו למשרד חקירות, זה רע.

מאיר כהן: זה רע.

מאיר כהן: משרד חקירות חיימוביץ.

<מיכל כהן: אני רוצה לומר לך שכדי לאתר תלמידים שמעולם לא נרשמו במערכת החינוך, אין לי דרך אחרת.

<מיכל כהן: אני צריכה מישהו עם תעודת חוקר.

<מיכל כהן: אני רוצה להסביר את הסיפור של החוקר.

<מיכל כהן: החוקר הוא לא חוקר במשטרה, אין לו סמכויות של חוקר במשטרה.

<מיכל כהן: הדרישה שלי היא שתהיה לו תעודת חוקר.

מאיר כהן: אני רוצה לקרוא מה צריך לעשות.

יעקב מרגי: מאיר, תן לה לענות.

יעקב מרגי: תרשום הערות.

<מיכל כהן: הדרישה היא שתהיה לו תעודת חוקר.

מאיר כהן: הוא צריך לעשות ראיון בקרה עם מנהל בית הספר.

<מיכל כהן: אתה מדבר על הבקרה.

מאיר כהן: ובדיקת מסמכים.

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: אתה מערבב.

מאיר כהן: מגיע מישהו, לא קשור למשרד החינוך, שביום אחר הוא בולש אחרי זוג, נכנס למנהל ואומר לו שיראה לו את כל המסמכים.

<מיכל כהן: לא.

מאיר כהן: ואם המנהל יגיד לו שהוא לא רוצה לתת לו, הוא יגיד לו שהוא חייב.

מאיר כהן: מילא שהמפקחת באה, בבקשה, כשמנהלת המחוז באה, בבקשה, אבל ייכנס אלי בקר ויגיד לי שאתן לו את המסמכים?

<מיכל כהן: חבר הכנסת, עם כל הכבוד בקרה נדרשת על ידי החשבת הכללית.

<מיכל כהן: בקרה נדרשת על ידי כנסת ישראל.

יעקב מרגי: על ידינו.

יעקב מרגי: אנחנו מלינים על כך.

<מיכל כהן: אני כל היום נמצאת כאן להסביר למה אני לא עושה.

<מיכל כהן: אני אראה לך מכתבים.

יעקב מרגי: היא מנסה להסביר לגבי החוקרים הפרטיים ואתם עוצרים אותה בדיוק בנקודה.

<מיכל כהן: אני לא מתחמקת.

<מיכל כהן: אני אסביר בדיוק.

<מיכל כהן: גם אם זה לא נראה למישהו, אני אסביר את האמת.

<מיכל כהן: אחרי כן תגידו טוב או רע.

<מיכל כהן: אני חוזרת ואומרת, תבחינו בין שלושה ערוצים.

<מיכל כהן: פיקוח זה פיקוח מפקחי משרד החינוך.

<מיכל כהן: זה על פדגוגיה, זה על מה ילמדו בכיתות, זה איך ילמדו בכיתות, מה כדאי לעשות.

מאיר כהן: כמו שאני זוכר, גם על תקן שעות וגם על מצבת תלמידים.

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: רגע.

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: מפקח לא נכנס ויושב עם מנהל בית הספר ובודק אתו נתונים.

<מיכל כהן: הוא צריך לראות שהמדיניות הכוללת והמיוחדת של העיר ושל בית הספר מיושמת.

<מיכל כהן: בקרה היא בקרה על תקציב משרד החינוך.

<מיכל כהן: מה אומרת בקרה על תקציב?

<מיכל כהן: כל מה שהוא בפירוש שלו תקציב.

<מיכל כהן: תקן, זה תקציב.

<מיכל כהן: כשאני הייתי מנהלת בית ספר לפני 15 שנים, באו הבקרים של מנחם.

<מיכל כהן: אתם שואלים למה חוקרים?

<מיכל כהן: אני אסביר בדיוק למה חוקרים.

<מיכל כהן: כי היו גם – יסלח לי עמיתי – כאלה שלא הבינו כלום מחייהם ושאלו שאלות לא רלוונטיות.

<מיכל כהן: תעודת חוקר, דרך אגב, לא על בתי הספר הרשמיים.

<מיכל כהן: תשימו לב איפה כתוב שיש חוקרים.

<מיכל כהן: בחנויות לממכר.

<מיכל כהן: איפה יש חוקרים עם תעודת חוקר?

<מיכל כהן: במקומות שיש בית ספר, שדיווחו על הקמת בית ספר ועשרה מיליון שקלים הלכו ככה.

יעקב מרגי: הוא לא קם.

<מיכל כהן: איפה עוד יש חוקרים?

<מיכל כהן: במקומות שאני צריכה להוכיח - אתה צודק, אני לא עושה את זה מספיק טוב – למה במזנונים עדיין מוכרים בורקסים ולא משהו אחר.

<מיכל כהן: איפה עוד אני צריכה חוקרים?

<מיכל כהן: במקומות שאני צריכה את התחום המקצועי.

<מיכל כהן: כל הבקרים של מערכת החינוך, תסתכלו, הם מנהלי בתי ספר לשעבר.

<מיכל כהן: לכן אני אומרת שיש כאן מיקס.

<מיכל כהן: ראיתם חוקר, מתנפלים.

<מיכל כהן: יש חוקרים, יש בקרים ויש מפקחים.

<מיכל כהן: מפקחים פדגוגיים, בקרים על תקציב וחוקרים, ושוב, לא על בתי הספר ולא על המוסדות.

<מיכל כהן: עכשיו אני רוצה לגעת במצבת תלמידים.

<מיכל כהן: אמרת מצבת תלמידים שסופרים אותם.

<מיכל כהן: אתה יודע, בעולם שכולו טוב, כל מה שהיית מנחה מכנסת ישראל, היה מיושם.

<מיכל כהן: אבל האכיפה באה לומר איפה יש חריגה.

<מיכל כהן: למשל, כאשר מדווח במוסד עלום שכל הכיתות נמצאות באותו סט של מספר תלמידים.

<מיכל כהן: פתאום קופץ בתוך מצבת התלמידים תלמידים כפולים.

<מיכל כהן: אתה הולך לבדוק את זה.

<מיכל כהן: לא חקרת אותו, לא הבאת אותו למשטרה.

<מיכל כהן: אני כאחראית על יישום התקציב חייבת לבדוק את זה.

<מיכל כהן: כשאני בודקת ואני כבר מגלה שומו שמים מוסד שכל התלמידים שלו חולקו לא לפי הגיל - - -

יעקב מרגי: זה קורה גם בממלכתי או בעיקר במוסדות?

<מיכל כהן: זה קורה אצל מי שמפר את החוקים.

<מיכל כהן: זה מה שאני רוצה לומר.

יעקב מרגי: הבנתי את התשובה.

<מיכל כהן: יותר מזה אני לא רוצה לומר שום דבר.

<מיכל כהן: מי שמפר את החוקים, זאת הסיבה שיש כאן אכיפה.

<מיכל כהן: אני לא גיליתי אלא גילו לי.

<מיכל כהן: דרך אגב, הייתה שיטה מאוד טובה לאורך שנים לא לדעת.

<מיכל כהן: כשאתה לא יודע, הכי טוב לך כי כולם אוהבים אותך.

<מיכל כהן: גיליתי שכל הילדים לא מחולקים לפי הגיל שלהם אלא לפי איך הם יסגרו כיתות.

<מיכל כהן: זאת אומרת, ילד נמצא שלוש שנים בכיתה ב'.

<מיכל כהן: אתה יודע, זה לא כי אני לא מאמינה.

<מיכל כהן: דרך אגב, אמון מלא יש לי במנהלים.

מאיר כהן: תנו לבקרים לנהל את בתי הספר.

<מיכל כהן: לא.

יעקב מרגי: מאיר, זה לא נכון.

יעקב מרגי: אנחנו כאן בוועדה נדרשים, ואני לא מגן עליה - - -

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, חבל, אתה מגן.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני לא מגן.

מאיר כהן: אני רוצה שמישהו יסביר לי למה אחד מתפקידי הבקר – תקשיבו דב חנין ואיציק שמולי - הוא סיור בין הכיתות.

מאיר כהן: באיזו חוצפה הבקר ייכנס לכיתות, הוא יבדוק את זהות קהל התלמידים בפועל ואת זהות המורה בהשוואה לנתונים.

מאיר כהן: הנה, כתוב.

יעקב מרגי: מאיר, אני חייב לענות לך.

מאיר כהן: הנה, זה כתוב.

יעקב מרגי: אני מאמין לך.

יעקב מרגי: רבותיי, אני מבין מה קורה לכם.

יעקב מרגי: תקשיבו.

מאיר כהן: מה זה לבדוק את זהות התלמידים?

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: מאיר, רגע.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להגן עליה.

<מיכל כהן: יש ילדים רשומים שלא מגיעים.

מאיר כהן: סליחה, זו בעיה שלכם.

מאיר כהן: תפטרו את המנהלים, תפטרו את מנהלי המחוז.

יעקב מרגי: מאיר, קשה לי אתך היום.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: נכון, כשאנחנו לוקחים את המבנה האופטימלי של בית ספר ממלכתי, איך הדברים מתנהלים, זה מסודר.

<מיכל כהן: נכון.

<מיכל כהן: שם אין לנו בעיה.

יעקב מרגי: אבל תבינו טוב טוב.

יעקב מרגי: מערכת החינוך במדינת ישראל היא רב תרבותית והיא מגוונת ואנחנו כאן נדרשים.

יעקב מרגי: יש הרבה מוסדות, עמותות, לא הכול מתנהל דרך הממלכה.

יעקב מרגי: הממלכה גם העבירה את זה לרשתות והיא העבירה את זה לעמותות ולעתים קרובות אנחנו נדרשים כאן.

מאיר כהן: אתה צודק.

מאיר כהן: תגדיר את זה.

יעקב מרגי: המכרז כאן לא נופל על מנהל בית הספר מאיר כהן מדימונה.

יעקב מרגי: אתה צודק כי אם לא, שומו שמים, היינו מזדעזעים ונופלים.

יעקב מרגי: אבל זה משרד עתיר תקציבים, יורד למטה.

יעקב מרגי: אני יעקב מרגי בעשרות הדיונים שקיימתי על החינוך המיוחד, יש לי תחושה שילד מקבל חליפה, המדינה מממנת לו את השעות ואתה יודע מה?

יעקב מרגי: לא תחושה אלא אני יודע שבחלק גדול מהמוסדות, הילד הזה שקוף במערכת והשעות שלו וכל התגבור שהמדינה נתנה והקציבה הולך לדברים אחרים.

יעקב מרגי: ללא בקרה אנחנו מאבדים את זה.

איל בן ראובן: הכול נכון אבל הדיון הוא רק על המושג חוקרים.

<מיכל כהן: לא.

יעקב מרגי: צריך גם חוקרים.

יעקב מרגי: אני לא נבהל.

איל בן ראובן: אני כן נבהל.

איל בן ראובן: תלמידים בבתי הספר, זה המקום היחידי שאני לא רוצה בו חוקרים.

יעקב מרגי: אתה צודק.

יעקב מרגי: אתה האמנת שבמדינת ישראל יכולים להזרים למערכת, מוסד פיקטיבי שלא קיים ולשאוב עשרה מיליון שקלים ממשרד החינוך?

