ועדת המשנה לעניין מעמד האזרח הוותיק, כנסת 20, פרוטוקול מספר 6, 2016-06-27 13:00

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו נתחיל, ברשותכם.

טלי פלוסקוב: צהריים טובים למנהלת הוועדה, לצוות הוועדה, לאורחים המכובדים שלנו – מנכ"ל משרד השיכון אשל ארמוני ולמנכ"ל משרד הקליטה חביב קצב.

טלי פלוסקוב: נמצאים אצלנו חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, הרבה ארגונים, משרדים, אורחים, ברוכים הבאים לוועדת משנה למעמד הקשיש.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שלא פעם דנו כאן בוועדה הזאת, וגם בוועדה הגדולה, ועדת העבודה והרווחה והבריאות, בנושא של עוני בכלל במדינת ישראל ובמיוחד עוני בקרב אוכלוסיית הקשישים ובהרבה דיונים הגענו למסקנה שברוב המקרים, מי שעני, הוא אדם שאין לו קורת גג.

טלי פלוסקוב: בן-אדם שהמדינה לא ידעה לספק לו דיור ציבורי, כי מגיע לו, הוא יהיה עני במדינת ישראל ולמה?

טלי פלוסקוב: כי מאותו סכום כסף שהמדינה נותנת לו למחייה – אני מדברת כרגע כמובן על קצבת הזקנה והשלמת הכנסה ואולי פנסיה קטנה שהוא הרוויח – הוא צריך חלק מהסכום הזה לשים בצד, עבור קורת גג.

טלי פלוסקוב: ואז מה שנשאר לו זה באמת לא מספיק כדי לחיות בכבוד.

טלי פלוסקוב: לכן החלטתי שאחד מהנושאים לדיון בוועדה למעמד הקשיש יהיה נושא של הדיור הציבורי לקשישים.

טלי פלוסקוב: לשם כך הזמנתי היום את שני המנכ"לים של שני המשרדים שמטפלים בנושא הזה, כי גיליתי שיש בו יותר שאלות מאשר תשובות.

טלי פלוסקוב: אולי אחרי הדיון של היום, התחושה שלי תשתנה, אולי אני אבין שכן יש תשובות, ואנחנו פשוט לא מכירים אותן ולשם כך אשמח מאוד לשמוע את התייחסותם של שני המנכ"לים.

טלי פלוסקוב: אני גם רוצה לספר לכם שכתבתי מראש, בעמוד הפייסבוק שלי על קיום ישיבת הוועדה ופתחתי אופציה לשאלות.

טלי פלוסקוב: כאן, בחבילה הזאת שלפנינו נמצא רק חלק קטן מהשאלות שנשאלו.

טלי פלוסקוב: הרבה מהן לא הדפסתי, כי הבנתי שאני צריכה לשמור על איכות הסביבה, אבל אני מאמינה שהן יעלו בדיון הזה.

טלי פלוסקוב: בישיבה נמצאים איתנו כאן הרבה אנשים שהם חלק מהארגונים, האנשים שמטפלים בנושאים הקשורים גם לקשישים וגם לדיור הציבורי ואני אשתדל מאוד לתת לכמה שיותר מהאנשים להתייחס.

טלי פלוסקוב: ראשית, אבקש לומר דבר אחד: יש לנו דיון של שעתיים.

טלי פלוסקוב: ייתכן שלא כולם ידברו.

טלי פלוסקוב: אבל יחד עם זאת, אני מבקשת מאוד להיות תמציתיים, ממוקדים, כדי שבאמת נשמע את כולם ומי שלא ידבר, אם יהיה צורך, אנחנו נחזור לדיון נוסף לכאן, לוועדה.

טלי פלוסקוב: אחרי דיון קצר כאן עם שני המנכ"לים, מצאנו שיהיה נכון יותר להציג לנו מצגת שהוכנה במשרד הבינוי והשיכון.

טלי פלוסקוב: נשמח לראות ולקבל את הנתונים ואז נמשיך בדיון וכמובן מי שרוצה לקבל זכות דיבור וטרם נרשם עד עכשיו, נא להעביר פתק עם השם למנהלת הוועדה.

טלי פלוסקוב: אדוני, מנכ"ל משרד השיכון, אשל ארמוני, ברשותך.

<אשל ארמוני: קודם כל, תודה רבה שהזמנתם אותנו.

<אשל ארמוני: אנחנו מאוד שמחים להיות בוועדה הזאת, ועדה בעיני משמעותית וחשובה והיא גם מייצרת עבורנו את המפגש הבלתי אמצעי עם אנשים ואזרחים שרוצים לדעת, רוצים לשמוע וגם רוצים להגיב, להביע ביקורת והשיח הזה הוא במהות העבודה ואנחנו כמובן רואים את עצמנו כמשרתי ציבור, קודם כל.

<אשל ארמוני: נמצאים אתי פה מספר אנשים מהמשרד ואני אציג אותם – רונן כהן, מנהל האגף לסיוע בדיור, גב' אורה דואק מהאגף לנכסים, מנהל האגף נמצא כרגע בחופשה, הוא לא יכול להגיע.

<אשל ארמוני: נמצא איתנו גם מר יובל פרנקל, שהוא מנכ"ל עמיגור ומי שמכיר את פועלו, גם מכיר אותו.

<אשל ארמוני: קודם כל, אני אפתח ואומר שנכון לאתמול, יש בתור של משרד השיכון 671 קשישים שממתינים למגורים של גיל זהב ולעומת זאת, נכון להבוקר, הוצג לי הסטאטוס של פרויקט שאנחנו עושים במשותף עם הסוכנות היהודית, באמצעות חברת עמיגור, שבסופו של דבר יביא ליותר מ- 2,600 יחידות דיור, לגיל הזהב.

<אשל ארמוני: אז אני חושב שכשאנחנו מסתכלים על המצב – ואני לא יכול להגיד דברים דומים בהכרח לגבי הדיור הציבורי בכללותו – אבל לגבי גיל הזהב, נראה לי שאנחנו נמצאים במצב שבו נוכל להביא לפתרון טוב שיצמצם את ההמתנה למינימום.

טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני המנכ"ל, אני רוצה עוד פעם לחזור על המספרים.

טלי פלוסקוב: בונים 2,600 יחידות, בתור שלכם יש 671 קשישים שממתינים.

<אשל ארמוני: נכון.

טלי פלוסקוב: זה אומר שכל הקשישים שנמצאים בתור שלך, יקבלו דיור ציבורי במסגרת אותם 2,600 יחידות דיור שאתם בונים?

<אשל ארמוני: אני הייתי אומר, מכיוון שאדם זקוק לדיור באזור מגוריו, ומכיוון שלא בחנתי את ה- 671, אחד אחד, לעומת הפרויקטים, אז אני לא יודע להגיד שכל ה- 671.

<אשל ארמוני: אבל אני יכול להגיד שהרוב המוחלט בוודאי יקבל דיור חדש במקום שהוא מיועד ומראש הוא נבנה לגיל הזהב.

<אשל ארמוני: הוא מותאם עם כל הדברים הנוספים שחשובים מאוד כדי לייצר קהילה, כדי לענות גם על הצרכים החברתיים.

<אשל ארמוני: אני חושב שטוב אנחנו עושים כשאנחנו מסתכלים על האתגר הזה של לייצר לא רק דירה, אלא לייצר קהילה ולכן אני אומר: בעניין הזה אני אופטימי.

<אשל ארמוני: אני לא מדבר על איזה שהן תוכניות באוויר, אני לא מדבר על משהו שאולי יקרה, אני מדבר על תוכנית שנחתמה כבר לפני כמעט שנה, שהאוצר התחייב לתת כספים ושהסוכנות היהודית התחייבה לתת קרקע וכסף שמגיע מתרומות ותוכנית עבודה של אחד המנכ"לים אולי המעולים שנמצאים בשירות הציבורי, יובל פרנקל, בכל זאת, למרות שלא אומרים שבחו של אדם בפניו.

טלי פלוסקוב: אני מצטרפת, זה בסדר.

<אשל ארמוני: בזמן מאוד קצר, הוא ידע להעמיד – ותיכף נראה לכם הדמיות – של בניינים מתוכננים שלחלקם כבר יש היתרים.

<אשל ארמוני: אנחנו נראה בטווח הזמן הקצר גם תחילת עבודה ולמעשה מימוש של הפרויקט הזה ואני חושב שבעניין הזה, באמת יש פה בשורה ויש פה פתרון ואני אומר את זה בתחילת דבריי, כי בוודאי שלא הכול מאה אחוז ובוודאי שיש עוד דברים שצריכים להשתפר, אבל כשאני מסתכל בתור מנכ"ל על פתרונות שהם פתרונות אסטרטגיים לעומת פתרונות טקטיים, יש פה פתרון אסטרטגי.

<אשל ארמוני: ולכן, אני חושב שבעניין הזה, יש בשורה ועכשיו אולי טיפה נספר לכם גם על הדברים האחרים שאנחנו עושים ונראה לכם טיפה תמונות ואולי אורה תמשיך פה ורונן ואני נשלים.

<מיכאל בן ישי: לגבי המספרים של 671.

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, רגע.

טלי פלוסקוב: שנייה.

טלי פלוסקוב: יש בוועדה הזאת כללים, רגע.

טלי פלוסקוב: כרגע, כשמישהו מדבר, אף אחד לא מתערב.

טלי פלוסקוב: יש לך שאלות – תרשום לך, כשיגיע הזמן, אני אתן לך אופציה לשאול.

טלי פלוסקוב: בסדר?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כן, מי מגיש לנו?

<אשל ארמוני: אני רק, לפני, באמת אני רוצה לציין שההסתכלות על המימד החברתי בתוך העבודה של משרד הבינוי והשיכון, זה עוגן מרכזי בתפישת העולם של השר, שבא ושם את השיכון, קודם כל החזיר את השם של השיכון, השם של המשרד, תפישה חברתית שבאה לידי ביטוי בכמה וכמה תוכניות, שיקום שכונות וכו', אבל זאת אחת התוכניות המרכזיות שסגרנו אותן בתחילת הדרך ואני מאוד מקווה שבקדנציה הזאת כבר נזכה לראות תוצאות.

טלי פלוסקוב: אני מאוד אשמח.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת מי מכם, אבל אני מאוד אשמח לגבי התוכנית הזאת לקבל פחות או יותר לוח זמנים.

טלי פלוסקוב: אנשים נמצאים כאן ומחכים לדיור.

טלי פלוסקוב: כבר שנה אנחנו שומעים על התוכנית הזאת.

טלי פלוסקוב: מאוד נשמח לדעת מתי.

יוליה מלינובסקי: האנשים שיושבים פה, הם לא יהיו זכאים לדיור הזה, טלי.

<רונן כהן: יהיוז כאים, יהיו.

טלי פלוסקוב: את אומרת שהם לא יהיו?

טלי פלוסקוב: אז אני לא רוצה שזה יהיה.

<רונן כהן: יהיו, יהיו זכאים.

יוליה מלינובסקי: בואו עם הבשורות, קצת נמתין, כי אין פה בשורה.

טלי פלוסקוב: אומרים לנו משהו אחר, אז בואו נשמע.

<רונן כהן: זה מיועד גם לעולים.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: רגע.

יוליה מלינובסקי: אוקיי, בואו נשמע את הפרופורציות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לבדוק אם אני מבינה נכון.

טלי פלוסקוב: מתוך 2,600 גם אם ייתנו את כל הדירות, גם אם ייתנו את כל הדירות ל- 671, עדיין נשאר 2,000 דירות, שהדירות האלה ילכו לזכאים ממשרד הקליטה?

<רונן כהן: בוודאי.

טלי פלוסקוב: כולם?

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשמוע את זה ממנכ"ל משרד הקליטה.