איל בן ראובן: אבל אני לא רוצה שהילד שלי יקבל חוקרים.

יעקב מרגי: הוא לא יקבל.

יעקב מרגי: היא אומרת לך.

באסל גטאס: החוקרים האלה לא יעזרו לכם.

<מיכל כהן: אני רוצה לתת לכם דוגמה אחרת שמכירים כאן חבריי.

באסל גטאס: אם המערכת כל כך רקובה, הם לא יעזרו.

חנין זועבי: אולי תקשיבי לנו ואחר כך תתייחסי.

יעקב מרגי: תתמקדי בקטע של החוקרים.

<מיכל כהן: אני כן רוצה להראות מכיוון שיש כאן בלבול.

<מיכל כהן: אני לא אעבור על הכול כי כבר אמרתי.

<מיכל כהן: מכיוון שיש כאן לעניות דעתי בלבול בין הפיקוח, בקרה ואכיפה שהיא מפעילה גם חוקרים והחוקרים הם לא חוקרים שמביאים למשטרה.

<מיכל כהן: יש להם תעודת חוקר כדי שהם ידעו מה מותר להם במסגרת הרגולציה.

<מיכל כהן: אני חוזרת ואומרת שאלה לא חוקרים על מנהלי בתי ספר.

<מיכל כהן: איפה כן?

<מיכל כהן: היכן שיש חריגה.

<מיכל כהן: כשמנהל עלום דיווח על מוסד עם 300 ילדים ומצאנו שהוא לא קיים, אז כן.

<מיכל כהן: לא יכולנו למצוא את זה.

<מיכל כהן: אתה אומר שזאת בעיה שלי, אתה צודק.

באסל גטאס: זאת עבירה פלילית.

<מיכל כהן: נכון.

<מיכל כהן: זה במשטרה.

<מיכל כהן: אנחנו לא מדברים על האם היו 38 או 39 תלמידים במוסד שהוא מסודר ומאורגן.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים בדיוק על המקומות שהם לא מסודרים ומצפצפים על כל החוקים של כנסת ישראל, לא של מיכל כהן.

איציק שמולי: אבל אם את מפטרת אותו, למה את צריכה אחרי כן עוד חוקרים?

<מיכל כהן: אני לא מפטרת.

איציק שמולי: למה לא?

<מיכל כהן: אני לא יכולה לפטר אותו.

<מיכל כהן: אתה צודק.

<מיכל כהן: אין לי סמכויות בחוק, אלא יש לי רק סמכות לעשות לו בקרה ולראות אם הוא עמד בנהלים או לא.

<מיכל כהן: אין לי סמכות בחוק להביא אותו לדין משמעתי.

<מיכל כהן: מה אני עושה במקרה כזה?

<מיכל כהן: במקרה ההוא למשל שהתפוצץ לפני כמה שבועות, משטרת ישראל נכנסה.

<מיכל כהן: אני אספר לך עוד משהו.

<מיכל כהן: עזבו, לא מהעולם הזה.

<מיכל כהן: אתם מכירים את העולם הזה שאתם שומעים.

<מיכל כהן: טוהר הבחינות.

<מיכל כהן: טוהר הבחינות לכאורה זאת מערכת החינוך, נכון?

<מיכל כהן: מערכת החינוך, מה לעשות שיש בה הדלפות.

<מיכל כהן: מה שהיה כשאני הייתי מנהלת בית ספר והתמודדנו עם העתקות בתוך הכיתה, היום זה כבר לא רלוונטי כי היום מצלמים ומדליפים.

<מיכל כהן: מה עשינו?

<מיכל כהן: מצאנו על ידי חקירת משטרה, ראינו היכן הבעיות של מה שנקרא הטכנולוגיה הביאה.

<מיכל כהן: זאת אומרת, היינו שולחים את הבחינות לדואר, מהדואר היה בא נאמן בית ספרי ולוקח את הבחינה ומביא אותה לבית הספר ובבית הספר, מכיוון שיש שישה-שבעה מועדים, הוא היה כל פעם מוציא.

<מיכל כהן: חקירת המשטרה – אני רק יכולה להגיד מה הן העדויות שאספתי – הוכיחה, ומהחקירה הזו למדתי, מה אני צריכה לשנות.

<מיכל כהן: בכמה אירועים פקידי הדואר הוציאו וצילמו, בכמה אירועים צוות בית הספר, בכמה אירועים המשגיחים, בכמה אירועים הילדים.

<מיכל כהן: עכשיו אתה תגיד שאני מאשימה את כולם?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אני לא אגיד את זה.

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: חס וחלילה.

<מיכל כהן: אני אומרת שכולם אשמים?

<מיכל כהן: לא, כי עדיין 95 אחוזים של המערכת עובדת מסודר, מנוהל, מאורגן.

<מיכל כהן: אפשר להגיד אוהבים אותה או לא אוהבים אותה, מערכת יותר טובה או פחות טובה, אבל עדיין אני צריכה על אותם חמישה אחוזים פורעי חוק, אני צריכה יכולת להביא עדות אמיתית וזה כל מה שאנחנו עושים.

באסל גטאס: זה עוזר?

<מיכל כהן: בוודאי שזה עוזר.

<מיכל כהן: תראו את השקף הזה.

<מיכל כהן: זה לא משהו שאני ממציאה.

<מיכל כהן: חברים, אני כאילו נמצאת עכשיו בצד שצריך להסביר לכם איך אני שומרת על הקופה הציבורית?

<קריאה: אבל למה בתי ספר עושים את זה?

<מיכל כהן: אני אסביר.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: את לא עונה לו.

יעקב מרגי: סליחה, אדוני, לא קיבלת רשות דיבור.

<מיכל כהן: מבני חינוך.

<מיכל כהן: מדינת ישראל מקצה הרבה מאוד מיליארדים למבני חינוך.

<מיכל כהן: הקצינו מבנה חינוך.

<מיכל כהן: מה עשתה רשות מקומית?

<מיכל כהן: הפכה את זה למחסן קרמיקה.

<מיכל כהן: איפה שמה את הילדים?

<מיכל כהן: ביבילים.

<מיכל כהן: איזה ילדים?

<מיכל כהן: של חינוך מיוחד.

<מיכל כהן: אז תגיד שאני צריכה לדעת את זה.

<מיכל כהן: נכון, אני צריכה לדעת אבל יש לי כאן היסטוריה של 68 שנים ויש לי כאן מערכות דיווח.

מאיר כהן: לבית הספר הזה אין מפקחת?

<מיכל כהן: יש מפקחת, אבל היא יודעת מה עושה ראש רשות.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אני הייתי גם ראש עיר.

מאיר כהן: מפקחת אמורה לדעת.

מאיר כהן: מפקחת בית הספר שבאה לעיר, היא לא יודעת איפה המוסדות שלה?

<מיכל כהן: היא יודעת.

מאיר כהן: היא לא יודעת אם ראש עיר העביר?

<מיכל כהן: היא יודעת אבל היא לא יודעת שלפני ארבעים שנים מימן משרד החינוך את הבניין הזה.

מאיר כהן: את צודקת שצריך לשמור על הקופה הציבורית ואת הולכת לדוגמאות שהן הדוגמאות, סליחה, פופוליסטיות.

יעקב מרגי: זה המכרז.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: זה לא המכרז.

יעקב מרגי: היא אומרת לך שלזה נועד המכרז.

<מיכל כהן: אני ממשיכה.

<מיכל כהן: זה על בינוי.

<מיכל כהן: ספרי לימוד.

<מיכל כהן: לא אני קבעתי אלא אתם קבעתם לפני ארבע-חמש שנים, נדמה לי בתקופה של גדעון סער, נכנס הסיפור של פיקוח על ספרי לימוד.

<מיכל כהן: עד אז מה היו אומרים ההורים?

<מיכל כהן: מערכת החינוך שוחקת אותנו כי אי אפשר להעביר ספר משנה לשנה.

<מיכל כהן: משנים, עוד פעם אנחנו קונים.

<מיכל כהן: משנים, עוד פעם אנחנו קונים.

יעקב מרגי: אני העברתי חוק של פעם בחמש שנים.

<מיכל כהן: יפה.

<מיכל כהן: אז חוקק החוק.

איל בן ראובן: בכל מקום שאת מעלה את המושג מבקר או מפקח, אני אתך.

איל בן ראובן: הבעיה שלי היא שאת שמה את המושג חוקר.

<מיכל כהן: אני לא שמה את המושג הזה.

איל בן ראובן: חוקר, לא.

<מיכל כהן: אני אגיד לך מה כתוב כאן.

איל בן ראובן: אפשר להגיע לכל בלי חוקרים חשאיים.

איל בן ראובן: זאת כל הטענה.

<מיכל כהן: אני הסברתי.

יעקב מרגי: תתמקדי בחוקר.

<מיכל כהן: המוטיבציה של הבקרים שלנו, חלקם, אני אומרת היכן אני מפעילה חוקרים, אני מפעילה חוקרים במקום שיש חריגה אסטרונומית.

איל בן ראובן: לא זה מה שמובן מכאן, מהמכרז.

<מיכל כהן: הכול בסדר.

<מיכל כהן: רגע.

איל בן ראובן: אם זה על חמישה אחוזי החוטאים, בסדר.

<מיכל כהן: ברור לך.

איל בן ראובן: המכרז כאן מדבר על חוקרים כנגד מנהלים.

<מיכל כהן: המערכת היא מערכת נורמטיבית שמדווחת על מוסדות החינוך.

<מיכל כהן: יש לנו עמותות, יש לנו אזורים שלא מדווחים, יש לנו אזורים שלא משתפים.

<מיכל כהן: זה כל הסיפור.

<מיכל כהן: תעודת חוקר אני צריכה במקום שאני מזהה חריגה אסטרונומית ושם אני הולכת עם תעודת חוקר.

איל בן ראובן: מה שלי חשוב זה שיהיה ברור מהמכרז הזה - - -

<מיכל כהן: זה לא על מנהלי המוסדות.

איל בן ראובן: שחוקרים לא מגיעים לבתי ספר נורמטיביים.

<מיכל כהן: אני אומרת לך בהתחייבות, הנה, תבדוק אותי.

יעקב מרגי: לא היה ולא יהיה.

יעקב מרגי: היא אמרה.

<מיכל כהן: תבדוק אותי.

<מיכל כהן: אומרים למה היא כותבת את זה.

<מיכל כהן: תבדוק אותי.

<מיכל כהן: הרי לא הייתי כותבת משהו פומבי.

<מיכל כהן: דרך אגב, אם אני צריכה להתנצל, אני מתנצלת כשעושים טעויות.

<מיכל כהן: אנחנו לא חפים מטעויות ואנחנו עושים הרבה טעויות, אבל אתה יודע, גם קצת אמון שאנחנו צריכים לקבל כפקידי הציבור שזו מערכת שלנו, המנהלים שאנחנו ממנים.

<מיכל כהן: אני כאן צריכה להסביר למה המכרז הזה?

<מיכל כהן: אני נדרשת כל יומיים וחצי כאן

<מיכל כהן: להסביר איך אני מנצלת את ה-53 מיליארד שקלים כך שאני לא נותנת לאוכלוסיות כאלה ואחרות, פה ושם.

<מיכל כהן: כל מה שאני עושה, פיקוח – מפקחים, בקרה – על ידי בקרים שהם מנהלי בתי ספר לשעבר, והאכיפה נעשית על ידי אנשים שיש להם תעודת חוקר.