<אשל ארמוני: לא, זה חלק מההסכם.

יוליה מלינובסקי: זה רק למשרד הקליטה, 2,000 הדירות האלו?

טלי פלוסקוב: בואו נשמע.

<רונן כהן: מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון אומר כן.

<אשל ארמוני: רגע, שנייה.

<אשל ארמוני: בואו נציג את המצגת קודם כל.

טלי פלוסקוב: לא לא, תן לה תשובה.

טלי פלוסקוב: יש לך 2,600.

טלי פלוסקוב: 600 יש לך זכאים מהתור שלך.

טלי פלוסקוב: נשארו לך עוד 2,000 דירות.

טלי פלוסקוב: בחשבון פשוט, מה עם 2,000 הדירות האלו?

<אשל ארמוני: אז אני אומר.

יוליה מלינובסקי: זה כבר טוב.

טלי פלוסקוב: רגע, בוא נשמע, בואו נשמע.

<אשל ארמוני: אז אני אומר: בהחלט.

<רונן כהן: הדירות האלה מיועדות לעולים ולוותיקים.

<אשל ארמוני: בוודאי.

<רונן כהן: זה חלק מההסכם.

טלי פלוסקוב: שנייה, אבל זה חשוב מאוד.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: אז מה, יגיעו זכאים אחרים?

<רונן כהן: לעולים ולוותיקים, ההסכם הזה גובש יחד ובשיתוף של משרד הקליטה, בידיעה.

טלי פלוסקוב: האם בהסכם רשום לאן ילכו כל יחידות הדיור שיישארו אחרי התור של משרד הקליטה?

<רונן כהן: ההסכם הזה אומר שהדירות האלה ישמשו זכאים עולים ו-ותיקים.

טלי פלוסקוב: אתה לא ענית לי לשאלה.

טלי פלוסקוב: רגע, רבותיי, שנייה.

טלי פלוסקוב: לא קיבלנו עדיין תשובה.

טלי פלוסקוב: בוא נשמע את המנכ"ל.

טלי פלוסקוב: אנחנו נחזור לזה.

<אשל ארמוני: אני רוצה להגיד משהו.

טלי פלוסקוב: הנה, מנכ"ל משרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, בואו ננסה להתנהג כמו שצריך, אנחנו נמצאים בכנסת ונמצאים פה שני מנכ"לים, בואו ניתן להם זכות תגובה.

טלי פלוסקוב: מנכ"ל משרד הקליטה רוצה גם להגיד לנו משהו.

טלי פלוסקוב: בואו נשמע.

<חביב קצב: תיאום העבודה בינינו לבין משרד השיכון, שכל פתרונות הדיור לדיור מוגן הם משותפים גם לעולים וגם לזכאים, נקודה ואם למשרד הבינוי והשיכון יש רק 671 או עד שהדירות תהיינה מוכנות לאכלוס, אולי יהיו 700 אולי יהיו 500 או יהיו 900, זה תלוי באותם נתונים שיהיו אז, יתרת הדירות אמורות לעבור למשרד העלייה והקליטה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אוקיי.

יוליה מלינובסקי: יופי, קיבלנו תשובה.

טלי פלוסקוב: יש תשובה, יש תשובה.

טלי פלוסקוב: בואו נמשיך עם המצגת.

יוליה מלינובסקי: מה טווח הזמן?

יוליה מלינובסקי: למתי?

טלי פלוסקוב: תרשמו שאלות, בבקשה, כי אחרת אנחנו לא נצא מזה.

יוליה מלינובסקי: לא, אין לי סבלנות, כי אני צריכה לרוץ בשתיים לוועדה אחרת ואני רוצה לקבל תשובות.

<אשל ארמוני: אז גם אם אין לך סבלנות.

יוליה מלינובסקי: חברי כנסת יכולים.

<אשל ארמוני: עם כל הכבוד.

טלי פלוסקוב: שנייה, שנייה.

<אשל ארמוני: מה, אין לך סבלנות, את צריכה.

טלי פלוסקוב: אדוני המנכ"ל.

<אשל ארמוני: לא, אבל סליחה.

<אשל ארמוני: אנחנו באנו להציג, לך אין סבלנות.

טלי פלוסקוב: אדוני המנכ"ל, אני אגיד לך משהו.

טלי פלוסקוב: בוועדות הכנסת, אנחנו נותנים זכות דיבור לחברי הכנסת ויוליה מלינובסקי היא חברת כנסת, אנחנו נצטרך גם לשמוע אותה.

טלי פלוסקוב: אם את רוצה למהר, תגידי לי, אני אמצא לך זמן כמה שיותר מהר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני המנכ"ל.

טלי פלוסקוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<אורה דואק: פרויקט בתי דיור גיל הזהב הוא פרויקט שיצא לדרך בתחילת שנות ה- 90, עם גל העלייה ההמוני מברית המועצות, כאשר הגיעו מיליון עולים, מתוכם היו 13% קשישים.

<אורה דואק: היו חייבים למצוא להם פתרונות ואז המשרד בנה והסב אלפי יחידות דיור למתן פתרונות.

יוליה מלינובסקי: כמה?

<אורה דואק: כמה?

יוליה מלינובסקי: כמה יחידות דיור המשרד בנה לעולים חדשים?

טלי פלוסקוב: יוליה, אני לא יכולה ככה.

טלי פלוסקוב: תני להם להציג, תרשמי, אחר-כך אני אתן לך את זכות הדיבור.

<אורה דואק: המשרד בנה 62 מבנים, שבהם 5,266 יחידות דיור, כאשר עלות של כל בית דיור כזה, של 100 יחידות בממוצע, עלה 35 מיליון במונחי 1990.

<אורה דואק: בנוסף, הוסבו ושודרגו, יחד עם הסוכנות היהודית, עמיגור ועמידר, עוד 6,500 יחידות דיור.

<אורה דואק: בסך-הכול כ- 11,700 יחידות.

<אורה דואק: הבתים האלה, בבתים האלה יש דירות, שליש מהדירות – מיועדות לזוגות ולכן הן בנות שני חדרים ושני-שליש הן בנות חדר, שמיועדות ליחידים.

<אורה דואק: מי זכאי להיכנס לבית דיור גיל הזהב?

<אורה דואק: זה זכאי שהוא חסר דירה - - -

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, זה חשוב מאוד, אני רוצה לשמוע.

טלי פלוסקוב: את עכשיו מדברת על הקריטריונים לקבלת דיור לקשישים, בדיור ציבורי, בין קשישים, במשרד השיכון?

טלי פלוסקוב: איפה זה?

טלי פלוסקוב: יש לי את זה במצגת או שאת מקריאה?

<אורה דואק: זה מופיע פה, כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

<אורה דואק: קשישים חסרי דירה, עצמאים בתפקודם, המתקיימים מקצבאות זקנה עם תוספת השלמת הכנסה מביטוח לאומי.

טלי פלוסקוב: שנייה, אני עוצרת אותך.

<חביב קצב: זה אותם קריטריונים של העולים.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: זה מה שרציתי להבין.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, יש לנו אותם הקריטריונים ולא בכדי אני שואלת.

טלי פלוסקוב: הרבה פעמים, כשאני פונה לאנשים ותאמינו לי, לא לאנשים שלא מתעסקים בדיור הציבורי, אני אומרת – איך ייתכן מצב שבתור של משרד השיכון יש לנו 2,700 איש, מתוכם אני מבינה 671 קשישים, ובתור של משרד הקליטה יש לנו 27,000?

טלי פלוסקוב: אתה בטח תתקן אותי איזה חלק מתוכם הם קשישים.

<חביב קצב: 50,000.

טלי פלוסקוב: מה זה 50,000?

<חביב קצב: 50,000.

טלי פלוסקוב: 50,000.

טלי פלוסקוב: כמה קשישים?

<חביב קצב: 50,000 קשישים.

טלי פלוסקוב: 50,000 קשישים.

<חביב קצב: מה שאורה אומרת, טלי, חברת הכנסת טלי.

טלי פלוסקוב: רגע, אני חייבת לסיים את המשפט הזה.

טלי פלוסקוב: ומה אומרים לי?

טלי פלוסקוב: כי במשרד הקליטה יש להם תנאים קצת יותר גמישים ולכן התור שם יותר ארוך.

טלי פלוסקוב: לא סתם אני אומרת את זה, רבותיי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<חביב קצב: אני אומר – הזכאות לקשישים ופתרונות דיור, עולים ואחרים הן אותן הזכאויות.

טלי פלוסקוב: יופי, קיבלנו תשובה נוספת.

<חביב קצב: זה אחד.

<חביב קצב: שתיים, ברור שמשרד הקליטה יש לו יותר זכאים, כי הגיעו יותר עולים.

<חביב קצב: זה ברור.

<חביב קצב: מטבע הדברים, הזכאות הזאת היא זכאות מאוד מצומצמת, כי היא מדברת גם על אנשים חסרי דירה.

<חביב קצב: כמה יש ותיקים קשישים, שהם חסרי דירה והם מתקיימים מקצבת קיום של ביטוח לאומי פלוס השלמת הכנסה?

<חביב קצב: אם אני לא טועה, יש כ- 2,000 כאלה.

טלי פלוסקוב: אז איך אתם מסבירים ואני עכשיו שואלת שאלה, לפני שתמשיכו, שהחלוקה היא הפוכה?

<חביב קצב: סליחה, תני לי בבקשה להשלים.

<חביב קצב: בבקשה.

<חביב קצב: משרד הבינוי והשיכון נותן סיוע בשכר דירה לקבוצה כזאת, שעונה על הגדרה כזאת, ל- 64,000 יחידות משפחתיות.

<חביב קצב: 64,500, אם אני לא טועה, רונן יתקן אותי, יחידות קשישים, זוגות ויחידים, העונים על ההגדרה הזאת שאורה אמרה אותה עכשיו, הם מקבלים סיוע מוגדל, סיוע בשכר דירה ממשרד הבינוי והשיכון.

<חביב קצב: לכאורה, כולם זכאים.

<חביב קצב: אבל לא כל קשיש, וזה בדיוק מה שהתחיל להגיד אשל, לא כל קשיש שהוא עונה על הקריטריון הזה, הוא רוצה פתרון דיור.

<חביב קצב: אחד רוצה דווקא ליד הבן שלו ביישוב מסוים ואין שם פתרון, השני רוצה להמשיך לחיות עם הילדים והמשפחה שלו.

<חביב קצב: לא כולם עונים על ההגדרה הזאת, כי מטבע הדברים, כל בן-אדם רוצה ומנהל את החיים שלו ביחד עם המשפחה שלו.

<חביב קצב: אז אנחנו באנו ואמרנו – על-פי הנתונים הסטטיסטיים, על-פי סקר שעשינו, כ- 50% מכלל הזכאים, מעוניינים בפתרון דיור מוסדי.

<חביב קצב: זאת אומרת שהמדינה תיתן להם את הפתרון ואז אנחנו אמרנו – אם יש היום, בהגדרה של העלייה, 50,000 עגול, 49,900, 49,800, 50,000 יחידות משפחתיות מקבלות את הסיוע בשכר דירה, שעונים על הגדרה כזאת, ויש עוד 14,000 אחרים שחלקם, כ- 12,000 עלו מחבר העמים בשנת 89 ואילך ועוד כ- 2,000 ותיקים, המספרים מעוגלים, אלה הנתונים, אני מקווה שאינני טועה בנתונים, רונן.

<רונן כהן: אם אתה טועה, אתקן אותך.

<חביב קצב: בדיוק, אם אני טועה, תתקן אותי.

<חביב קצב: אז לכאורה זה האנשים שהם זכאים.

<חביב קצב: ומתוכם, מתוך 2,000 מקרים, הנה דוגמה מאוד מוחשית, מתוך 2,000 מקרים שהם ותיקים, מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון אומר שיש 671 המעוניינים בפתרון שהמדינה תיתן להם.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

<חביב קצב: וזה לעניין הנתונים, פעם אחת ולתמיד.

<חביב קצב: עוד נקודה מאוד חשובה – העולים שהגיעו, הלא משרד הקליטה, ביחד עם משרד הבינוי והשיכון, עבדו ביד אחת, מראשית 1992, 1993, על-מנת להקים את כל פתרונות הדיור שאורה דיברה עליהם, כל סוגי פתרונות הדיור למיניהם, כל הסבות הדיור למיניהן.

<חביב קצב: תיכף נשמע את כולם ביחד.

<חביב קצב: אנחנו עבדנו ביחד בוועדת היגוי משותפת, יד אחת על-מנת להקים את כל הפתרונות.

<חביב קצב: לכאורה, עד לפני כשש-שבע שנים, כ- 90% מכלל הזכאים שהופנו לדיור המוגן, היו עולים.

<חביב קצב: לא היה ביקוש של הוותיקים.

<חביב קצב: בזמן האחרון יש קצת יותר ביקוש לוותיקים.

<חביב קצב: אבל זה ברור שבאותו רגע שיש בניין, משרד הבינוי והשיכון הקים 200 יחידות דיור בבניין, או 100 יחידות דיור, לא משנה מה התפלגות שלו, ומתוכו אוכלסו על-ידי ותיקים – 20, אז ה- 80 מתוך ה- 100, יאוכלסו על-ידי עולים ואם זה היה 200, אותו דבר.

<חביב קצב: אנחנו עובדים ביחד אחת, אנחנו עובדים במשותף בנושא הזה.

<חביב קצב: לא נשאיר דירות ריקות, לא אנחנו ולא משרד הבינוי והשיכון, על-מנת להתווכח בינינו לבינם.

<חביב קצב: חלוקת העבודה בינינו לבינם, בנושא אחוז האכלוס בדרך-כלל עד כה, היה 50%.

<חביב קצב: אנחנו גם בהסכמים האלה נתקן ואנחנו נדאג ל- 50%.

<חביב קצב: אני כבר אומר לכם שאחוז העולים שיגיעו לפתרונות האלה יהיה יותר מ- 50%.

טלי פלוסקוב: לפי הנתונים שיש כאן, כך זה נראה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

<יובל פרנקל: בפרקטיקה, אם החלפנו בית בכפר-סבא, של 101 יחידות, היו עשרה ותיקים ו- 90 עולים.

טלי פלוסקוב: מי שמתחיל לדבר, במיוחד המנהלים, אני מבקשת להציג את השם לפרוטוקול, כי אחר-כך אנחנו לא יודעים מי זה.

טלי פלוסקוב: נציג עמיגור.

<אשל ארמוני: אולי יובל יציג קצת על הפרויקט, אני אעביר את השקפים.

טלי פלוסקוב: כן, אני מאוד רוצה לראות.

טלי פלוסקוב: זה הפרויקט שעליו אנחנו מדברים?

טלי פלוסקוב: ההדמיה.

<אשל ארמוני: זה אחד מהם, כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

יוליה מלינובסקי: באיזה מקום זה?

טלי פלוסקוב: אשקלון, 400 יחידות דיור.

טלי פלוסקוב: כמה באשקלון?

טלי פלוסקוב: רגע, האם יש לנו נתון, כמה קשישים ממתינים לדיור ציבורי באשקלון?

<חביב קצב: אני רוצה לומר משפט אחד.

<חביב קצב: אני רוצה שאנחנו נדע דבר אחד, אנחנו בונים, גם משרד הבינוי והשיכון, גם ביחד עם עמיגור, בונים איפה שיש להם מקומות, איפה שיש להם קרקע, להציע.

<חביב קצב: הפתרונות האלה לא יהיו רק לתושבי המקום מאשקלון, אלא יהיו מיועדים גם לאנשים מהסביבה, גם בקריית גת וגם יכול להיות מרחובות וגם מירושלים וגם יכול להיות מתל-אביב, שיציעו להם את הפתרון הזה.

<חביב קצב: הבניין שיקום לא יהיה אך ורק לתושבי אותו יישוב.

<חביב קצב: תינתן עדיפות לתושבי אותו יישוב, אבל הבניין הזה, הדירות, פתרונות הדיור, יחולקו לכלל הזכאים בכל היישובים.

<רונן כהן: אני רק אוסיף ואומר, אמר המנכ"ל שזו תוכנית אסטרטגית, היא לא רק מטפלת באנשים שקיימים היום, היא חוזה פני עתיד, היא צופה פני עתיד ולמעשה, מה שעשינו, הרי אנחנו מטפלים בשכר דירה גם לאנשים שהם פחות מגיל קשישות.

<רונן כהן: אנחנו כבר ניתחנו את מי צפוי להגיע בטווח הזמן לגיל קשישות, הרי בסוף מדינת ישראל מתבגרת ולמעשה, גם אם נכון להיום נראה לנו שאין לנו באותו יישוב צורך מלא, בטווח זמן קרוב מאוד, יהיו מספיק אנשים שיגיעו לגיל קשישות ולכן זה ייתן מענה גם לפני עתיד, שוב, בעבודת מחקר משותפת שלנו עם משרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לציין דבר אחד.

טלי פלוסקוב: באמת, כמו שאנחנו כרגע אומרים, רוב האנשים שממתינים היום לדיור ציבורי בתור של משרד הקליטה אלו אנשים שעלו בתחילת שנות ה- 90.

טלי פלוסקוב: אלה שהגיעו בגיל יותר צעיר, הם כבר יותר מסודרים.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, אנחנו עכשיו בעיני, בשיאה של הבעיה.

טלי פלוסקוב: כי האנשים האלה לא הספיקו לרכוש דיור במדינת ישראל והם הגיעו לגיל שאין להם איך לחיות, אין להם פנסיות, כי המדינה לא דואגת להם, הם בעצם מקבלים רק השלמת הכנסה וביטוח לאומי, זאת אומרת ההכנסה שלהם מאוד נמוכה.

טלי פלוסקוב: הסיוע שאתם נותנים הוא לא מספיק כדי לשלם שכר דירה ובעיני, אנחנו נמצאים היום בשיאה של הבעיה.

טלי פלוסקוב: לכן, אני עכשיו באמת, בכל אופן רציתי לשאול ואולי תענו לי – אנחנו בנים עכשיו באשקלון 400 יחידות דיור.

טלי פלוסקוב: יש לך נתון כמה אנשים ממתינים באשקלון?

<רונן כהן: תקבלי את הכול, תקבלי את הכול, אנחנו נדע את הכול.

טלי פלוסקוב: פחות מ- 400 איש?

<קריאה: שלכם, ברור לי.

<קריאה: ברור לי.

<מרינה זמסקי: את הנתון הזה מתבקשים להעביר כבר שנים, מבקשים ממשרד הקליטה פרישה גיאוגרפית של התור.

טלי פלוסקוב: מנכ"ל משרד הקליטה כרגע אמר לי שהם העבירו.

טלי פלוסקוב: אנחנו נבדוק את זה.

טלי פלוסקוב: אנחנו כרגע בודקים.

טלי פלוסקוב: תבדוק לי בבקשה.

טלי פלוסקוב: בואו נמשיך.

טלי פלוסקוב: מנכ"ל עמיגור, ניתן לחברת הכנסת להתייחס ואז נמשיך את הדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, יוליה.

יוליה מלינובסקי: אוקיי, הבנו שאולי במקרה הטוב משהו התחיל לזוז, למרות שיש הבדל עצום בין 600 הזכאים בתור שלך, ו- 50,000 בתור שלך, אתה הרבה יותר "עשיר".

יוליה מלינובסקי: עכשיו השאלה שלי ותנסו לענות לי.

יוליה מלינובסקי: מי שעומד בתור של משרד הקליטה, מקבל סיוע בשכר דירה X כסף.

יוליה מלינובסקי: מי שעומד בתור שלך, מקבל Y כסף, וה- Y הזה יותר גדול.

יוליה מלינובסקי: יש הבדלים בסיוע בשכר דירה?

טלי פלוסקוב: אני בדקתי את זה, רבותיי, אני בדקתי את זה באתרים, בכל מקרה, דרך האתרים, והפער הוא מאוד קטן, 20 שקל, 30 שקל.

טלי פלוסקוב: ראיתי פער מאוד מאוד קטן, של עשרות שקלים.

<רונן כהן: לא קיים.

<חביב קצב: אין פער בסיוע בשכר דירה לקשישים.

טלי פלוסקוב: אין, אני בדקתי את זה.

טלי פלוסקוב: גם אני שמעתי את זה ולכן הלכתי לבד לבדוק וראיתי שאין הבדל בין סיוע לקשיש, מי שעומד בתור של משרד הקליטה או משרד השיכון.

טלי פלוסקוב: אין הבדל.

<רונן כהן: אין פער.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: עוד משהו, בבקשה?

יוליה מלינובסקי: לא.

טלי פלוסקוב: זהו?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אז מנכ"ל עמיגור, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים קצת לשמוע.

<יובל פרנקל: רק משפט, כי זה לא רק מה שבונים.

<יובל פרנקל: פה יושב חביב, ביחד עם משרד הקליטה סיימנו רק בשנה שעברה בנייה של 70 יחידות בקריית אונו, שהוכנסו 80% עולים חדשים או מעל, אפילו, ובכפר-סבא, 110 יחידות דיור, ביחס דומה.

טלי פלוסקוב: כמה בכפר-סבא?

<יובל פרנקל: בכפר-סבא – 110 יחידות דיור וגם שם היחס היה, נדמה לי, או עשרה או 15 ותיקים, כל היתר – עולים חדשים.

<יובל פרנקל: בכלל, בסך-הכול בבתים שלנו, כי אין דירה אחת פנויה.

<יובל פרנקל: חוץ מערד, שאנחנו נלחמים בדירות, אני יודע שזה עולה לך בריאות.

טלי פלוסקוב: נכון.

<יובל פרנקל: אבל אנחנו רוצים לאכלס אותם והמשרד הקל.

<יובל פרנקל: בדרך-כלל, אני יכול לומר ש- 80% מהדיירים בבתים האלה, הם דיירים שהם עולים חדשים.

<יובל פרנקל: עכשיו לגבי התוכנית, ועוד פעם – לוחות הזמנים תלויים במערכת הסטטוטורית.

<יובל פרנקל: אין בעיה תקציבית, כל הכסף הועמד על-ידי המשרד.

טלי פלוסקוב: איפה סטטוטורית, במשרד או במינהל?

טלי פלוסקוב: איפה?

<יובל פרנקל: לא, סטטוטורית זה לא המשרד.

טלי פלוסקוב: ועדות התכנון?

<יובל פרנקל: זה לפעמים ראשי ערים.

<יובל פרנקל: הרצון לקדם.

<יובל פרנקל: במשרד יש מנגנון, כמו שהיה וישנו במשרד הקליטה, יש במשרד השיכון מנגנון שאנחנו פונים ואומרים – זה תקוע ביחידה כזאת במינהל, רשות מקרקעי ישראל, ומזיזים מיד.

<יובל פרנקל: זה עבר לוועדה המחוזית, אנחנו מבקשים להזיז.

טלי פלוסקוב: אז באיזה מצב נמצא היום, הפרויקט של אשקלון?

<יובל פרנקל: אשקלון, עוד פעם, צריך להגיד דברים טובים.

<יובל פרנקל: באשקלון יש 350, בתוך זה, בסמכות ועדה מקומית.