<מיכל כהן: אין להם סמכות רגולטורית לחקור אבל הם צריכים להביא את העדות אם יש הפרה בוטה – בוטה ולא ילד פה וילד שם – כמו למשל המוסד העלום, כמו למשל הבינוי בחנות קרמיקה שעשה את זה ראש רשות ולא מישהו אחר.

<מיכל כהן: אומר ידידי וחבר הכנסת המכובד איך המפקחת לא יודעת.

<מיכל כהן: היא יודעת.

<מיכל כהן: אני לא יודעת בבית הספר שאני ניהלתי מה הייתה ההרשאה שניתנה לרשות כדי לבנות את בית הספר.

<מיכל כהן: אני צריכה לדעת שלפני חמישים שנים נתנו להם הרשאה אבל היום אני נמצאת במוסד כזה שבכלל מישהו אחר?

<מיכל כהן: אלה לא דברים שאנחנו ממציאים.

<מיכל כהן: אני חושבת שהייתם צריכים לומר שטוב שאנחנו עושים את זה ואנחנו לא מבזים את מנהלים שלנו.

באסל גטאס: שני הגילויים האלה, היו של החוקרים?

<מיכל כהן: כן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה נדרשה לפני כשבועיים לדיון בסוגיית תשלומי הורים.

יעקב מרגי: היה מוסד מסוים שכמה מיליונים טובים יש לו מתשלומי הורים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שמבחינתי סוגיית תשלומי הורים והאכיפה כיושב ראש ועדה, קשה לי לחקור ולבדוק את זה.

יעקב מרגי: זה חור שחור.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שיש הרבה מנהלים שעושים שבת לעצמם.

יעקב מרגי: תגובות שאני קיבלתי אחרי הדיון הזה, אין כלים, אתה מצפה שהמפקחת שבאה לראות את רמת הלימודים בכיתה ולבדוק אותם מבחינה פדגוגית תיכנס לך לסוגיות האלה?

יעקב מרגי: הרי מי שרוצה לרמות, הוא יודע את כל התהליכים.

יעקב מרגי: צריך כלים.

יעקב מרגי: אני לא סיכמתי את הדיון, יכול להיות שנמצא עוד דברים, אבל אני אומר לך שעל פניו כשאני ביקשתי הסבר ממשרד החינוך, ואני אומר לך שאמרו לי שלא היו חוקרים מול מנהלי בתי הספר ולא יהיה.

יעקב מרגי: אומרים לי שאין כיום ולא יהיו - זה מרגיע אותי.

יעקב מרגי: אם אתה שואל אותי, אני ברוב הדיונים שלי נוזף במשרד החינוך על חוסר בקרה.

יעקב מרגי: אני מביא אותם לכאן ומתעמר בהם כי אני רוצה לוודא שהאגורה האחרונה שאנחנו מקצים לילד עם צרכים מיוחדים ולילד ללא צרכים מיוחדים, אכן תגיע אליו.

יעקב מרגי: שכל הפרויקטים והרפורמות שאנחנו רוצים להוביל, אכן ילכו לשם.

יעקב מרגי: אין לנו חשדות כלפי מנהלי בתי הספר.

יעקב מרגי: לי אין.

יעקב מרגי: אבל אם עולה תלונה מהציבור, הציבור מצפה ממני לבדוק אותה.

יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לברר.

<מיכל כהן: 55 מוסדות נפתחו בלי שיכולתי לפקח כי לא ידעתי על קיומם.

יעקב מרגי: ללא רישיון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: שאלה קטנה.

באסל גטאס: כמה זה יעלה כל המכרז הזה?

<מיכל כהן: לא יודעת.

באסל גטאס: כמה ישלם משרד החינוך?

<גור רוזנבלט: אגף האכיפה שהוציא את המכרז הזה נמצא אצלי במינהל.

<גור רוזנבלט: נמצא כאן גם דודי כהן שהוא מנהל האגף.

יעקב מרגי: יש היום נוסחה בחשב הכללי, לפי גודל התקציב שלך אתה חייב בקרה.

יעקב מרגי: היום זה מובנה.

באסל גטאס: אבל עשו מכרז.

<מיכל כהן: אבל זה מכרז שהיה.

<גור רוזנבלט: הסך הכול, כל תכנית העבודה של המכרז הזה מדברת על 420 אלף שקלים.

<גור רוזנבלט: כל המכרז כולו.

<גור רוזנבלט: צריך לזכור שרוב גדול של הסכום הולך על דברים - - -

באסל גטאס: 420 אלף שקלים לבקרה על תקציב של 53 מיליארד שקלים?

<גור רוזנבלט: זאת לא הבקרה.

<מיכל כהן: זאת האכיפה.

<גור רוזנבלט: אני מבקש לחדד את מה שאמרה המנכ"לית.

<גור רוזנבלט: צריך לחדד את זה.

<גור רוזנבלט: יש בקרה ויש אכיפה.

<גור רוזנבלט: בקרה מתבצעת על כלל מוסדות החינוך במדינת ישראל.

באסל גטאס: זה המכרז.

<גור רוזנבלט: זה לא המכרז הזה.

<גור רוזנבלט: קראו כאן גם המכרז הזה כי חבר הכנסת כהן קצת בלבל בין שני המכרזים ולכן חשוב להבהיר את הדברים.

<גור רוזנבלט: יש מכרז בקרה.

<גור רוזנבלט: כל בית ספר במדינת ישראל מגיע אליו צוות בקרה אחת לשלוש, ארבע, חמש שנים ובודק את מערכת התקן של בית הספר.

<מיכל כהן: דרך אגב, זו ההסדרה שעשינו כי פעם הם היו באים כל שנה.

<גור רוזנבלט: התגובות של המנהלים, דרך אגב, הן מצוינות.

<גור רוזנבלט: המנהלים אומרים שבמקום שיבואו כל שנה, לכל נושא יבוא בקר הפני עצמו וישגעו אותם, ריכזתם את זה, סידרתם את זה, אמנם אנחנו עוברים בקרה מקיפה ביומיים של בקרה, אבל יומיים ובזה נגמר הסיפור.

<גור רוזנבלט: הם כולם אומרים לנו והתגובות מאוד טובות.

<קריאה: תסביר איך מתבצעת הבקרה.

<גור רוזנבלט: זאת בקרה שמתבצעת במשך יומיים.

<גור רוזנבלט: יושבים יחד עם המנהל ויש לו את כל ההזדמנות להסביר את כל ההסברים.

<גור רוזנבלט: בודקים את הכול בצורה מקצועית.

באסל גטאס: הבקרים האלה מוגדרים חוקרים?

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: זה באכיפה.

<גור רוזנבלט: זה מתבצע על ידי מישהו שהיה בעבר מנהל בית ספר.

<קריאה: תפריד בין הבקרה לאכיפה.

<גור רוזנבלט: דרך אגב, זה אגף אחר.

<גור רוזנבלט: זה מתנהל באגף אחר על ידי אנשים אחרים.

באסל גטאס: אבל הבקרים הם מחוץ למשרד.

<גור רוזנבלט: כן.

<גור רוזנבלט: זה מתנהל על ידי חברה, כמו כל מכרז בקרה, אבל תנאי הסף כדי להיכנס ולהיות בקר זה אם ניהלת בעבר בית ספר בעצמך.

<גור רוזנבלט: זה תנאי סף.

באסל גטאס: אבל אותו צד שעושה את הבקרה עושה את האכיפה?

<גור רוזנבלט: לא.

<גור רוזנבלט: ממש לא.

<גור רוזנבלט: אלה אגפים אחרים.

<גור רוזנבלט: זה משהו שמתנהל כלפי כל בתי הספר במדינת ישראל על ידי צוות בקרים שהוא אנשי מקצוע, מנהלי בתי ספר לשעבר.

<גור רוזנבלט: עכשיו אני מגיע למכרז עליו דובר כאן.

<גור רוזנבלט: כאן אנחנו דורשים בקרים בעלי התמחות אחרת.

<גור רוזנבלט: למשל, אתן את הדוגמה שנתן חבר הכנסת מאיר כהן.

<גור רוזנבלט: אם באה חנות ספרים ואנחנו קבענו - יחד עם המו"לים דרך אגב, אנחנו לא עושים את זה לבד – שמחיר ספר מסוים הוא שבעים שקלים ומחליטה חנות מסוימת שהיא מוכרת אותו במאה שקלים.

<גור רוזנבלט: מה יעשה ההורה?

<גור רוזנבלט: ההורה בא לחנות ספרים, הוא צריך לקנות את הספר, הוא לא יכול להגיד שזה יקר לי, תביא לי ספר אחר.

<גור רוזנבלט: הוא חייב לקנות את הספר הזה.

<גור רוזנבלט: זה הספר שמופיע ברשימה.

<גור רוזנבלט: כתוב מאה שקלים, הוא ישלם מאה שקלים.

<גור רוזנבלט: מגיע חוקר שלי לחנות, מגיע איש בקרה שהוא עם סמכות חקירה, עם תעודת חוק, והוא מבצע קנייה.

<גור רוזנבלט: אחרי שהוא קנה במאה שקלים, עכשיו אנחנו יכולים להטיל קנס על החנות.

<גור רוזנבלט: עכשיו אפשר לטפל בחנות הזאת שמכרה את הספר במאה שקלים במקום בשבעים שקלים.

יעקב מרגי: יש ראיה.

<מיכל כהן: תתייחס לזה.

<גור רוזנבלט: למשל לגבי מוסדות ללא רישיון.

<גור רוזנבלט: תראו, זאת תופעה שאי אפשר אפילו להסביר את זה.

<גור רוזנבלט: הולך אדם, פותח מוסד, לא ביקש רישיון, לא נבדק - - -

חנין זועבי: זה תקף גם לגבי מכללות או רק לגבי בתי ספר?

<גור רוזנבלט: בתי ספר וגני ילדים.

<גור רוזנבלט: הולך מאן דהוא, פותח גן ילדים למשל ללא רישיון.

חמד עמאר: אלה בעיקר גני ילדים.

<גור רוזנבלט: אלה גם בתי ספר.

חמד עמאר: שאין להם מספר רישום?

<גור רוזנבלט: אין להם מספר.

<גור רוזנבלט: אין להם כלום.

<מיכל כהן: אין להם רישיון.

<מיכל כהן: אתה בעצם עולה על זה מכמה היבטים.

<מיכל כהן: פתאום נעלמים לך ילדים מהמצבת כי בעצם ברגע שהוא מוסד ללא רישיון, הוא לוקח ילדים, הוא לא מדווח עליהם, הוא הקים מתחת לאף שלך.

חמד עמאר: איך הם מממנים את זה?

<מיכל כהן: יש כל מיני עמותות.

<גור רוזנבלט: יש כל מיני דרכים לממן.

<גור רוזנבלט: אני לא רוצה אפילו לפרט כאן.

<מיכל כהן: הנה, תסתכלו, 55 מוסדות השנה, התבצע טיפול, שפעלו ללא רישיון.

<מיכל כהן: לא בדקו אם זה בתוך מקלט, לא בדקו אם זה בתוך לול.

<מיכל כהן: היה הסיפור עם מפעל פטריות שהסבו אותו לבית ספר.