<יובל פרנקל: הם הריצו את זה מהר מאוד ואם ירצה השם, זה עכשיו במינהל, אם זה יצא משם מהר, אנחנו נזכה השנה להתחיל את הבנייה הזו.

<יובל פרנקל: אבל עוד פעם, זה תלוי, אני אומר, הכול כפוף, את יודעת מה זה שראש עיר רוצה לעצור תוכנית.

<יובל פרנקל: לא באשקלון, באשקלון מריצים.

<יובל פרנקל: בבאר-שבע יש תור קטן יחסית, אנחנו מדברים על 110 יחידות דיור נוספות, זה ברח' שמשון, הבית נקרא גרניט, זה בסמכות מקומית עם שיתוף פעולה של העירייה, אנחנו מקווים שזה ירוץ מהר.

<יובל פרנקל: נתניה.

<יובל פרנקל: בנתניה עוד פעם, מי שמכיר, זה בצפון נתניה, כ- 100 מטר ממלון בלו-ביי, אנחנו מקדמים פה שני חלקים.

<יובל פרנקל: שניהם בסמכות מקומית.

<יובל פרנקל: אני מקווה עוד שנה, אם בעזרת השם, שלא יהיה שום עצירות עירוניות, החלק הראשון כ- 200 יחידות דיור.

<יובל פרנקל: הרצלייה.

<יובל פרנקל: עוד פעם, שנבין, דיור ציבורי קיים בית אחד של 100 יחידות דיור.

<יובל פרנקל: בחצר שלו אנחנו רוצים להקים עוד 110 יחידות.

<יובל פרנקל: זה עבר את הוועדה המקומית, עבר לראש העיר, שמאוד מסייע.

<יובל פרנקל: עבר לוועדה המחוזית.

<יובל פרנקל: זה כבר לוח-זמנים אחר, זה יושב אצל המנכ"ל, המערכת של המנכ"ל מלווה את זה באופן יום-יומי.

<יובל פרנקל: אני מוכרח לומר לכם, זה בהרצלייה פיתוח ויש לובי חזק מאוד של שכנים שמתנגד לבניית הבניין הזה ולכן, לוח הזמנים פה - - -

טלי פלוסקוב: זה ברור לנו, מוכר לנו.

יוליה מלינובסקי: הם הגישו התנגדויות לוועדת ערר?

<יובל פרנקל: כן, כן, כן.

<יובל פרנקל: הם לוקחים עורכי-דין.

טלי פלוסקוב: הוועדה לא חייבת לקבל התנגדות, אגב.

<יובל פרנקל: הוויכוח הוא לא אתי.

יוליה מלינובסקי: אני שאלתי עכשיו טכנית, הם הגישו התנגדויות לוועדת ערר?

<יובל פרנקל: הם לקחו עורכי-דין והם הגישו.

יוליה מלינובסקי: ומה החליטה ועדת הערר?

<יובל פרנקל: זה עומד להידון.

<יובל פרנקל: אנחנו מקווים.

יוליה מלינובסקי: מה רשום בתב"ע, זו קרקע ציבורית?

<יובל פרנקל: לא, יש פה שינוי של תב"ע.

<יובל פרנקל: זה מיועד לציבורי, זה נכון.

<יובל פרנקל: אבל מכיוון שמבקשים כאן תוספת של קומה - - -

טלי פלוסקוב: שינוי תב"ע וכן הלאה.

<יובל פרנקל: בדיוק.

<יובל פרנקל: הלאה.

<רונן כהן: אנחנו רק נגענו, זה דוגמה קטנה.

<רונן כהן: יש לנו עוד הרבה בתים כאלו.

<יובל פרנקל: לא הבאתי את הכול.

<יובל פרנקל: אני רוצה רק לומר, הבעיה הסטטוטורית ואני אומר לך כי את היית ראש עיר ואת יודעת שכאשר ראש עיר רוצה להזיז פרויקט, בחלק מהמקומות יש לנו התנגדויות ציבוריות, אנחנו נעזרים במשרד השיכון, כמו שנעזרנו בפעמים הקודמות במשרד הקליטה.

<יובל פרנקל: חביב היה מעורב.

טלי פלוסקוב: גם משרד האוצר, תכנון ובנייה, ועדות תכנון ובנייה זה באחריותם.

<יובל פרנקל: כן.

<יובל פרנקל: אבל משרד השיכון מפעיל את משרד האוצר, לא אנחנו.

טלי פלוסקוב: מן הסתם, כן.

<יובל פרנקל: כדי לדחוף את הדברים.

<יובל פרנקל: אבל אני אומר את זה, כי כמו שמייצרים אווירה ציבורית, חייבים גם לייצר אווירה ציבורית כנגד המערכת, שאומרת – אני לא רוצה עולים, סליחה על האמירה, אני לא רוצה עולים קשישים, לידי.

<יובל פרנקל: וצריכים גם לייצר אווירה ציבורית.

טלי פלוסקוב: וזה קורה.

טלי פלוסקוב: האנשים האלה צריכים לדעת.

<יובל פרנקל: וזה קורה.

טלי פלוסקוב: ומה אני רוצה לבקש, אדוני מנכ"ל עמיגור?

טלי פלוסקוב: אני רוצה לבקש ממנכ"ל משרד השיכון לקבל סטאטוס של הדברים לפחות בערים הגדולות ואם זה תקוע על-ידי ראשי רשויות, אנשים שגרים בערים האלה צריכים לדעת את זה.

טלי פלוסקוב: הם יכולים לעזור לנו לפתור את הבעיה.

טלי פלוסקוב: הם פשוט יעמדו מול החלונות, מתחת לחלונות של ראשי הרשויות, עד שהם יאשרו את התוכניות האלה.

<אשל ארמוני: בסדר, כמובן, אנחנו נעביר.

<אשל ארמוני: אני רק רוצה באמת להבהיר לכם שיש פה תוכנית גדולה, מורכבת, שאנחנו מתייחסים אליה כאל משימה לאומית, שאנחנו עוקבים אחרי כל אחד מהפרויקטים האלה, יש לנו טבלאות ויש לנו הגדרה של חסמים ולוחות זמנים וכמובן נשמח להראות לכם את זה.

<אשל ארמוני: כל הדבר הזה נמצא בתנועה.

<אשל ארמוני: הראינו לכם ארבע דוגמאות.

<אשל ארמוני: יש דוגמאות עם הרבה יותר יחידות דיור.

<אשל ארמוני: אנחנו מדברים בקריית גת על אפשרות של 900 יחידות דיור.

<אשל ארמוני: אנחנו מדברים ברחובות, בתל-אביב, לא הראינו לכם את הכול, כדי לא להלאות.

<אשל ארמוני: אבל הבוקר, באמת במקרה, היה אצלי דיון סטאטוס שמקיימים פעם בחודשיים, מגיע יובל, מגיע נציג החשבות שגם האוצר רוצה לדעת.

<אשל ארמוני: האוצר היה מאוד מעורב, אני אומר את זה בטוב, האוצר היה מאוד מעורב בפרויקט הזה.

<אשל ארמוני: השקיעו פה די הרבה כסף, על-מנת שאנחנו ניקח את זה ונביא את יחידות הדיור.

<אשל ארמוני: זה המשימה שלנו.

<אשל ארמוני: על ראשי הערים יש לנו הרבה מאוד מנופי לחץ.

<אשל ארמוני: הם צריכים אותנו בהסכמי גג, הם צריכים אותנו בהסכמים להתחדשות עירונית.

<אשל ארמוני: לא תהיה תופעה של NIMBY, זה לא יקרה.

<אשל ארמוני: אוקיי?

<אשל ארמוני: Not In My Back Yard.

<אשל ארמוני: זה לא יקרה.

טלי פלוסקוב: רוצה להתייחס?

יוליה מלינובסקי: כן, אני רוצה להתייחס ברשותך, לגבי מה שאת אמרת.

יוליה מלינובסקי: זה היה בעיר שלי, אני כיהנתי 13 שנה כחברת מועצה, בחולון.

יוליה מלינובסקי: דרך אגב, בחולון, ב- 20 השנים האחרונים, לא נבנתה יחידת דיור אחת אפילו.

<רונן כהן: בבת-ים.

יוליה מלינובסקי: בחולון – אף לא אחת.

<יובל פרנקל: למה?

<יובל פרנקל: יש 70 יחידות.

<יובל פרנקל: בדגן, נבנו 70 יחידות.

יוליה מלינובסקי: מה זה דגן?

<יובל פרנקל: רח' מלכי ישראל.

יוליה מלינובסקי: מתי?

<יובל פרנקל: גמרו לבנות.

יוליה מלינובסקי: יכול להיות.

יוליה מלינובסקי: אמרתי ב- 20 השנים האחרונות.

<יובל פרנקל: זה חביב בנה.

יוליה מלינובסקי: היה לי ניסיון עם ראשי הערים, כשראשי הערים לא רוצים.

יוליה מלינובסקי: שרת הקליטה סופה לנדבר, בקדנציה הקודמת, הרי אתם יודעים שהיא מקדמת את הקרקע חומה, בנייה בקרקע חומה.

יוליה מלינובסקי: קרקע חומה זה קרקע עירונית שעומדת למבני ציבור ואז אפשר על זה לבנות דיור ציבורי, לאנשים מבוגרים.

יוליה מלינובסקי: אז היא פנתה לכל ראשי הערים ודיברה עם מנכ"לית עיריית חולון.

יוליה מלינובסקי: פנתה באופן אישי.

יוליה מלינובסקי: אז מה היתה התשובה?

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא רוצים זקנים.

יוליה מלינובסקי: תביאי לנו צעירים.

יוליה מלינובסקי: תשובה ישירה בפני השרה.

יוליה מלינובסקי: אז זה קיים.

יוליה מלינובסקי: במיוחד בערים הגדולות.

טלי פלוסקוב: זה קיים, אנחנו כולנו מכירים את זה.

טלי פלוסקוב: זה לא חדש.

יוליה מלינובסקי: סופה דיברה על זה, אני לא ממציאה דברים.

יוליה מלינובסקי: עכשיו, לגבי קרקע חומה.

יוליה מלינובסקי: איך שאני מבינה, זה פרויקט גדול שנותן פתרונות עכשיו.

יוליה מלינובסקי: כי מצד אחד, הערים שיש להן קרקע חומה, יכולים להקצות.

<אשל ארמוני: אני הייתי מנכ"ל עירייה.

<אשל ארמוני: אני מזדהה לגמרי עם מה שאת אומרת.

<אשל ארמוני: אנחנו דווקא עשינו בדיוק את זה.

יוליה מלינובסקי: ראשון לציון, למשל, יכולה לתרום קרקע חומה, כי יש לה.

יוליה מלינובסקי: חולון במצוקה, בת-ים במצוקה, כי אין להן.

יוליה מלינובסקי: אבל כפי שאני מבינה עכשיו, מה שיש והפרויקטים שהיו כבר בקנה, תקועים בגלל שמשרד האוצר, ותענה לי לשאלה, משרד האוצר עצר את הכספים, כי היו שם הסכמים שהאוצר צריך לשלם, העירייה נותנת קרקע, האוצר משלים.

יוליה מלינובסקי: נכון?

יוליה מלינובסקי: ממה שהבנתי, זה תקוע כרגע, הפרויקט הזה על קרקע חומה.

יוליה מלינובסקי: זה יכול להיות עוד פתרון, זה עוד משהו, קצת מפה וקצת משם.

<חביב קצב: יש מכרז של 2,400 יחידות שעדיין מחכה.

<חביב קצב: משרד האוצר לא מצליח להעביר אלינו את התקציב בגלל שהשנה שעברה היתה שנת מעבר ללא תקציב והשנה זה בגלל כל הוויכוחים בין משרד האוצר לבין ועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: אז יש תקציב.

טלי פלוסקוב: יש פה בעיה של אגף התקציבים שבעצם לא מנצלים תקציב בשנה הקודמת, אז יש להם בעיה להעביר לשנה הזאת?

<חביב קצב: לא.

<חביב קצב: צריך לפתור את הבעיה ואז הם יכולים להעביר.

יוליה מלינובסקי: טלי, אני פונה אלייך באופן אישי, דברי עם שר האוצר.

טלי פלוסקוב: לא, לא, זה לא משרד האוצר.

טלי פלוסקוב: לפי דעתי, אני צריכה להעלות את זה לוועדת הכספים, כי זה לא בגלל התקציב.

טלי פלוסקוב: יש פה בעיה טכנית ואנחנו נראה איך אנחנו מתמודדים עם זה.

יוליה מלינובסקי: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אגב, אני מנצלת את ההזדמנות לפנות לשני המנכ"לים.

טלי פלוסקוב: יש לכם בעיות מסוג זה?

טלי פלוסקוב: תפנו אלינו, אנחנו נעזור לכם.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעזור שהדברים האלה לא ייתקעו.

טלי פלוסקוב: המשפט הבא שרציתי להגיד – תראו, אנחנו פה באמת, אני מאוד התרשמתי מהפרויקט שהצגתם פה, אבל יחד עם זאת, אנחנו מדברים על 2,600 יחידות דיור.

טלי פלוסקוב: אבל יש לנו עוד עשרות אלפים בתור.

טלי פלוסקוב: מה הפרויקט הבא?

טלי פלוסקוב: האם אנחנו צריכים להמתין לסיום הפרויקט הזה כדי להתחיל את הצעד הבא, או שאנחנו יכולים להמשיך משהו ולבצע במקביל.

טלי פלוסקוב: מה קורה?

טלי פלוסקוב: מה התוכנית?

טלי פלוסקוב: האם יש עוד תוכניות בדרך?

טלי פלוסקוב: יש אפשרות קצת?

<חביב קצב: שמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון יסיים, נוסיף.

טלי פלוסקוב: בואו נשמע את המנכ"ל ואז אנחנו נעבור קצת לדברים של היושבים באולם.

טלי פלוסקוב: כן.

<אשל ארמוני: אני חושב שאמרנו, הצגנו.

<אשל ארמוני: זה הפרויקט שלנו.

טלי פלוסקוב: זה פרויקט מצוין.

<אשל ארמוני: כן.

טלי פלוסקוב: אני שואלת מה ההמשך?

טלי פלוסקוב: האם אנחנו לא יכולים במקביל כבר להכין, הרי אנחנו יודעים כמה זמן לוקח לנו עד שאנחנו נראה את יחידות הדיור האלה.

טלי פלוסקוב: השאלה שלי היא האם אנחנו יכולים במקביל - - -

<אשל ארמוני: לא יותר מדי.

<אשל ארמוני: לוחות זמנים של גמר בנייה, מה שיתחיל השנה, זה עניין של שנתיים, משהו כזה.

טלי פלוסקוב: שנתיים זה לא מעט לאנשים האלה, כן?

טלי פלוסקוב: אבל זו גם בשורה.

<אשל ארמוני: זה הזמן שזה לוקח.

טלי פלוסקוב: אז האם אתה לא חושב שבשנתיים האלה צריכים להכין את הפרויקט הבא?

טלי פלוסקוב: האם אנחנו צריכים להמתין ולהיות שמחים שיש פרויקט של 2,600 יחידות דיור, עשינו את העבודה וזהו?

טלי פלוסקוב: ממש לא.

טלי פלוסקוב: יש עוד המון אנשים שממתינים בתור.

טלי פלוסקוב: אתה רוצה להתייחס?

<חביב קצב: כן, אני מבקש להשלים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: מנכ"ל משרד הקליטה.

<חביב קצב: התייחסה חברת הכנסת לנושא של קרקע חומה.

<חביב קצב: אני רוצה להדגיש פה שתי נקודות מרכזיות.

<חביב קצב: בהתאם ליוזמה שיזם משרד הקליטה או השרה סופה לנדבר עוד בקדנציה הקודמת, יש החלטת ממשלה על הפעלה, אכלוס, 4,000 יחידות דיור, מתוכם אנחנו כבר, יש לנו כ- 2,000, יתרה של 2,200 כרגע, 2,400, שאנחנו צריכים לממש.

<חביב קצב: מה שאני אמרתי, שבגלל הוויכוח התקציבי, עדיין משרד האוצר, אגף התקציבים, לא מצליח להעביר לנו את התקציב, על-מנת להפעיל את המכרז, כאשר לגבי כל היתרה, המכרז כבר הופעל.

<חביב קצב: מה שדיבר יובל על האכלוס שהיה בכפר-סבא ומה שהיה לנו בראשון לציון זה היה חלק מהנושא של פרויקט קרקע חומה וכאן המקום להגיד עוד פעם, יובל, אומרים כולם ונותנים לך את השבחים, גם אני מצטרף, תודה רבה על כל העבודה שלך.

<חביב קצב: אני קורא לך – בולדוזר.

<חביב קצב: אז אני מאחל לכולנו הצלחה בנושא.

<יובל פרנקל: אני בסך-הכול הולך בנתיב שאתה סללת.

<חביב קצב: תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

טלי פלוסקוב: זה שיתוף פעולה.

<חביב קצב: תודה רבה.

<אשל ארמוני: אבל טיפה אתה מרחיב אותו.

<אשל ארמוני: טיפה, אתה מרחיב את הנתיב.

<יובל פרנקל: עכשיו אתה מרחיב.

<חביב קצב: בדיוק.

<חביב קצב: יש נקודה אחת שאני רוצה מאוד להדגיש.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

<חביב קצב: שנבין.

<חביב קצב: בשורה האחרונה, זה הכול נושא של כסף.

<חביב קצב: כל תוספת פתרונות לדיור זה כסף.

<חביב קצב: גם את הפרויקט של קרקע חומה שאנחנו מדברים עליו, זה מדובר בכסף.

<חביב קצב: גם הפרויקט שמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון מדבר עליו, 2,650 יחידות, גם כאן מדובר בנושא של כסף, זה כמויות עצומות של כסף.

<חביב קצב: אנחנו כולנו יודעים דבר מאוד פשוט – כל תהליך של בנייה או הפעלת בנייה, זה תהליך ארוך.

<חביב קצב: זה תהליך שמתחיל בתיאומים מהיסוד, יחד עם כל מה שצריך, כולנו יודעים את זה, לא צריך לפרט את זה.

<חביב קצב: במיוחד את, היית ראש עיר, את יודעת בדיוק על מה מדובר, עד שזה מגיע לאכלוס וגמר האכלוס וקבלת כל ההיתרים וטופס ארבע, טופס חמש, תלוי איפה, בכל מקום ונסיבותיו.

<חביב קצב: אבל נקודה, על-מנת להתחיל במשהו, צריך כסף, צריך תקציב.

<חביב קצב: אנחנו אומרים דברים מאוד פשוטים – ככל שנקבל יותר כסף, אין לי ספק שאני מדבר גם בשמו של מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, אין לי ספק שהוא מזדהה אתי, ככל שאנחנו, המשרדים הייעודיים, האחראים על הנושא הזה, כל אחד בחלק שלו, ככל שנקבל יותר כסף, אנחנו נדאג להפעיל פתרונות לנושא הזה.

טלי פלוסקוב: אני שמעתי בהכנות התקציב 2017, שמתכננים מיליארד שקל לרכישת דיור ציבורי.

<אשל ארמוני: שמעת את זה מהצד של משרד האוצר או של משרד השיכון?

טלי פלוסקוב: ממשרד האוצר.

טלי פלוסקוב: אז זה טוב?

<אשל ארמוני: אם זה נכון, זה בהחלט מה שביקשנו.

<אשל ארמוני: תראו, מיליארד שקל זה פחות או יותר, בין 700 ל- 800 דירות, באופן כללי.

<אשל ארמוני: זה יצמצם את התור.

<אשל ארמוני: אבל צריך גם להגיד ביושר שכתוצאה מהעובדה, מזה שתוחלת החיים מתארכת, כתוצאה מזה שהאוכלוסייה גדלה, נכנסים יותר ויותר אנשים למעגל של זכאי הדיור הציבורי ולכן ככל שאנחנו קונים דירות ומאכלסים, אז נכנסים עוד ועוד.

<אשל ארמוני: בסופו של דבר, על-מנת לצמצם את התור לחלוטין, אפילו מיליארד שקל לא יספיקו.

<חביב קצב: במיוחד אם מכניסים גם את העולים.

<אשל ארמוני: במיוחד אם מכניסים את העולים.

<קריאה: בוודאי.

<חביב קצב: זה לא בוודאי, עדיין לא.

<אשל ארמוני: אבל מיליארד שקל בשנה אחת, זה בהחלט משהו שאנחנו יודעים לנצל.

<אשל ארמוני: אנחנו הראינו יכולת ביצוע של רכש דירות של כמות זו גם השנה.

<אשל ארמוני: רק השנה, עד עכשיו רכשנו, נכון לאתמול, 631 דירות חדשות, אנחנו נרכוש עוד.

<אשל ארמוני: אז זו בשורה מאוד טובה.

טלי פלוסקוב: עוד פעם, ב- 2016 רכשתם?

<אשל ארמוני: 631 דירות, לדעתי.

טלי פלוסקוב: 631 כבר נרכשו.

<יובל פרנקל: יש פילוח, איפה נרכשו הדירות?

<אשל ארמוני: סליחה, 713.

<אשל ארמוני: זה פשוט, אני קראתי, נתון אחר, לא זוכר.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה דבר אחד להגיד לכם, שב- 2014 נרכשו ארבע דירות.

<אשל ארמוני: בדיוק.

טלי פלוסקוב: אז הפער שאנחנו נמצאים הוא ברור.

<אשל ארמוני: יש לנו כאילו מערכת משומנת, איך אני אעביר לכם את זה?

<אשל ארמוני: יש לנו משהו שעובד, גם ברכש הדירות, גם בתחזוקת הדירות, גם בפעילות הזאת של עמיגור וגם בפרויקט חדש, שאני מקווה שאנחנו נסיים את החתימה מול עמידר בשבועיים הקרובים, של פרויקט של התחדשות עירונית, על דירות של דיור ציבורי שיביא לנו אלפי דירות חדשות.

<אשל ארמוני: אלפי דירות חדשות.

<אשל ארמוני: אז כל הדברים האלה נמצאים אצלנו בתוך ארגז הכלים, על-מנת בסופו של דבר להגיע למצב הרצוי, שבו לא יהיה תור וזמן ההמתנה יהיה חודשים ספורים ותהיה לנו מערכת שמטפלת בזה.

<אשל ארמוני: גם בתחום של המערכת השירותית אנחנו מתכוונים לייצר עוד שירותיות כלפי האנשים, על-מנת שהם יוכלו לקבל נתונים מדויקים לגבי הזכאות ובסופו של דבר אנחנו רוצים גם שיהיה לנו אתר אינטרנט נגיש, שכל אדם יוכל להיכנס, גם דרך האינטרנט ולראות מה מצבו.

<אשל ארמוני: כל הדברים האלה יקרו במהלך 2017, כי זה מנגנון.

<אשל ארמוני: אתם צריכים להבין שמדובר פה במנגנון של מאות אלפים, אנשים שזכאים לשירות הזה.

<אשל ארמוני: אנחנו כמובן, כמו שאמרתי בהתחלה, אנחנו פה משרתי ציבור, רוצים לתת את השירות הטוב ביותר, גם לצמצם את התור וגם מי שנמצא ומקבל, שיקבל.