חמד עמאר: אלה מוסדות רשמיים ולא מוכרים?

חמד עמאר: חינוך חרדי?

חמד עמאר: אלה גני ילדים?

<גור רוזנבלט: הוא לא שייך לשום דבר כי הוא לא ביקש רישיון.

יעקב מרגי: הוא כלום אבל הילדים הם לא כלום.

יעקב מרגי: הילדים הם משהו.

באסל גטאס: לדעתי צריך לחזור למשפט ולחדד את המשפט שהקריא מאיר כהן.

באסל גטאס: לדעתי זה צריך לעבור אפילו ייעוץ משפטי.

באסל גטאס: הסמכות לחקור נושא משרה בתוך המוסד, זה לדעתי מרים דגל אדום או שחור.

באסל גטאס: מה הסמכות שמישהו יחקור מישהו שהוא נושא משרה במוסד.

<מיכל כהן: אין לו סמכות לחקור.

באסל גטאס: אבל זה חלק מהמכרז.

<מיכל כהן: אין לו סמכות לחקור.

מאיר כהן: אני מבקש מהמכרז הזה שלכם, שאתם דיברתם עליו - - -

יעקב מרגי: אתה מדבר על אכיפה או על בקרה?

מאיר כהן: בקרה.

מאיר כהן: אני מבקש לקרוא את הדבר הבא.

מאיר כהן: אלה לא המנהלים.

מאיר כהן: שימו לב מה הוא צריך לעשות: מי מינה אותו?

מאיר כהן: הוא צריך לבדוק את השגרה הפדגוגית.

<מיכל כהן: אבל זאת הבקרה.

מאיר כהן: אם זאת הבקרה, למה זה נמצא בתוך המכרז הזה?

<מיכל כהן: תסתכל, זה תחת כותרת בקרה.

<מיכל כהן: בקר.

מאיר כהן: סליחה, זה ההסכם שנחתם עם חברת חיימוביץ.

<גור רוזנבלט: לא נכון.

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: אתה טועה.

<מיכל כהן: סליחה, אדוני, אתה טועה.

<מיכל כהן: מאיר, אתה טועה.

מאיר כהן: אני לא טועה.

<מיכל כהן: אני אראה לך.

מאיר כהן: מי נכנס לבית הספר?

מאיר כהן: הנה, בבקשה.

מאיר כהן: שימו לב.

מאיר כהן: הסכם.

מאיר כהן: חוזה בעקבות מכרז שנחתם ב-8 במאי 2016 בין מינהל רישוי בקרה ואכיפה והחשב של משרד החינוך.

<מיכל כהן: נכון.

מאיר כהן: עם חברת א.

מאיר כהן: חיימוביץ.

יעקב מרגי: זה מכרז אכיפה.

יעקב מרגי: זה חוזה אכיפה.

מאיר כהן: מתוך המכרז הזה אני קורא את דף התקנון של המכרז.

<מיכל כהן: יש כאן שני מכרזים.

מאיר כהן: למה אלה שני מכרזים?

יעקב מרגי: אומרת לך המנכ"לית.

מאיר כהן: אז מה אם היא אומרת לי?

מאיר כהן: אני מכבד אותה אבל אלה התקנות של המכרז.

מאיר כהן: אני קורא מדף התקנות: בחינת קיום או אי קיום משאבי ביצוע.

<מיכל כהן: זה עניין של עובדה כתובה, נכון?

<מיכל כהן: יש כאן מכרז בקרה שאתה מחזיק אותו ומקריא ממנו.

<מיכל כהן: תקרא אתי כדי שאני לא אגיד סתם.

<מיכל כהן: ביצוע בקרה מקיפה בבתי הספר.

מאיר כהן: נכון.

<מיכל כהן: זאת בקרה.

<מיכל כהן: ביצוע אימות נתונים בנוגע למערכת החינוך.

<מיכל כהן: זאת אכיפה של דודי וזאת בקרה של אלון.

<מיכל כהן: שני הדברים האלה הם שונים.

יעקב מרגי: נפרדים.

יעקב מרגי: מיצינו את הנקודה הזאת.

<מיכל כהן: אני לא משקרת.

מאיר כהן: אני לא אמרתי שאת משקרת.

מאיר כהן: אני עדיין נאחז במה שאני אומר וכמה שאתם תדברו, זה רק עושה את העניין להרבה יותר אפור והרבה יותר לא טוב.

מאיר כהן: יש כאן חוסר אמון במנהלים וחוסר אמון במפקחים וחוסר אמון בהורים ואתם יודעים מה?

מאיר כהן: עכשיו אני מבין שיש גם חוסר אמון בראשי הערים.

מאיר כהן: בכלל, רחמנא ליצלן, הולכים לשלם כסף כי אנחנו ראשי הערים לוקחים בתי ספר והופכים אותם לקיוסקים.

יעקב מרגי: היו דברים מעולם.

מאיר כהן: אז היה מקרה אחד.

מאיר כהן: מזה אתה מקיש על הכלל?

<מיכל כהן: חס וחלילה.

מאיר כהן: מזה אתה מקיש על הכלל?

מאיר כהן: אז היה מנהל בית ספר גם בחינוך הלא מוכר, מנהל בית ספר שדיווח על עשרים תלמידים.

מאיר כהן: קח אותו לכלא אבל מזה להקיש על אחרים?

יעקב מרגי: איך אני אעלה עליו?

מאיר כהן: אני אומר לך תפרק את הפיקוח.

מאיר כהן: אדוני, אני הייתי איש משרד החינוך.

מאיר כהן: לשם מה יש לכל בית ספר עשרים מפקחים?

מאיר כהן: תזרוק אותם.

באסל גטאס: אני חושב שאם המערכת בכללותה צריכה ביקורת, וברור שהיא צריכה ביקורת, במגזר הערבי היא צריכה כפליים.

באסל גטאס: אני יודע שיש בתוך בתי הספר, הלוואי והייתם מבקרים אותם נכון, שזאת תעשייה, במיוחד הטיולים.

באסל גטאס: אתם לא יודעים כמה מנהלי בתי ספר יש להם חשבונות בנק והם מנהלים חשבונות בנק פרטיים רק לנושא ההסעות, הנסיעות, המכרזים, אוטובוסים ומשלמים.

באסל גטאס: אני יודע על זה כי הייתי גם סגן ראש עיר והייתי אחראי על מערכת החינוך וניסיתי למנוע את החלטורות האלה כאשר יש למנהל כאילו כיס קטן.

באסל גטאס: כמובן אין לנו ועדי הורים.

באסל גטאס: כמובן יש לנו את הצד הפוליטי, שרוב המנהלים מונו בזמנו והם קרובים ומקורבים גם לשב"כ וקשה לתפוס אותם או קשה להשפיע עליהם והם שמים את עצמם מעל המערכת.

יעקב מרגי: תרשה לי.

יעקב מרגי: אני רוצה לקדם בברכה קבוצת נשים מירקא.

יעקב מרגי: הן חברות בקורס העצמת נשים.

יעקב מרגי: ברוכות הבאות.

יעקב מרגי: אתן רואות את התהליך הדמוקרטי במדינת ישראל.

באסל גטאס: אני חושב ש-שישים-שבעים אחוזים מהמכרז הייתם יכולים בכלל לוותר עליהם אם המערכת הייתה מנוהלת ומתקדמת טכנולוגית בצורה שגם מספר התלמידים, גם נוכחות, בכלל מי היום הולך ועוקב?

באסל גטאס: הכול היום בבתי הספר דיגיטלי והעולם מתקדם כך שאת בכלל לא צריכה פיקוח על בית הספר או ביקורת.

באסל גטאס: בית הספר, המערכת שלו עדיין מפגרת.

באסל גטאס: אני יודע שיש לכם את המערכת, אני בדקתי אותה.

באסל גטאס: מערכת מנב"ס אבל היא מהמאה הקודמת אבל היא גם מהמאה הקודמת מבחינת יכולות.

באסל גטאס: היום לשלוט ולדעת היכן התלמיד נמצא בכל דקה, אם יש לו כרטיס מגנטי ולראות אם הוא באמת בכיתה ואם המורה הגיע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יוסי וסרמן, בבקשה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אולי יקשיבו לנו?

יעקב מרגי: אחרי וסרמן אני אשבור את הכלל של אחד-אחד.

<יוסי וסרמן: אדוני היושב ראש, המנכ"לית, מכובדיי.

<יוסי וסרמן: חברת הכנסת וחברי הכנסת.

<יוסי וסרמן: אני מוחה על דברי חבר הכנסת המכובד שלכאורה הטיל דופי במנהלי בתי הספר שעושים קופות פרטיות וכולי.

יעקב מרגי: לא כולם.

יעקב מרגי: הוא לא אמר כולם.

<יוסי וסרמן: אם אחד עושה, צריך להעניש אותו.

יעקב מרגי: הוא דיבר על אותו אחד.

באסל גטאס: אני דיברתי במיוחד על נושא הטיולים.

באסל גטאס: לא אמרתי את זה על כל דבר.

יעקב מרגי: הוא דיבר על אותו אחד ואני אומר לך כל הכבוד לחברי הכנסת שדורשים את הבקרה הזו.

<יוסי וסרמן: אני מגן בכל כוחי על המנהלים הערבים והיהודים והדרוזים וכולם עושים עבודתם נאמנה.

<יוסי וסרמן: טוב שיש פיקוח.

באסל גטאס: הדרוזים הם ערבים.

באסל גטאס: תפסיקו במשרד החינוך לחלק אותנו.

באסל גטאס: אתה לא יכול לשבת כאן ולהגיד ערבים ודרוזים.

באסל גטאס: הדרוזים הם ערבים.

באסל גטאס: תתביישו לכם.

יעקב מרגי: אני יכול לשאול אותך שאלה?

<קריאה: הם צריכים להגדיר.

<קריאה: לא אנחנו.

<קריאה: הם יגדירו את עצמם ולא אנחנו.

באסל גטאס: הם מגדירים את עצמם כערבים.

יעקב מרגי: באסל גטאס, אני אקרא אותך לסדר.

באסל גטאס: אם הוא לא היה איש חינוך, לא הייתי מתפרץ.

יעקב מרגי: אתה בקיא בכל מכמני וגווני החברה הישראלית?

יעקב מרגי: גם אני עד שלא צעקתם שמונים פעם, לא הבנתי.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו באו"מ שהולך לקבל החלטות?

יעקב מרגי: תודה על הרגישות שלך.

יעקב מרגי: הבנתי.

<יוסי וסרמן: כשנחשפנו לכתבה של כתב ערוץ 10 על חקירה שחוקרים את מנהלי בתי הספר, עלינו מיד למר גור וקיבלנו הסבר ממנו.

<יוסי וסרמן: פנינו למנכ"לית משרד החינוך וקיבלנו מסמך כתוב שלא היה כדבר הזה ולא יהיה כדבר הזה.

<יוסי וסרמן: אנחנו הרי לא נוכל לחיות ולו יום אחד כארגון עובדים שמייצג את המורים, את המנהלים ואת הגננות כשחוקרים את מנהלי בתי הספר על ידי חוקרים שמשרד החינוך שולח.

<יוסי וסרמן: נאמנה עלי ועל שרה, יושבת ראש ארגון המנהלים שיושבת כאן לימיני, נאמנים עלינו דבריה של המנכ"לית בכתב, במסמך שהיא כתבה לי, במסמך שהיא כתבה לכלל מנהלי בתי הספר שאין כדבר הזה.