<אשל ארמוני: זהו, אני מציע פשוט אולי נעבור לשלב השאלות.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לשלב השאלות.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד דבר אחד שבעיני, הוא יכול להיות חומר למחשבה עבורכם.

טלי פלוסקוב: הרי אנחנו יודעים שהמדינה משלמת סיוע לשכר דירה על-פי הנתונים שאני קיבלתי מהכנסת, 1,500,000,000 שקל כל שנה.

טלי פלוסקוב: האם לא יהיה חכם יותר לקחת הלוואה מעצמנו, לתת לך לבנות, בכסף הזה, לתת לאנשים האלה דיור ובכסף שהייתם אמורים לשלם להם סיוע לשכר דירה, להחזיר את ההלוואות?

טלי פלוסקוב: למה אנחנו לא עושים צעדים?

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו צריכים לצאת מהקופסה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נמצאים באותה שגרה די הרבה זמן.

טלי פלוסקוב: האם אין מצב פה, באמת לצאת מהקופסה ולחשוב על משהו יותר יצירתי?

<אשל ארמוני: אז קודם כל, קלעת לדעתו של השר שלנו.

טלי פלוסקוב: מן הסתם.

<אשל ארמוני: כן.

<אשל ארמוני: שיש יוזמה שאנחנו עכשיו יוצרים לה גם את המודל הכלכלי, לפיו דייר דיור ציבורי, בסופו של דבר, יוכל לרכוש את הדירה ולמעשה, הכסף שהמדינה משלמת, במקום לשלם את זה לשכר דירה לבעל נכס פרטי שמשכיר לדייר של דיור ציבורי, אנחנו בעצם, הכסף הזה יהיה כעין תשלום משכנתה עבור רכש הדירה בסופו של דבר, כאשר הפעילות הזאת תיעשה באמצעות proxy מוסדי כלשהו.

<אשל ארמוני: הדבר הזה נמצא, זה באמת יוזמה של שר הבינוי והשיכון ושגם צריך להגיד עליו, באמת, הוא לא פה, אבל זה בן-אדם שמביא לשולחן רעיונות של עצמו.

<אשל ארמוני: הוא לא רק בא לנהל את המשרד, הוא מביא רעיונות של עצמו, רעיונות יצירתיים וזה אחד הרעיונות שהוא הביא.

<אשל ארמוני: יש עוד.

<אשל ארמוני: וזה דבר שאנחנו באמת מנסים לקדם אותו ולהפוך אותו למשהו ישים.

<אשל ארמוני: זה לא יפתור את הבעיה לכולם, אבל זה בהחלט עוד דבר וזה בהחלט יציאה מהקופסה ואני חושב שזה נכון, במקום לשלם למגזר פרטי ובעצם לא להשאיר נכס בידי אדם, להוציא את אותו כסף, כמובן זה מצריך קצת יותר כסף ובביטחונות ואיזה שהוא מודל, בסופו של דבר, להשאיר את הדירות בידי הדייר, כבעל דירה, שזה הדבר הכי חשוב, בעצם, כדי להוציא אנשים ממעגל המצוקה.

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: אני סומכת על היצירתיות שלכם.

טלי פלוסקוב: אבל יחד עם זאת, בואו נשמע מה אומרים לנו האנשים שהגיעו לכאן.

טלי פלוסקוב: נתחיל מסגן יושב-ראש ארגון חזית הכבוד, ד"ר אברהם שרנופולסקי.

< אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

< אברהם שרנופולסקי: קודם כל, בשם של חזית הכבוד, ו- 80,000 ניצולי השואה, אני מודה ליושבת ראש הוועדה חברת הכנסת פלוסקוב ואני גם מודה לשיתוף פעולה איתנו ובכלל למה שאת עשית.

טלי פלוסקוב: תודה.

< אברהם שרנופולסקי: ויש לי כמה שאלות למנכ"לים.

< אברהם שרנופולסקי: שמענו על התוכנית במשרד השיכון.

< אברהם שרנופולסקי: קראתי את התוכנית.

< אברהם שרנופולסקי: אין בתוכנית שום, שום מילה, על העברת דיור ציבורי לתור של משרד העלייה והקליטה.

< אברהם שרנופולסקי: אין שום מילה.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על תוכנית של 2,600 יחידות דיור?

< אברהם שרנופולסקי: של משרד השיכון.

< אברהם שרנופולסקי: אני שואל, למה דווקא קיימת תוכנית במשרד השיכון?

< אברהם שרנופולסקי: מה, הבעיה של דיור ציבורי זה לא הבעיה של המדינה?

< אברהם שרנופולסקי: מצב הדיור הציבורי הוא בלתי נסבל.

< אברהם שרנופולסקי: אז הגיע הזמן להקים תוכנית לאומית, תוכנית לאומית, ואתם המנכ"לים צריכים להיות היוזמים של התוכנית הלאומית.

< אברהם שרנופולסקי: דבר שני.

< אברהם שרנופולסקי: כידוע, כפי שאמר מנכ"ל משרד העלייה והקליטה, עומדים בתור של משרד העלייה והקליטה, 50,000 אנשים.

< אברהם שרנופולסקי: בתוך 50,000 האנשים, יש יותר מ- 2,000 ניצולי שואה.

< אברהם שרנופולסקי: אז אני שואל את המנכ"לים – איך אפשר להסתכל בעיניים של ניצולי השואה, שסבלו מרדיפות הנאצים והם ממתינים 20 שנה, עדיין אין להם קורת גג.

< אברהם שרנופולסקי: איך ניתן להסביר את זה?

<אורה דואק: סליחה, אם יורשה לי.

<אורה דואק: בבתים שלנו, אני סקרתי את זה.

<אורה דואק: יש לנו כ- 4,700 ניצולי שואה, נפגעי נאצים, בדקתי את זה ממש בחודש האחרון.

<אורה דואק: בדקתי מול החברות, שיאפיינו לי את הבתים וייראו כמה יש לנו ניצולים.

<אורה דואק: אז חשוב להדגיש, שמתוך כ- 14,000, יש לנו 4,700 ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: כן, אבל הוא מדבר על אנשים שעדיין ממתינים לפתרון דיור.

<אורה דואק: אני הבנתי.

<אורה דואק: אבל אני מבקשת שנסת

<אורה דואק: כל גם על החצי המלא.

טלי פלוסקוב: מי מקבל כבר.

< אברהם שרנופולסקי: הלאה.

< אברהם שרנופולסקי: קיימת אפליה בשיעור לשכר הדירה.

< אברהם שרנופולסקי: מה אני מתכוון?

< אברהם שרנופולסקי: דיירים של הוסטלים, משלמים 8% או 10% מההכנסות שלהם.

< אברהם שרנופולסקי: המדינה משלמת לבעלי דירות של מקבצי דיור כ- 4,000 – 5,000, אינני יודע בדיוק כמה, אבל המון כסף.

טלי פלוסקוב: זה נכון, המספר הזה?

< אברהם שרנופולסקי: כן, כן.

טלי פלוסקוב: רגע, אני לא סתם שואלת את השאלה הזאת.

טלי פלוסקוב: אנחנו, המנכ"לים רושמים את השאלות שלנו ויצטרכו לענות.

< אברהם שרנופולסקי: השיעור לשכר דירה, לאנשים שעומדים בתור של משרד העלייה והקליטה, וגם במשרד השיכון, מדובר על הפרשים, הם מקבלים שיעור 1,300 – 1,400 שקל לזוג או משפחה.

< אברהם שרנופולסקי: האנשים האלה נאלצים לשלם 60% מהקצבאות שהם מקבלים מהביטוח הלאומי – לשכר דירה.

< אברהם שרנופולסקי: איך יכול להיות דבר כזה?

טלי פלוסקוב: דברים קשים אנחנו שומעים כאן.

< אברהם שרנופולסקי: אגב, למה עדיין לא העבירו את התוספת לשכר הדירה, שאתם אמורים להעביר מינואר.

< אברהם שרנופולסקי: מי אחראי על זה?

טלי פלוסקוב: לא, לא סתם אני חוזרת על השאלה שלך.

טלי פלוסקוב: אתה אומר שהתוספת לסיוע של שכר דירה, שהיו צריכים לקבל אלה שעומדים בתור של משרד הקליטה, מ- 1 לינואר 2016, אנשים עדיין לא קיבלו?

< אברהם שרנופולסקי: נכון.

<מרגריטה סלבקין: אותו דבר גם ממשרד השיכון, אותו דבר.

<מרגריטה סלבקין: שאלתי אנשים, אף אחד לא קיבל.

<מרגריטה סלבקין: לא אימהות חד-הוריות, לא קשישים, אף אחד לא קיבל.

טלי פלוסקוב: רבותיי, תרשמו בבקשה, אני רוצה תשובות.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שמדובר במשרד השיכון, תוספת של 47 מיליון שקל, ופה 36 מיליון שקל?

<מרגריטה סלבקין: יכול להיות שיש למספר אנשים שקיבלו, אבל אנשים שאני שאלתי – רובם לא קיבלו.

<רונן כהן: קודם כל, כל שם שתיתני לנו, אנחנו נבדוק, אנחנו יש לנו שם של כל האנשים שממתינים לדיון ציבורי, לא מדבר על בית גיל הזהב.

טלי פלוסקוב: לא, לא, נכון.

טלי פלוסקוב: כרגע אתם מדברים על תור של המשרד.

<רונן כהן: כולם קיבלו רטרואקטיבית מינואר, אם יש מקרה אחד או שניים.

טלי פלוסקוב: אז אם יש מקרים, להעביר בבקשה אלינו, אנחנו נברר.

טלי פלוסקוב: במשרד הקליטה – אותו הדבר.

<מרינה זמסקי: לא אותו דבר.

<מרינה זמסקי: אף אחד לא קיבל.

טלי פלוסקוב: אף אחד לא קיבל מהקשישים?

טלי פלוסקוב: משרד העלייה, אף אחד לא קיבל.

טלי פלוסקוב: המנכ"ל יענה לשאלה.

טלי פלוסקוב: בואו נמשיך ושוב פעם, רושמים את כל השאלת שלכם.

< אברהם שרנופולסקי: אוקיי, הלאה.

< אברהם שרנופולסקי: כידוע, קיימות המלצות של ועדה בין משרדית, שבראשה עמד שר העלייה והקליטה לשעבר, זאב אלקין.

< אברהם שרנופולסקי: זה ועדה בין משרדית בנושא ... הפנסיוני, אבל באותן המלצות יש המלצות לגבי דיור ציבורי.

< אברהם שרנופולסקי: השאלה היא האם אתם מכירים את ההמלצות?

< אברהם שרנופולסקי: האם אתם עוסקים בזה?

< אברהם שרנופולסקי: משום שבין אותן המלצות, יש המלצות חשובות ביותר.

טלי פלוסקוב: אני אשתף אתכם בהמלצות של ועדת אלקין.

טלי פלוסקוב: יש שם סעיף שאומר שכל קשיש שזכאי לדיור ציבורי, השיטה צריכה להיות אחרת.

טלי פלוסקוב: בעצם, המדינה צריכה לקחת על עצמה שכירות של דירה ולחייב את החשיש בעד 10%, כמו שזה קורה גם במקבצי הדיור ואז לפחות כולם יהיו באותו מצב.

טלי פלוסקוב: באמת עושה רושם.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהמלצות הוועדה עדיין לא הגיעו אליכם, בכל אופן, לפי התגובה הראשונית.

טלי פלוסקוב: אבל נמשיך, אברהם, אני מבקשת לסיים.

< אברהם שרנופולסקי: עוד שאלה אחת.

טלי פלוסקוב: אחרונה.

< אברהם שרנופולסקי: למה לא בונים דיור לנכים שמשתמשים בכיסא גלגלים?

< אברהם שרנופולסקי: יש המון אנשים שזקוקים לדיור ציבורי מיוחד.