<יוסי וסרמן: היות וחבר הכנסת מאיר כהן אצלי הוא אחד המכובדים ביותר במשך שנים רבות, אני צריך לבחון את המכרז ולראות את הניסוח שלו על מנת שגם חבר הכנסת כהן יהיה מרוצה ממה שכתוב במכרז.

<יוסי וסרמן: אבל זה שדבריך נאמנים עלי, אני אומר שאכן כך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המסמך שלך הועבר לוועדה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם קיבלתם את המסמך שהמנכ"לית העבירה אליו?

<יהודית גידלי: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על חברי הוועדה.

יעקב מרגי: קיבלנו את זה בקובץ שהמנכ"לית נתנה לנו.

יעקב מרגי: תוכל לראות את זה גם אתה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב ראש, האמת היא שאני מצטרף לקודמיי שאמרו שזה פחות או יותר פוגע באמון בין משרד החינוך לבין עובדיו שהם מנהלים או מפקחים.

טלב אבו עראר: אין צורך לשלם כפול ולהעסיק מומחים וליצור מצב כאילו מהצד הזה מנהלים ומפקחים ואנשי צוות ואנשי ביצוע ובמקביל להעסיק גוף בקרה שעולה למדינה הרבה כסף.

טלב אבו עראר: אני פונה בשאלה לגברתי המנכ"לית.

טלב אבו עראר: הרי המגזר הבדואי, הערבי-בדואי בנגב, סובל במערכת החינוך שלו.

טלב אבו עראר: גברתי יודעת שיש 5,200 תלמידים בגילי שלוש עד חמש ללא מסגרת.

<מיכל כהן: שלא מגיעים.

טלב אבו עראר: האם לא כדאי להפעיל גוף בקרה על כמות כל כך גדולה, על נתון כל כך חמור שמשרד החינוך הוא בעצמו מודה והוא מציין את זה בדוח שלו?

טלב אבו עראר: הידעת גברתי המנכ"לית שיותר משבעים אחוזים מהתלמידים במגזר הבדואי בנגב מוסעים ללא ביקורת וללא השגחה?

טלב אבו עראר: דיברתם על האוכל.

טלב אבו עראר: גם לגבי האוכל שם, יש היעדר ביקורת בבתי הספר ובגני הילדים.

טלב אבו עראר: אולי לא נעשה ביקורת קולקטיבית אלא כל עניין לגופו.

טלב אבו עראר: היכן שיש שחיתות, היכן שיש רמאות, תיעשה ביקורת.

טלב אבו עראר: הרי ברוב המוסדות במדינה הרבה שחיתות.

טלב אבו עראר: כמעט כל המשרדים הממשלתיים מושחתים.

טלב אבו עראר: אבל מה, בתי הספר, היכן שיש שחיתות, שם נפעיל גוף בקרה.

טלב אבו עראר: אי אפשר להתחמק.

טלב אבו עראר: מאיר כהן אומר שזה המכרז ואת מנסה לעשות קוסמטיקה לעניין, כאילו זאת בקרה.

יעקב מרגי: היא לא מנסה.

יעקב מרגי: היא אומרת את העובדות.

טלב אבו עראר: הרי מנהל בית הספר הוא עובד שלכם.

יעקב מרגי: לא כולם.

יעקב מרגי: אני אספר לך סיפור על זמני, על חשבון זמני, סיפור שאני נחשפתי אליו.

יעקב מרגי: מוסד, מנהלת בית ספר שהחזיקה את השמרטפית של הילדים שלה משעות הוראה.

יעקב מרגי: אתה יודע את זה?

טלב אבו עראר: בסדר.

טלב אבו עראר: קרה מקרה אחד.

יעקב מרגי: אחד מעיד על הכלל.

יעקב מרגי: כך זה אצלי.

יעקב מרגי: אני לא פרנואיד אבל אחד מעיד על הכלל, אם אני לא מבקר.

יעקב מרגי: אם אני מבקר, אם אני עושה בדיקה מדגמית, זה כלל בבקרה ובפיקוח.

יעקב מרגי: אם אתה עושה בדיקה מדגמית, אחד לא מעיד על הכלל.

יעקב מרגי: אם אתה זורק ולא בודק היכן נופלת האבן, אחד מעיד על הכלל.

טלב אבו עראר: אבל לא בצורת בילוש.

יעקב מרגי: אין בילוש.

יעקב מרגי: היא אומרת לך שאין.

טלב אבו עראר: אני מצטרף למשפט שאמר חברי מאיר כהן.

טלב אבו עראר: אם אני הייתי מנהל, לא מרשה אפילו למי שלובש מדים להיכנס בלי אישור שלי.

טלב אבו עראר: בושה שיבלשו אחרי ואני מנהל בית ספר.

טלב אבו עראר: מדהים.

יעקב מרגי: מה מדהים?

יעקב מרגי: איך הגעת למדהים?

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה אדוני היושב ראש.

איציק שמולי: יש לי שלושה דברים קצרים לומר.

איציק שמולי: האחד, גם אם המנכ"לית עשתה כאן הבהרה בין שלושה רבדים של רגולציה, בסופו של דבר התחושה היא – לפחות בחלק מהמקרים – שהיד קלה מדי קלה על ההדק, ביותר מדי פעמים וביותר מדי מקומות.

איציק שמולי: כך זה לפחות נראה לי ולא באתי מהבית לדיון הזה עם איזושהי עמדה.

איציק שמולי: יש מקומות בהם מוותרים מהר מדי על האופציה של האמון והשיתוף של המורים ושל פרטנרים שיכולים להיות בתוך המערכת והולכים ישר למחוזות של פיקוח, בילוש, בקרה, איך שתרצי להגדיר את זה.

איציק שמולי: התחושה היא אותה תחושה.

איציק שמולי: שנית.

איציק שמולי: אני לא רוצה לחשוב בהתייחס למה שאמר חברי מאיר כהן אם אני מנהל בית ספר ומגיעים אלי לתוך בית הספר ולהסתובב אנשים, גם אם זה לבדוק כל מיני דברים שלא קשורים לפדגוגיה, התחושה שלי כלפי מערכת החינוך לא הייתה טובה.

איציק שמולי: הדבר השלישי ואולי המשמעותי מכולם, וטלב נגע בזה.

איציק שמולי: אני יושב כאן כמעט בכל הדיונים.

איציק שמולי: אני רוצה לתת רק שלוש דוגמאות.

איציק שמולי: הסעות, חינוך מיוחד ותשלומי הורים.

איציק שמולי: על כל אחד מהנושאים האלה היו בוועדה, רק בשנה האחרונה, שלושה או ארבעה דיונים.

איציק שמולי: אתם צריכים בקרה כדי לדעת שיש שם בעיות?

איציק שמולי: הנה, אני מניח שהבקרים אומרים לכם שיש הרים של בעיות בכל הנושאים האלה.

איציק שמולי: מה קרה מתחילת השנה?

איציק שמולי: מה קרה?

איציק שמולי: מה קרה בחינוך המיוחד?

איציק שמולי: מה קרה בתשלומי הורים?

<מיכל כהן: הרבה.

איציק שמולי: בחינוך המיוחד לפני שבוע ישבו נציגי המשרד ואמרו שפחות או יותר, חוץ מההתנהלות השוטפת, לא היה שינוי וגם לא הולך להיות שינוי בקיץ.

איציק שמולי: אני אומר לך, אני מבין את הצורך כמובן לדאוג לקופה הציבורית וזה בסדר גמור, שגם ינוצל עד השקל האחרון וינוצל כמו שצריך, אבל התחושה היא שמילא יש רגולציה ואנחנו לא שלמים על הדרך שהיא נעשית, אבל בנושאים הכואבים באמת, אם זה היה מביא לתוצאות אחרות, יושבת כאן חברת קדימה מדע שחיה על האולימפוס, לא סופרת את חברי הכנסת, לא את ועדת החינוך ולא את אף אחד.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי היא יודעת שלא משנה עוד כמה תלונות יגיעו מהבקרים, מהאחים של הבקרים, מהאחיות של הבקרים על התפקוד שלהם, הם יישארו גם במכרז הבא והבא והבא והבא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין.

חנין זועבי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

חנין זועבי: אולי התגובה של חברי הכנסת הערבים הפתיעה, או לא, את מנכ"לית משרד החינוך.

חנין זועבי: אנחנו כן צריכים בקרה בהרבה תחומים.

חנין זועבי: באכיפה.

חנין זועבי: אני מסכימה עם באסל ועם טלב.

יעקב מרגי: לא לחינם החרדים והערבים מסכימים עם הבקרה.

יעקב מרגי: צריך לומר את זה ביושר.

חנין זועבי: אבל קורה כאן משהו מאוד מסוכן.

חנין זועבי: כאשר אנחנו לא מפרידים בין הצד שאולי גורם חוץ נכנס לתמונה כמו הסעות, כמו מפעל ההזנה, כמו ספרי לימוד, שם לחשוב על מנגנון של בקרה כי זה לא משהו פדגוגי שמתנהל בתוך הזירה הבית ספרית, בתוך התחום.

חנין זועבי: יש מכרזים וגורמי חוץ וצריכים לבקר את גורמי החוץ אבל לא על מה שנעשה בתוך בית הספר.

חנין זועבי: קשה לי עם הכעס של חבר הכנסת מאיר כהן כאשר הוא לא מקשר את זה, האח הגדול, כאשר הוא נכנס לבית ספר וכאשר לא תואם את הקונטקסט הכללי של רדיפה.

חנין זועבי: של ריגול.

חנין זועבי: של תיקים של חברי כנסת שיש במשטרה.

חנין זועבי: זה תואם את האווירה.

חנין זועבי: אז כאשר יש את חוק הטרור ואת חוק העמותות, לא כועסים כל כך.

חנין זועבי: וכאשר הלוגיקה הזו נכנסת לבית הספר, עוקבת ורודפת אחרי מנהלים ואחרי מורים, פתאום יש כעס אצל חברי הכנסת.

חנין זועבי: זה תואם אווירה כללית.

חנין זועבי: זה תואם את זה שאין פרטיות ואין ערך לחופש האדם ורוצים להכניס את האח הגדול לכל פינה ופינה ולכל זווית וזווית.

חנין זועבי: למה זה כשר בחוק הטרור ובכל מיני חוקים ופתאום זה לא כשר במכרז הזה?

יעקב מרגי: כי יעקב מרגי יושב ראש ועדת החינוך.

חנין זועבי: זה תואם את רוח האווירה הפוליטית.

חנין זועבי: יש לי הצעה אופרטיבית שהיא היחידה ההגיונית והיא להפריד בין התחום הפדגוגי שאת צריכה לסמוך על המנהלים, את צריכה לחזק ערכים של דמוקרטיה ושל אמון ושל ביטחון במערכת החינוכית.

חנין זועבי: את לא יכולה להכניס חוקרים להסתובב בחופשיות בין הכיתות ובין התלמידים.

חנין זועבי: לתלמידים, בסדר, מי שמרגל אחרי, זאת סצנה טבעית.

חנין זועבי: השוטר, גם זאת סצנה טבעית.

חנין זועבי: אי אפשר להכניס כך מין של ריגול וזה מין של ריגול.

חנין זועבי: צריכים לחזק את הבקרה אבל בתוך בתי הספר, בתחום הפדגוגי, צריכים לחזק את הבקרה של משרד החינוך ואין להפעיל בקרה על תחומים שהם גורמי חוץ כמו הזנה, הסעות וכולי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב ראש, כבוד המנכ"לית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה לדעת מה תוצאות הבדיקה אלא מה עושים עם התוצאות האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפריע לי המשפט שענית לחבר הכנסת טלב אבו עראר שאמר שיש 5,200 תלמידים שאין להם מסגרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרת שהם לא מגיעים.

יעקב מרגי: היא יודעת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא אמרה שהיא יודעת ואמרה שלא מגיעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הבדל גדול בין לא מגיעים לבין שאין להם מסגרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הבדל גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשיש לו את המסגרת והוא לא מגיע אליה, יש הבדל גדול.

יעקב מרגי: יש מסגרת והם לא מגיעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק, אבל אין את המסגרות האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חסרות להם המסגרות ולזה רציתי לקבל תשובה מה עושים עם זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה סטטיסטיקה ולא רוצה לשמוע נתונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שזה לא מעניין, זה כן מעניין, אבל מה שמעניין יותר זה מה עושים עם הממצאים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הגשתי שאילתה לגבי תזונה של ציל"ה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברת גם על תזונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני תושב טייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו שני מקרים והגשתי שאילתה לגבי תזונה כאשר האוכל שהגיע היה מקולקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התשובה שקיבלתי הייתה שיש מכרזים, יש אנשים שמכינים את האוכל, עושים את הבקרה, בודקים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שאלתי שאלה פשוטה והיא איפה עושים את הבדיקה, בבית הספר או בגן או במטבח בו מכינים את האוכל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא קיבלתי תשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם המכרזים שלכם, את מדברת על בקרה, לא יכול להיות שמסיעים את האוכל מפתח תקווה לטייבה בטרנזיט שלא מותאם למעבר אוכל וזה מגיע עם ההסעה – ואני מדבר על שנת הלימודים הזו שמסתיימת עכשיו – והאוכל מגיע מקולקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראיתי אפילו תשובה מסגן השר לשאילתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא התחמק מהשאלה היכן עשו את הבקרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כשעושים את הבקרה, אני רוצה לדעת מה עושים עם הממצאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מקובל עלי העניין של חוקרים פרטיים שנכנסים לתוך בית הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אני הולך לבדוק נושא מסוים, לפחות שזה לא יהיה בגלל שלא שישנתי בלילה וחלמתי חלום ופתאום אני בא ובודק אלא צריכים להיות ממצאים מסוימים, יש תופעה, יש שכיחות של תופעה מסוימת שמחייבת בדיקה ולפי הבדיקה אני שואל שוב מה עושים עם הממצאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה שתתייחסי במיוחד ל-5,200 התלמידים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברת שרה ישראלי.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<שרה ישראלי: אני יושבת ראש ארגון המנהלים היסודיים בהסתדרות המורים.

<שרה ישראלי: אני חושבת שבמשך חמש שנים גם מיכל, את הייתה סמנכ"לית וגם אחריה, לא הפסיקו לשמוע טענות ומענות - מהסתדרות המורים בכלל וממני בפרט כמנהלת לשעבר - בנושא הבקרה.

<שרה ישראלי: אני חושבת שקודם כל עצם העובדה שאתם רואים שאף מנהל לא התפטר, כנראה החוקרים לא מגיעים לבית הספר.

<שרה ישראלי: אני באופן אישי, מעבר לעבודה עם משרד החינוך, ליוויתי כמה בתי ספר כדי להיות צמודה לבקרה, חלק בתיאום וחלק לא בתיאום.

<שרה ישראלי: לא הודעתי למשרד החינוך שאני הולכת לראות.

<שרה ישראלי: קיבלתי אישור ממנהל בית הספר.

<קריאה: לראות את הבקרה.

<שרה ישראלי: לראות את הבקרה הלכה למעשה.

<שרה ישראלי: חוקרים לא היו שם .

<שרה ישראלי: לכיתות המנהלים לשעבר לא נכנסו.

<שרה ישראלי: רוב הבקרה התנהלה בחדרו של המנהל או המנהלת כאשר המנהל הוציא את כל המסמכים מהמחשבים שגם על זה היו לנו שנים רבות דיונים שסוף כל סוף נעבוד כמו במאה ה-21.

<שרה ישראלי: ציפיתי גם בראיונות של מורים ואגב, גם מהם יש למשרד מה ללמוד בנושאים כמו פיתוח מקצועי וכולי.

<שרה ישראלי: אני רוצה לומר לכם שבאותו יום דיברתי עם כמאתיים מנהלים – יוסי ואני יצאנו שנינו ממקומות כדי לשוחח עם מנהלים – ואחרי שבדקנו את העניין, אף מנהל לא התפטר, לאף מנהל לא נכנס חוקר כי אם היה חוקר נכנס, יוסי או אני היינו יודעים על כך ובטח לא היינו מסכימים עם מה שקורה.

<קריאה: זאת נחשבת עדות לטובת הביקורת או נגד הביקורת?

<שרה ישראלי: אני אומר לך.

<שרה ישראלי: אני כמנהלת, בעיקר בעידן של הניהול העצמי, מאוד מאושרת שבסופה של בקרה אומרים לי: גברת ישראלי, את זכה, הכול אצלך נפלא.

<שרה ישראלי: בסופו של דבר יש דברים שאני גם לומדת מזה.

<שרה ישראלי: כן, אני חושבת שכשנותנים תקציבים במדינת ישראל, אגב, גם אני כמנהלת ביקרתי מורים, גם אני כמנהלת נכנסתי לראות שהוא עושה שיעורים פרטניים, שהוא עושה דברים אחרים.

מאיר כהן: צר לי שאת מדברת כאן, יושבת ראש ארגון המנהלים.

<שרה ישראלי: לא סתם אני מדברת כך.

מאיר כהן: כנראה כולכם אתה.

מאיר כהן: כך את מדברת?

<שרה ישראלי: אני חושבת שבמדינת ישראל אפשר עוד להגיד מה שרוצים וחושבים.

מאיר כהן: נכון.

מאיר כהן: זה הכעס הגדול.

מאיר כהן: חוקרים לא צריכים להיות בשום מעגל במערכת החינוך.

מאיר כהן: רק אם יש עבירה פלילית, קחו אותם למשטרה.

מאיר כהן: את נציגת המנהלים מסכימה שגם אם זה לא במעגל הראשון אלא במעגל השני והשלישי.

יעקב מרגי: היא אמרה.

<מיכל כהן: אין חוקרים בבתי הספר.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: עובדה שיש חוקרים.

<מיכל כהן: אין עובדה.

יעקב מרגי: ארגון ההורים הארצי.

יעקב מרגי: רבותיי, כולנו גם הורים, בכל אופן חלקנו.

יעקב מרגי: כמה נתקלנו בתופעה הזו שילדים מגיעים הביתה שלוש-ארבע שעות לפני הזמן בגלל זה שמורה לא הגיע או התבטל שיעור.

יעקב מרגי: זה יכול לקרות פעם בזמן כלשהו.

יעקב מרגי: לאחרונה התופעה הזו בבתי ספר מסוימים קורית לעתים קרובות.

יעקב מרגי: אם לא יהיה פיקוח ובקרה - - -

מאיר כהן: סליחה, אדוני, משרד החינוך – וצר לי להגיד את זה, אני חלק מהמשרד הזה – בזמן האחרון מתפתחת תופעה ששנת הלימודים מסתיימת חודשיים לפני.

מאיר כהן: תבדקו.

יעקב מרגי: גם זה.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, פיקוח זה לא חוקרים.

יעקב מרגי: לא חוקרים.

יעקב מרגי: רבותיי, כדי להבהיר.

יעקב מרגי: מבחינתי גם בסיכום אני אומר שאני לוקח את הדברים בצורה חד משמעית.

יעקב מרגי: לא היו חוקרים, אין חוקרים ולא יהיו חוקרים בבתי הספר.

יעקב מרגי: זה יהיה בסיכום וזאת גם התחייבות של המנכ"לית ונחה דעתם של הנציגים, גם של מזכ"ל הסתדרות המורים וגם של יושב ראש המנהלים.

מאיר כהן: אז תבטלו את המכרז.

<מיכל כהן: לא.

יעקב מרגי: אני צריך את החוקרים הפרטיים האלה לטובת חנויות המזון, לטובת חנויות הספרים.

מאיר כהן: שיגדירו את זה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אל תפריעו לי.

מאיר כהן: זה לא הניסוח של המכרז.

יעקב מרגי: יש שני מכרזים.

יעקב מרגי: יש מכרז לבקרה ומכרז לאכיפה.

יעקב מרגי: לכן אני לא פותח את זה.

יעקב מרגי: אתם פותחים את זה כאילו זה נתון למשא ומתן.

יעקב מרגי: לא היה, לא יהיה ולא ניתן שיהיה וזה יופיע בסיכום.

יעקב מרגי: ארגון ההורים הארצי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משפט אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה בקשר לעניין של הנוכחות של הילדים והיעדרותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לקראת סוף חודש הרמדאן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם בודקים מה קורה בבתי הספר הערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יודעים שרק בין עשרים לשלושים אחוזים מהתלמידים מגיעים ואז לא לומדים כלום והמורים מקבצים כמה כיתות לתוך כיתה אחת?

<מיכל כהן: אני קצת מבולבלת.

<מיכל כהן: פעם אחת אתם אומרים לי למה אני בודקת ופעם שנייה אתם שואלים אותי למה אני לא בודקת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את פשוט בורחת מהתשובה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: היא תענה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חד משמעית את בורחת מהשאלה שלי.

יעקב מרגי: היא תענה לך.

יעקב מרגי: ארגון הורים ארצי.

<איריס הרינג: ראשית, אני מבקשת לומר שאני דוברת של פורום ועד הורים יישובי.

<איריס הרינג: כרגע אנחנו מייצגים אותם.

<איריס הרינג: כדאי שבאמת ניכנס ברמה פורמלית.

<איריס הרינג: פורום ועד הורים יישובי.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: סמנטיקה.

<איריס הרינג: אני מבקשת שהמשרד יבהיר לגבי מה שנאמר בהצעה לדיון כאשר היה כאן ציטוט לגבי מעקב אחרי ההורים.

<איריס הרינג: איפה אנחנו נמצאים כאן בתוך הנישה הזאת?

<איריס הרינג: למה אנחנו נמצאים בתוך הנישה?

יעקב מרגי: את רוצה שיעקבו גם אחריכם?

<איריס הרינג: לא.

<איריס הרינג: נאמר שעוקבים גם אחרינו ורציתי לדעת איפה זה עומד מבחינת משרד החינוך ולמה זה בעצם שם.

<איריס הרינג: אנחנו נותנים ומאוד משתדלים לתת את האמון שלנו במנהלי בתי הספר שלנו.

<איריס הרינג: אנחנו משתדלים לעבוד אתם בשיתוף פעולה ולהאמין שהם באמת עושים את העבודה כראוי ושהמפקחים - ובאמת הוקם מנגנון לתפארת – עושים את העבודה שלהם.

<מיכל כהן: דובר על תשלומי הורים.