< אברהם שרנופולסקי: למה לא בונים?

טלי פלוסקוב: אברהם, תודה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להצטרף למה ששאל עכשיו אברהם ולהעלות סוגיה שבטח הרבה אנשים כאן יצטרפו אליה.

טלי פלוסקוב: בן-אדם שגר בהוסטל, במקבץ דיור והופך להיות חולה והוא צריך מטפלת, מאשרים לו מטפלת כי הוא כבר גר בהוסטל.

טלי פלוסקוב: בן-אדם שעכשיו צריך לקבל הוסטל ומקבל דירה, יש לי מקרה של אישה בת 92, שסוף סוף זכתה לקבל הוסטל ונתנו לה כבר אישור שהיא יכולה להיכנס להוסטל, היא הלכה לשם ופתאום המנהלת של המקום אומרת לה – לא, את לא יכולה להיות כאן, כי יש לך מטפלת 24 שעות.

טלי פלוסקוב: אז מה אנחנו מחליטים?

טלי פלוסקוב: או שאנחנו נותנים דיור לבריאים, או ש'לכו לבתי-אבות'?

טלי פלוסקוב: האם זה נכון?

טלי פלוסקוב: יש פה הרבה חמלה בנושאים האלה, נורא קשה לי לדבר, אבל תיקחו את כל הדברים שלנו, אני לא מאמינה שיהיו לכם עכשיו תשובות.

טלי פלוסקוב: אבל בעיני, אתם חייבים לדעת על כל הסוגיות האלה, שאנשים מתמודדים איתן ואיך אנחנו כן עוזרים להם?

טלי פלוסקוב: איך אנחנו לא שוכחים שעומדים מולנו בני-אדם, כל אחד עם החיים שלו, כל אדם עם ההיסטוריה שלו, כל אדם שעבר את מלחמת העולם השנייה או ניצולי שואה, יש פה סיפורים שקורעים את הלב, באמת אני אומרת לכם.

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: אני אבקש עכשיו מחברת פורום לדיור ציבורי, מרינה זמסקי, בקשה, מרינה.

<מרינה זמסקי: אני מדברת גם בפורום למען משפחות העולים, כחלק מפורום דיור ציבורי ויש לנו בעצם דעות מאוד מגובשות לגבי המצב שקיים.

<מרינה זמסקי: היתה פה פליטת פה – זכאים ועולים.

<מרינה זמסקי: וזה באופן לא מודע מבטא את היחס המשפיל לאורך שנים רבות, שיש זכאים ויש עולים.

<מרינה זמסקי: אני לא מדברת על זה שאנחנו צריכים לאחד את התור או לא לאחד את התור, אנחנו לא נתעסק עכשיו בלאחד את התורים.

<מרינה זמסקי: אבל יחס משפיל כלפי זכאים עולים, הוא מתבטא בכל תוכנית ובכל מה שנאמר פה עד עכשיו.

<מרינה זמסקי: זכאים ועולים.

<מרינה זמסקי: אם מדינת ישראל נתנה להם תעודת זכאות, היא חייבת לקחת אחריות על פתרון בעיית הדיור.

<מרינה זמסקי: ולא להגיד – תגידו תודה שנרשמתם בתור.

<מרינה זמסקי: כי כל הסיפורים האלה – זכאים ועולים, ובפרויקט הנפלא הזה של עמיגור ואנחנו מאוד מעריכים את הפרויקט, הוא באמת נפלא, אם בפרויקט הזה אנחנו קודם נאכלס את הוותיקים ומה שיישאר אנחנו כמובן נעביר למשרד הקליטה, זה בדיוק שוב מבטא את היחס.

<מרינה זמסקי: אין ספק שבשנת 2004 משרד השיכון הפסיק לבנות יחידות דיור, מעין הוסטלים, העביר את זה למודל של מקבצי דיור במשרד הקליטה ואנחנו באמת מבקשים שחברת הכנסת תתעניין כמה עולה לבנות הוסטל, כמה עולה למדינה לבנות מקבץ דיור, כמה עולה לתחזק הוסטל וכמה עולה לתחזק מקבץ דיור ואנחנו יכולים לגלות בסופו של דבר שזה לא פרויקט כל-כך שווה כלכלית, כמו שהוא משפיל ומשאיר שוב את העולים בידיהם כשאומרים להם: תגידו תודה.

<מרינה זמסקי: גם שר השיכון וגם שר האוצר מדברים על זה שהבטיחו ש- 5% מכל פרויקט שיוזם משרד השיכון, מחיר למשתכן וכל מיני פרויקטים נפלאים אחרים, שבכל פרויקט כזה יוקצו 5% לדיור ציבורי.

<מרינה זמסקי: ב- 5% האלה, יכולים לבנות גם דירות קטנות לקשישים, שמסיבה כזו או אחרת, וקודם כל מהסיבות הבריאותיות, יכולים לקבל דיור ציבורי וזה לא הוסטל ולא מקבץ, כי מקבצים זה לא הדיור האידיאלי.

<מרינה זמסקי: הוא באמת משמח אלפי אנשים, אבל עוד חצי מזה, אם אנחנו אומרים 20,000, החצי השני, כמו שהאדון המנכ"ל אמר, לא מעוניינים בהוסטלים וקודם כל מסיבות בריאותיות, שלא מקבלים אותם והאנשים האלה, שהיום זכאים ועומדים בתור קרוב כבר לקבלת דיור ציבורי, אבל לא יקבלו אותו לעולם.

<מרינה זמסקי: הם כבר לא הספיקו לראות את התוצאות של הפרויקט הנפלא.

<מרינה זמסקי: חייבים מיד לבנות ולפתח תוכנית חירום, תוכנית חירום לאומית, לקרוא לבעלי בתים להשכיר לקשישים דירות לטווח ארוך והמדינה שתשכור את הדירות והקשישים ישתתפו ב- 10% בעלויות הדירות.

<מרינה זמסקי: אנחנו בפורום דיור ציבורי, כעיקרון, אנחנו מתנגדים לכל הפתרונות שהם קשורים לסיוע בשכר דירה ופתרונות זמניים.

טלי פלוסקוב: זה בזבוז כסף.

טלי פלוסקוב: אנחנו פשוט עושים את העשירים יותר עשירים, על חשבון המדינה.

<מרינה זמסקי: פתרונות זמניים, אבל כיוון שמדובר פה במצב חירום שאנחנו לא יודעים כמה האנשים האלה עוד יזכו לחיים – חמש שנים, שבע שנים, שנה, שנתיים, אבל שיחיו אותם בכבוד ולא במצבים שאנחנו רואים היום כל יום בטלוויזיה, יש לנו עוד סיפור של ניצולת שואה בת 92, שהוסטל זה כבר לא פיתרון בשבילה, וכאלה יש 10,000 אנשים, אז צריך לתת פתרון להם.

<מרינה זמסקי: לא לזרוק אותם כזבל כשכבר לא עומדים בקריטריונים של בריאות.

טלי פלוסקוב: סיכום.

<מרינה זמסקי: בנוסף, בנוסף יש עוד נקודה שמופנית לשר השיכון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: למנכ"ל משרד השיכון.

<מרינה זמסקי: מנכ"ל משרד השיכון.

<מרינה זמסקי: בפרויקטים של התחדשות עירונית, קיימים גם דיירים קשישים עולים, שהם חלייה הכי חלשה בכל המרקם הזה, כי הם בהלם, הם לא יודעים מה קורה אתם.

<מרינה זמסקי: החוק עדיין, אנחנו מקווים שהחוק יעבור, אבל דוגמאות שאנחנו רואים היום בשטח, יש כל הניסיונות לזרוק אותם מדירתם בלי לתת להם פתרונות ואנחנו מבקשים הגנה על אותם דיירים דיור ציבורי, שעומדים מול פרויקטים פינוי בינוי.

<מרינה זמסקי: אני גם מאוד תומכת שהנושא הזה כבר חייב לעלות לרמה של תוכנית לאומית בין משרדית ולא להפקיר את זה בידי משרד הקליטה, שעם כל הכבוד לפעילות שלו, הוא לא הגורם החזק בכל המרקם של הבירוקרטיה ורשויות וכו'.

<מרינה זמסקי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, מרינה.

טלי פלוסקוב: הדוברת הבאה – תמרה סטורוז'נקו, בבקשה.

<תמרה סטורוז'נקו: ועדת דיור נכבדה, כל מה שנאמר כאן על דיור ציבורי, אלו דברים ריקים מתוכן.

<תמרה סטורוז'נקו: במציאות, הממשלה במשך 20 שנה קיצצה וניסתה להיפטר מהדיור הציבורי ומהאנשים שזכאים לו.

<תמרה סטורוז'נקו: משרדי הממשלה שאחראים על דיור ציבורי, החמירו את הקריטריונים לזכאות, חילקו אותם ועשו שינויים לכל גוף.

<תמרה סטורוז'נקו: כתוצאה מכך, עולים קשישים נשארו בתור לנצח, כי קיבלו סטאטוס עולים חדשים, עד לסוף החיים.

<תמרה סטורוז'נקו: עשרות שנים הציבור לא ידע שיש עשרות אלפי זכאים לדיור ציבורי.

<תמרה סטורוז'נקו: אנחנו כאן היום כדי לדבר על דיור ציבורי, שבפועל – לא קיים.

<תמרה סטורוז'נקו: האמת היא שהתקציב של משרד השיכון קצר בחצי ואפילו יותר והקרן של דיור ציבורי נמכרה ולא נרכשו דירות חדשות לזכאים והיום, בתקציב של המדינה, אין כסף למטרה הזאת.

<תמרה סטורוז'נקו: אין כסף.

טלי פלוסקוב: טוב, אמרנו משהו אחר קצת, אבל בסדר.

<תמרה סטורוז'נקו: אבל בדרך-כלל.

טלי פלוסקוב: זה ל- 2017.

טלי פלוסקוב: בסדר.

<תמרה סטורוז'נקו: כן.

<תמרה סטורוז'נקו: כן.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: קרוב ל- 150,000 זכאים מקבלים סיוע לשכר דירה.

טלי פלוסקוב: לפי חוק הגנת הדיור, מ- 1972, אנשים שמקבלים סיעוד חם זכאים לדיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: זה בגלל ששינו את הקריטריונים, הם נפלו בין הכיסאות.

טלי פלוסקוב: והסיוע עצמו, אין לו תחליף כספי של הממשלה לאפשרות קבלת דיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: הסעיף הזה בחוק הוא נותן לממשלה לתת סיוע למשפחות עוני.

טלי פלוסקוב: לכן, מספר הזכאים לדיור ציבורי הרבה יותר גדול ממה שהוא היום ולא תואם לנתונים של משרדי הממשלה.

טלי פלוסקוב: כל מי שנמצא פה יודע שבארץ יש מצוקת דיור גדולה, גדולה מאוד.

טלי פלוסקוב: אז כמה זמן ייקח לבנות דיור ציבורי חדש לזכאים?

טלי פלוסקוב: זה ייקח עשרות שנים.

טלי פלוסקוב: ובינתיים אנשים חיים בעוני, וביניהם עולים קשישים, שמתים מרעב ומעוני.

טלי פלוסקוב: הפתרון, כפי שאני רואה, זה קודם כל קריטריונים חדשים לזכאים ושכירות ישירה על-ידי הממשלה, לנזקקים, במקום סיוע בשכר דירה, שלא מכסה אפילו 30% מעלות שכר הדירה בשוק החופשי.

טלי פלוסקוב: או לחילופין, להעלות את הסיוע בשכר דירה ל- 95% ממחיר אמתי שקיים בשוק, כפי שהיה מתוכנן באותו חוק הגנת הדיור שמשנת 1972 והסכום צריך להיות צמוד למדד.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להוסיף קצת על התור של משרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: מתי שואלים – למה אנשים קשישים צריכים להיות בתור עד סוף החיים שלהם, הם אומרים שאת התור יותר טוב לקשישים.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת.