<מיכל כהן: לא דובר על מעקב אחר הורים.

<איריס הרינג: אני הבנתי שזה גם מעקב אחרי הורים.

<איריס הרינג: גם אני קראתי את זה.

<איריס הרינג: אם זה אחרת, אני אשמח שתתקני אותי.

<איריס הרינג: אני מבקשת לדעת למה המפקחים לא עושים את העבודה שלהם מבחינת ההורים.

<איריס הרינג: אנחנו רוצים לתת את האמון המלא גם במפקחים, גם במנהלי בתי הספר ואנחנו חושבים שיש לתת בהם את האמון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גב לחינוך.

<קריאה: דרך אגב, זאת הייתה איריס מכפר תבור.

<איריס הרינג: אני יושבת ראש הנהגת ההורים בכפר תבור.

<איציק בלוי: אני מארגון שנקרא גב לחינוך, העורף של מנהלי בתי הספר.

<איציק בלוי: זה ארגון של משפחות המנהלים ולא של המנהלים עצמם.

<איציק בלוי: אני מדבר על בתי ספר ממלכתיים, ותסלח לי הסתדרות המורים אבל לפני 12 שנים היה דיון בוועדת החינוך של הכנסת על תפקיד המנהל.

<איציק בלוי: סיפר שם זאב דורות, יושב ראש תא המנהלים של הסתדרות המורים, שמשרד החינוך והסתדרות המורים לקחה חברה שקראו לה אמנטיל, שני הגורמים שילמו לה הרבה כסף ועשו צפייה כמה שעות המנהל עובד ובדקו את העבודה שלו.

<איציק בלוי: מאז נוספו למנהל עוד שתי רפורמות ענקיות שלא לקחו אותן בחשבון – הניהול העצמי ואופק חדש.

<איציק בלוי: בניהול העצמי נתנו למנהלים מיליון שקלים בלי לתת להם מנהל חשבונות והיום המנהל גם מנהל חשבונות, הוא גם עושה מכרזים, הוא הכול.

<איציק בלוי: באופק חדש אמרו לו שלכל אחד מהמורים יש שש שעות שהוא אמור לתת פרטניות.

יעקב מרגי: הוא מקבל גמול ניהול?

<איציק בלוי: הוא מקבל משכורת של מנהל שהיא פחותה ממשכורת של מורה ועל זה נעשה דיון נוסף, אם תסכים, כי זה משהו מטורף.

יעקב מרגי: מפליא אותי מה שאתה אומר.

<איציק בלוי: זה חד משמעית.

<איציק בלוי: המנהל מקבל 26 אחוזים פחות ממורה אבל אנחנו נדבר על זה בהזדמנות.

<איציק בלוי: זה הדף של הבקרה והפיקוח.

יעקב מרגי: שהיה אז.

<איציק בלוי: לא.

<איציק בלוי: זה של היום.

<איציק בלוי: הם אומרים מה הם הולכים לבדוק אצל המנהל.

<איציק בלוי: זה לא קשור לא לחרדים ולא לערבים ולא לכלום.

<איציק בלוי: כאשר כותבים תקן שעות, ביצוע בפועל על ידי המורים פרונטלי, פרטני ושהייה, מצפים מהמנהל שהוא ידע אם המורה ברח או לא ברח.

יעקב מרגי: מי צריך לדעת אם לא המנהל?

<איציק בלוי: תן למנהל את הכלים.

<איציק בלוי: אתה לא יכול להוסיף לו אופק חדש, להוסיף לו דברים אחרים ולא לתת לו את הכלים.

<איציק בלוי: אני עשיתי כאן חשבון לפיו היום מנהל צריך - - -

<מיכל כהן: רגע, מה אתה אומר שהוא לא אמור לדעת?

<איציק בלוי: אני אומר שהוא אמור לדעת את כל הדברים האלה.

יעקב מרגי: בהסכמים הקיבוציים שעשתה הסתדרות המורים וארגון המורים, הם לא לקחו בחשבון את הדברים האלה?

<איציק בלוי: לא לקחו את הדברים האלה.

יעקב מרגי: והם מייצגים את המנהלים?

<איציק בלוי: את משפחות המנהלים, לא.

יעקב מרגי: עזוב משפחות.

<איציק בלוי: אני מייצג את משפחות המנהלים.

<איציק בלוי: שמעתם כאן את שרה ישראלי, היא בעד שייכנסו.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש משפחות השוטרים, משפחות אנשי קבע, ועכשיו יש גם משפחות המנהלים.

<איציק בלוי: עוד מילה אחת, כבודו.

<איציק בלוי: אנחנו עשינו חשבון לגבי שעות העבודה שנדרשות היום ממנהל.

<איציק בלוי: משרד החינוך עשה את הבדיקה ואז יצא שמנהל יסודי עובד 72 שעות שבועיות בפועל.

<איציק בלוי: היום אנחנו עושים חשבון שזה מגיע ל-181 שעות.

<איציק בלוי: זה בלתי אפשרי לבקר מישהו שאין לו כלים לעבודה שלו ובטח שלא לבקר אותו בצורה כפי שמבוקרת כיום, שבאים למורים ושואלים את המורים האם מנהל בית הספר שלך הוא נוכל.

<איציק בלוי: זה לא היה אף פעם וזה התחיל רק בזמן האחרון.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: אני בא בידיים נקיות ואין לי דעה.

יעקב מרגי: מאז הטילו עליהם משימות נוספות, יש מנהל בית ספר שהתפטר והעדיף להיות מורה?

<איציק בלוי: כן.

יעקב מרגי: כמה כאלה אתה מכיר?

<איציק בלוי: לא התפטר.

<איציק בלוי: עד לפני חמש שנים, לפי חופש המידע שאני קיבלתי, שמונים מנהלים כל שנה עזבו את בתי הספר.

<איציק בלוי: אני מדבר על היסודיים בלבד.

<איציק בלוי: היום עוזבים 160.

יעקב מרגי: ניתחת למה הם עוזבים?

<איציק בלוי: אני מבקש מהוועדה או ממשרד החינוך שהם ינתחו את זה.

יעקב מרגי: ארגון המנהלים יבחן מה הסיבה לכך.

<איציק בלוי: השאלה האמיתית היא האם אנשים רוצים להיות היום מנהלי בתי ספר.

יעקב מרגי: נתת לנו עוד זווית.

יעקב מרגי: עוד פן.

יעקב מרגי: צריך לבחון את האוטונומיה שנותנים למנהלי בתי הספר.

יעקב מרגי: נציגות המורים.

<ארז טל: אני מתנועת המורים.

יעקב מרגי: מה זה תנועת המורים?

יעקב מרגי: עד עכשיו ידעתי שיש את ארז, את וסרמן ועוד צעירה שנלחמת.

<ארז טל: אל תדאג.

<ארז טל: יום יבוא.

<יוסי וסרמן: יום יבוא זה שיר.

<יוסי וסרמן: שיר יפה.

יעקב מרגי: תסביר לי מי אתם.

<ארז טל: אנחנו תנועה וולנטרית של מורים שמה שהיא רוצה לקדם – ואני חושב שהדיון הזה הוא בליבת הדברים שאנחנו מאמינים בהם – ולהשמיע את הקול של המורים.

יעקב מרגי: שאלה פרוצדורלית.

יעקב מרגי: אתם משלמים דמי חבר לארגונים?

<ארז טל: לארגונים, כן.

<ארז טל: אני לא יודע לייצג את עצמי משפטית כשיפטרו אותי.

<ארז טל: אני מסתבך סדרתי וזאת בעיה.

<ארז טל: זה המוניטין שלי.

<ארז טל: רציתי להתייחס לכמה דברים.

<ארז טל: בחלק מהדברים אני אגע או מאוד מסכים עם מנכ"לית משרד החינוך.

יעקב מרגי: שתי דקות.

<ארז טל: אני אהיה קצר.

<ארז טל: מבחינתנו הדוגמה של המכרז הזה, היה או לא היה, היא רק דוגמה קטנה למערכת שחוסר האמון בה הוא מובנה.

יעקב מרגי: בין מי למי?

<ארז טל: אני אומר.

<ארז טל: ביני לבין תלמידיי, ביני לבין מנהליי, בין מנהליי לבין מפקחיי.

יעקב מרגי: יש סלוגן שאומר שמה שהעובד שלך חושב עליך, זה בדיוק מה שאתה חושב עליו.

<ארז טל: נכון.

<ארז טל: יפה.

<ארז טל: אמרת בדיוק את העניין.

<ארז טל: אני אנסה גם להדגים את זה בחלק מהדברים אבל בבסיס זאת מערכת שמבוססת על אי אמון.

<ארז טל: אני אדגים בכמה דברים כדי להראות שהמעקב הזה כאילו לא הפיל – מבחינתנו המורים – אף אחד מהכיסא אלא רק איך אנחנו חווים את זה ביום יום שלנו.

<ארז טל: נתחיל מדוגמות קטנות.

<ארז טל: שמו לנו שעוני נוכחות בבית הספר.

<ארז טל: בסדר.

יעקב מרגי: הסכם.

<ארז טל: נכון.

יעקב מרגי: אותנו חינכו שהסכם מכבדים.

<ארז טל: הסכם מכבדים.

<ארז טל: אני רק רוצה להסביר את הדוגמה וגם להראות לך שזה בדיוק אי אמון בכל השדרה.

<ארז טל: הרי זה לא ששעון הנוכחות סופר לי את השעות ומתגמל אותי פר שעות.

<ארז טל: אני לא מקבל שכר שעתי.

יעקב מרגי: אני הייתי שר בתקופה בה הכנסנו את זה לנוהל עבודה כלפי סקטור מסוים, גם שם התקוממו.

יעקב מרגי: כל עובד שמשנים לו משהו, מתקומם.

יעקב מרגי: תנסה לא לקחת את זה לעימות אלא תנסה לקחת את זה למערכות שנתונות לביקורת ולדרישות של רף מסוים של בקרה.

יעקב מרגי: בא האוצר ואומר, אתם רוצים לשפר את השכר?

יעקב מרגי: אין בעיה, אני טוען שהרופאים לא עובדים, שהרבנים לא עובדים, המורים לא עובדים.

יעקב מרגי: האוצר בא ואומר, אתם רוצים?

יעקב מרגי: אני מוכן לשלם אבל אני רוצה בקרה.

יעקב מרגי: לא תמיד זה מחוסר אמון של המערכת.

<ארז טל: חלילה.

<ארז טל: אתה רוצה לשלם יותר, אני לא מאמין לך.

<ארז טל: תוכיח לי.

יעקב מרגי: אתה דיברת על המערכת שלך.

<ארז טל: בשנה שעברה – שוב, זה חוסר אמון כלפינו וגם המנכ"לית אמרה את זה – התלמידים צריכים לבוא חצי שעה לפני בחינת הבגרות ולהפקיד טלפונים, בגלל כל הדברים שנאמרו כאן.

<מיכל כהן: זה חוסר אמון?

<ארז טל: חד משמעית.

יעקב מרגי: זה ויכוח פילוסופי.

יעקב מרגי: אני לא מורה ואני אומר לך שאם אני נכנס לבחינה, שימו טלפונים בחוץ.

יעקב מרגי: אתה יודע שהשרים בממשלת ישראל מניחים את הטלפונים שלהם?

יעקב מרגי: מה, לא מאמינים לנו?

יעקב מרגי: אנחנו מרגלים מתנועת מצפן?

יעקב מרגי: שמים טלפונים בחוץ.

יעקב מרגי: ואתה חושב שאין הדלפות?

יעקב מרגי: הוא יוצא לשירותים והוא מספר הכול.

<ארז טל: אני באמת מצטער שאני חי בעולם טוב מדי אבל כנראה שאחרת לא הייתי הולך להיות מורה.

<ארז טל: אני מדבר בערכים בכיתה ואני מדבר בערכים בכל מקום בו אני נמצא.

<ארז טל: ערכים זה אמון.

<ארז טל: נכון, המערכת מבוססת על בגרויות, על מיצבים, על בוא אני אבדוק, על תכניות לימוד שיושבות לך ככה.

<ארז טל: עלי יש מפקח של בית הספר, מדריכי מקצוע, ואלה הגורמים החיצוניים.

<ארז טל: מעבר לכך יש לי מנהל, יש לי את הרכז ויש לי את הממונים הישירים עלי אבל אני צריך גם את כל המשרד מסביב.

<ארז טל: למה אני דוקטורנט צריך מדריך מקצוע?

<ארז טל: שאלה מעניינת.

<ארז טל: אני גם אתן תשובה.

<ארז טל: כי תכנית הלימוד היא על הפסיק, היא על האם היו גורמים למרד או הסברים למרד, האם אלה זרמים בציונות וכולי.

יעקב מרגי: תקשיב, זה ויכוח פילוסופי שאני נהנה ממנו.

<ארז טל: אני אומר למה זה לא ויכוח פילוסופי.

יעקב מרגי: תקשיב, אין לי זמן.

יעקב מרגי: עברת את שתי הדקות.

יעקב מרגי: זה ויכוח פילוסופי שאני נהנה ממנו ומוכן להשקיע בו זמן.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך, תאתגר אותנו.

יעקב מרגי: זה לא הוויכוח כאן היום.

יעקב מרגי: תכין מסמך מסודר, תארגנו מסמך מסודר.

<ארז טל: יש.

יעקב מרגי: עם תוכן ותביאו לי אותו.

יעקב מרגי: תאתגרו אותי לדיון ואני נכנס לזה.

יעקב מרגי: אל תעמיס על הפלטפורמה הזאת גם את הסוגיה הזאת.

<ארז טל: אין בעיה.

<ארז טל: ברשותך, משפט אחרון.

יעקב מרגי: אחרון לסיכום.

<ארז טל: כל דבר שיתבצע בשיתוף, יהיה בו אמון ויצטרכו פחות בקרה.

יעקב מרגי: אוטופיה.

יעקב מרגי: אתה מכיר את המילה אוטופיה, נכון?

<ארז טל: אמרתי לך, אני מורה.

<ארז טל: אני חי בעולמות האלה כי מורה עוסק בראוי ואני רוצה שמערכת החינוך תעסוק בראוי ולא במצוי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: המנכ"לית, אל תפתחי לי עכשיו דיון.

יעקב מרגי: גם אתה, מאיר.

יעקב מרגי: אני אתן לכם לומר סיכום בתנאי אחד והוא שלא פותחים שום דבר.

יעקב מרגי: יש הבהרה חד משמעית של המנכ"לית לגבי החוקרים ואני אקבע זאת גם בדברי הסיכום.

יעקב מרגי: הדברים הובאו גם בכתב.

יעקב מרגי: אם יש לכם משהו לומר מעבר לדיון הזה, בשמחה.

מאיר כהן: אני רוצה לומר משהו.

מאיר כהן: ראשית, אני שמח על קיום הדיון הזה כדי שיהיה ברור – ואני אומר זאת במיוחד לחבריי חברי הכנסת - שאני בדקתי לפני ולפנים.

מאיר כהן: אני חוזר על הדברים, ותקשיבו טוב החבר'ה ממשרד החינוך.

מאיר כהן: זה המכרז בין חברת החקירות - ואני מתעקש על חברת החקירות חיימוביץ – לבין משרד החינוך כאשר הנושא של המכרז לשמו החברה נשכרה הוא לא לחפש סוררים וכהנה וכהנה אלא, שימו לב, מעניין, ביצוע אימות נתונים במערכת החינוך.

מאיר כהן: שימו לב.

מאיר כהן: זה אתם.

מאיר כהן: האם משרד החינוך, כדי לבדוק ולאמת את הנתונים שלו, צריך חוקרים עם תעודה של חוקר?

מאיר כהן: אני שואל שתי שאלות תם.

מאיר כהן: האם אנחנו לא מסתפקים באמינות של המנהלים שלנו, גם אם יש בתוכם חבר'ה שסרחו?

מאיר כהן: מעט.

מאיר כהן: צר לי שאני לא שומע את זה מנציגת המנהלים.

מאיר כהן: האם אנחנו לא סומכים על המפקחים שלנו שגם אם יש בהם חלק כזה או אחר שהוא קצת עייף אבל אני מכיר אותם ואני סומך עליהם לגמרי?

מאיר כהן: האם אנחנו לא סומכים על מנהלי המחוזות שלנו שגם אם יש בתוכם כאלה שעייפים, אבל אני מכיר אותם והם נהדרים?

מאיר כהן: האם גברתי המנכ"לית זה כך?

מאיר כהן: שוב אני אומר, אין שום דבר אישי חס ושלום נגדך.

מאיר כהן: אני חושב שאת אחד הדברים הטובים שקרו למערכת החינוך הישראלית ואני אומר את זה מעומק לבי.

מאיר כהן: אבל דווקא בתקופה שלך אני מצפה שמשרד החינוך כחלק מהערכים של המדינה הזאת, של הדוגמה האישית, לא יכניס חוקרים למשרד בכלל.

מאיר כהן: אין במשרד מפיונרים ואין במשרד גנבים ואם יש, כמו בכל מקום אחר.

מאיר כהן: לא ראיתי שמערכת הבריאות מוציאה מכרז לחוקרים פרטיים כדי לבדוק האם יש מספיק מיטות.

חנין זועבי: היא לא השרה.

חנין זועבי: לשר קוראים בנט.

מאיר כהן: האם מוציאים מכרז לחברת חקירות במערכת הבריאות?

מאיר כהן: האם מוציאים מכרז במערכת הרווחה?

מאיר כהן: דווקא במקום שצריך להיות הכי טהור, מכניסים לשם חוקרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הבהרת את דבריך.

יעקב מרגי: המנכ"לית, בבקשה.

<מיכל כהן: מכיוון שאני 25 שנים במערכת, עוד פעם אפשר להתווכח על המדיניות שלה אבל לפחות לגבי מה שקורה בתוך המערכת, ואני תכף אתייחס לסוגיית האמון, אני רואה שיפור מאוד גדול.

<מיכל כהן: אתם יכולים לומר כי אני עכשיו המנכ"לית אבל אני רוצה לומר כמה דברים ואני אחזור עליהם כי חשוב שהם יהיו בפרוטוקול.

יעקב מרגי: קחי דקה.

<מיכל כהן: יש בקרה על מוסדות החינוך והבקרה נעשית על ידי מנהלי בתי ספר לשעבר.

<מיכל כהן: הבקרה בודקת בעצם את הנחיות המערכת אחת לחמש שנים בתוך מוסדות החינוך.

<מיכל כהן: היה בעבר כמעט כל שנה שמישהו שנכנס לבדוק משהו.

<מיכל כהן: איחדנו את זה תחת מינהל עם מתודולוגיה ברורה וסדורה, עם הכנה מראש, בלי לכתוב טפסים.

<מיכל כהן: אני בזמנו מילאתי טפסים עת באו אלי כבקרה.

<מיכל כהן: הכול נשאב ממערכות המידע ויושבים עם המפקח ועם מנהל בית הספר והבקרה נועדה להראות את הפער בין מה שקורה לבין מה שצריך לקרות ולתת למנהל את הכלי.

<מיכל כהן: זו בקרה ואני עומדת על כך.

<מיכל כהן: לגבי אימות הנתונים/חקירה/אכיפה.

<מיכל כהן: האכיפה נכנסת רק במקרה שיש משהו דרמטי.

<מיכל כהן: רק במקרה שאנחנו מגלים פער לא מוסבר.

<מיכל כהן: תעודת החוקר היא לטובת אותו אדם שצריך לעשות אימות נתונים.

<מיכל כהן: הוא לא חוקר בפועל, אין לו סמכויות חקירה והוא לא נכנס למוסדות החינוך הרגילים אלא במקרים שיש פער שאנחנו חייבים להסדיר.

מאיר כהן: לאיזה מוסדות הוא נכנס?

<מיכל כהן: במקומות שיש חשד שעמותה הכניסה דברים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: זאת הייתה הבהרה חד משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עם 2,500 הילדים?

יעקב מרגי: אני ביקשתי מטלב מספר נתונים והוא יעביר לי אותם.

יעקב מרגי: אני הולך לקיים דיון מעמיק איך פותרים את הנושא.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים גם את הסיבות לכך ושם צריך לתקוף את זה.

יעקב מרגי: אני התחייבתי לדיון לגבי ה-2,500 ילדים אלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והביקורת על ההזנה.

יעקב מרגי: היה דיון בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משנעים אותו למרחקים ולא מפקחים על כלי הרכב.

יעקב מרגי: המנכ"לית שמעה והיא תעביר את זה לאגף שמטפל בזה.

איציק שמולי: משפט אחד.

איציק שמולי: אני אומר לך משהו.

איציק שמולי: אם פותחים בבית ספר אולם אירועים, אני לא חושב שזה לגיטימי לצפות - - -

<מיכל כהן: מחסן קרמיקה.

איציק שמולי: גם מחסן קרמיקה.

<מיכל כהן: לא פותחים בבית ספר אלא במקום בית ספר.

איציק שמולי: אני מצפה גם מאנשי המערכת לדעת את זה ולדווח על זה.

איציק שמולי: אבל אני אומר לך מה הציפייה היותר גדולה שלי.

איציק שמולי: אני מבקש, ואני מקווה שתיעתרו ואולי זאת תהיה בקשה של הוועדה, בהתייחס לחינוך המיוחד, על קדימה מדע, על כל הבקרות שעשיתם.

יעקב מרגי: ביקשנו מקדימה מדע לקבל דוח.

איציק שמולי: לדעת מה העלתה הביקורת שנעשתה ואולי בדיון הבא נבקש מהמנכ"לית לבוא ולהיות אתנו בדיון על החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת על היוזמה ועל העלאת הנושא לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה מחברי הכנסת על הדאגה שגורמי אכיפה כגון חוקרים ובלשים יפעלו בתוך בתי הספר ובקרב המנהלים.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה את הבהרת מנכ"לית משרד החינוך גברת מיכל כהן, את מר יוסי וסרמן מזכ"ל הסתדרות המורים וכן את נציגת מנהלי בתי הספר שאמרו שנחה דעתם מההתחייבות של משרד החינוך שלא יפעלו חוקרים פרטיים גלויים או סמויים כלפי מנהלי בתי ספר.

יעקב מרגי: הוועדה מכירה בערך הפיקוח והבקרה של משרד החינוך כלפי המערכת.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לערוך דוח מסכם שנתי של ממצאי הפיקוח, הבקרה והאכיפה שיוגש לוועדת החיוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.