טלי פלוסקוב: כי תחשבו,

טלי פלוסקוב: במשרד הקליטה?

<תמרה סטורוז'נקו: כן, במשרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: טוב, אנחנו נשמע את זה.

<תמרה סטורוז'נקו: תחשבו, ועדה נכבדה, מה קיבלו אנשים קשישים שיש להם תור במשרד הקליטה?

<תמרה סטורוז'נקו: רק מספרים שלא זזים, שעומדים במקום ואין להם פתרון בכלל.

<תמרה סטורוז'נקו: אני שואלת שאלה – האנשים הזקנים, הם באו לארץ, למה?

<תמרה סטורוז'נקו: להיות או ללכת למות?

<תמרה סטורוז'נקו: וכולם צריכים לקחת בחשבון שאנשים מאחורי המספרים בתור הזה, זה זקנים שהם מבקשים את העזרה ואנחנו לא יכולים להיתמם, כשלא קורה כלום.

טלי פלוסקוב: תודה, תמרה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת עכשיו, אלכסנדר קלנטירסקי.

טלי פלוסקוב: מי שרוצה לדבר, רבותיי, אני פועלת רק על-פי רישום.

טלי פלוסקוב: מי שלא רשום, לא יוזמן לדבר.

טלי פלוסקוב: אז מי שמעוניין לדבר – בבקשה להעביר פרטים.

<אלכסנדר קלנטירסקי: קודם כל, תודה רבה טלי, שיש דיון היום.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אני אלכסנדר קלנטירסקי, יושב-ראש ברית מנטרי אסון צ'רנוביל.

<אלכסנדר קלנטירסקי: יש לי רק שלוש שאלות למנכ"ל משרד הקליטה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: מתי תהיה הצעה, תוכנית, לבנייה, דיור ציבורי?

<אלכסנדר קלנטירסקי: זה קודם כל.

<אלכסנדר קלנטירסקי: בדיון האחרון שהיה בקדנציה שעברה, אתה אמרת שיש תור, 27,000 יחידות.

<אלכסנדר קלנטירסקי: היום – 50.

<אלכסנדר קלנטירסקי: זה לא משחק.

<אלכסנדר קלנטירסקי: כפול שתיים.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אני רציתי לדעת מתי יהיה הצעת תוכנית לבנייה, דיבור.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אנחנו מבקשים דבר כזה – משנת 2000, מספיק 16 שנה, אבל עד עכשיו, אין תשובה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: צריך בהצעת תוכנית כזו לראות כמה יחידות צריך בכל עיר, כמה אנשים עומדים בתור בכל עיר, זו אינפורמציה סודית.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אין אינפורמציה כזו.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אין.

<אלכסנדר קלנטירסקי: יש משנת 2001.

טלי פלוסקוב: יש לנו מי שיענה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: יש משנת 2001, בירור סטטיסטי.

<אלכסנדר קלנטירסקי: דבר שני, אינני מבין מדוע במדינת ישראל, מדינה אחת, יש שני קריטריונים – במשרד העלייה והקליטה ובמשרד השיכון.

<אלכסנדר קלנטירסקי: צריך קריטריון אחד.

<אלכסנדר קלנטירסקי: לפני עשר או 12 שנים, מר חביב קצב, החליט שאם עולה נמצא בתור עשר שנים, צריך לזרוק אותו מהתור למשרד השיכון.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אבל במשרד השיכון הקריטריונים שונים.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אנשים

טלי פלוסקוב: רגע, אלכסנדר.

טלי פלוסקוב: אבל אנחנו עכשיו הבנו שאותם קריטריונים חלים בשני המשרדים, אז למה אתה חוזר על זה?

<אלכסנדר קלנטירסקי: זה טעות שלי.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אם יש קריטריון אחד, אני צריך לדעת.

<אלכסנדר קלנטירסקי: וצריך לדעת גם, בכל קדנציה יש חברי כנסת שכתבו מכתבים לשר הקליטה והעלייה ורצינו לדעת כמה מקבצי דיור יש עכשיו, בכל עיר.

<אלכסנדר קלנטירסקי: כמה כסף משרד הקליטה משלם בכל שנה, למקבצי הדיור.

טלי פלוסקוב: לא משרד הקליטה, משרד השיכון.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

<אלכסנדר קלנטירסקי: לא, משרד הקליטה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: משרד הקליטה משלם.

טלי פלוסקוב: על מה?

<אלכסנדר קלנטירסקי: על מקבצי דיור.

טלי פלוסקוב: אל אחזקה?

<אלכסנדר קלנטירסקי: כן.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אני יודע את זה בדיוק.

טלי פלוסקוב: אחזקה זה משהו אחר.

<אלכסנדר קלנטירסקי: מה זאת אומרת?

<אלכסנדר קלנטירסקי: כל תשלום במקבצי דיור, מוכפל פי 1.5 על יחידות כאלו.

<אלכסנדר קלנטירסקי: זה כל מה שרציתי לדעת.

<אלכסנדר קלנטירסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אלכסנדר.

טלי פלוסקוב: ולד קפוסטין, בבקשה.

<ולד קפוסטין: צהריים טובים לכולם.

<ולד קפוסטין: בין היתר, אני גם פעיל ציבור בעיר ראשון לציון.

<ולד קפוסטין: דיברתם פה ארוכות על חוסר דיור סוציאלי וציבורי, שזה נכון, ויש תוכניות למיניהן לבנות אותם ויש תוכניות, כפי שלא ראיתי כי ישבתי עם הגב, שכבר מיושמות.

<ולד קפוסטין: אבל אני רציתי להעלות כמה סוגיות אחרות.

<ולד קפוסטין: אני מקבל אין ספור פניות על התופעות שקשורות למשרד הקליטה בעיקרון, תופעות שליליות.

<ולד קפוסטין: מר חביב לידך?

טלי פלוסקוב: כן, כן.

<ולד קפוסטין: אז אני רוצה לפנות אליך.

טלי פלוסקוב: הוא מקשיב, הוא מקשיב.

<חביב קצב: מקשיב, חושב, הכול בסדר.

<ולד קפוסטין: אני מקווה.

<ולד קפוסטין: תופעות שליליות בעיקר.

<ולד קפוסטין: חוץ מהתור שאף אחד לא יודע איך הוא מתקדם והוא לא שקוף ואין נתונים כמה שלא מנסים כל מיני ארגונים לבקש, המשרד מסרב לתת.

<ולד קפוסטין: אגב, הנתונים האלה הופיעו עד שנות ה- 90 לפחות, כל אחד יכול היה להגיע לסניף של משרד הקליטה ולראות על הקיר את הרשימות, תעודות זהות, איך זה מתקדם, מי קדימה, מי חורה.

<ולד קפוסטין: אז זו תופעה אחת, שאני לא רוצה להיכנס אליה.

<ולד קפוסטין: אני רוצה להתייחס לתופעה מאוד שלילית, בעיני, שזה ועדות רפואיות של משרד הקליטה.

<ולד קפוסטין: הבאתי לכאן כמה מקרים שהגיעו לידיי, ויש אין ספור מקרים כאלה.

<ולד קפוסטין: בן-אדם שכבר מגיע לדיור, לאחר המתנה של 15, 20 שנה, ומגיע לדיור וכביכול אמור לקבל אותו, הוא כבר ראשון בתור, מבקשים ממנו להגיש מסמכים רפואיים לוועדה רפואית, במסגרת ועדת קליטה.

<ולד קפוסטין: הוא מגיש את המסמכים ולאחר מכן, מן הסתם, מקבל תשובה.

<ולד קפוסטין: אחת התשובות, אני רוצה לצטט – בקשתך לדיור ציבורי, שזה מקרה, אני רוצה גם להגיד של מי, ל' ג'.

טלי פלוסקוב: לא צריך להגיד שמות.

<ולד קפוסטין: היא מסכימה.

טלי פלוסקוב: לשם שמירת הפרטיות.

<ולד קפוסטין: אוקיי, המקרה הזה, ההחלטה של הוועדה הזאת, היא מתאריך 17 לינואר: בקשתך לדיור ציבורי נדונה בוועדת דיור מחוזית מספר כך וכך, שהתקיימה בתאריך כך וכך, במחוז תל-אביב, להלן החלטת הוועדה – נדחתה על-פי חוות-דעת רפואית.

<ולד קפוסטין: את המסמך הזה היא מקבלת אצל פקיד בתחנת הקליטה העירונית.

טלי פלוסקוב: משרד הקליטה.

<ולד קפוסטין: משרד הקליטה, כן, סניף של משרד הקליטה.

<ולד קפוסטין: אין פה שום חתימה של אף רופא, של מי חוות-הדעת הזו, מה התמחותו, על-פי מה, שום דבר.

<ולד קפוסטין: אני הבאתי אתי חוות-דעת או החלטה של ביטוח לאומי, על אחוזי נכות שאני חושב שזה דומה.

<ולד קפוסטין: יש לך פה גם סיכום, גם שם של הרופא, גם חתימה, גם פירוט מה האפיונים, על-פיהם הוחלט לתת אחוזים כאלה או לא לתת.

<ולד קפוסטין: זה נוסח שהוא נוסח אוטומטי.

<ולד קפוסטין: זאת אומרת, כל אחד מקבל נוסח כזה.

<ולד קפוסטין: מי שחתום פה זה אותה פקידה, כל החתימות – זה אותה פקידה.

<ולד קפוסטין: הגברת הזאת, לאחר שקיבלה את התשובה, הלכה לרופאת המשפחה שלה, שנותנת את המסמכים האלה לוועדה הרפואית של משרד הקליטה.

<ולד קפוסטין: אני רוצה לצטט – הנ"ל מוכרת לי ממעקב לא סדיר במסדרת קופת חולים, משנת 2009.

<ולד קפוסטין: במהלך מעקב גילתה סימני דיכאון.

<ולד קפוסטין: אף פעם לא היו לה מצבים פסיכוטיים.

<ולד קפוסטין: בוחן המציאות שלה – שמור.

<ולד קפוסטין: אף פעם לא גילתה סימנים של התנהגות מסוכנת.

<ולד קפוסטין: בשנים האחרונות, מצבה מאוזן, גם מבחינת סימני דיכאון.

<ולד קפוסטין: לא מגלה סימנים לירידה קוגניטיבית ברמה של דמנציה, במצב הנפשי הנוכחי מסוגלת לדאוג לענייניה, מסוגלת לטפל בצרכיה הבסיסיים ולגור לבדה.

<ולד קפוסטין: אתה שומע, אדוני?

טלי פלוסקוב: רגע, ולד, רק דבר אחד, תקשיב.

<חביב קצב: יש גבול מה שאתה יכול לדבר על צנעת הפרט ברמה כזאת, סליחה.

<חביב קצב: מה זה צריך להיות?

<ולד קפוסטין: מה זה הפרת צנעת הפרט?

<ולד קפוסטין: איפה הפרתי?

טלי פלוסקוב: לא, אתה אמרת את שמה, שנייה, שנייה.

<ולד קפוסטין: אז ציינתי את שמה, בסדר.

<חביב קצב: מי הסמיך אותך לתת כזה פירוט רפואי?

<ולד קפוסטין: היא הסמיכה אותי.

<ולד קפוסטין: היא לא לבדה, היא לא לבדה.

<ולד קפוסטין: על המסמך הזה היא לא קיבלה דיון ציבורי.

<ולד קפוסטין: זה חוות-דעת של הרופא, זה חוות-דעת של הרופא שמנוגד לחוות-הדעת שלכם.

טלי פלוסקוב: ולד, ולד.

<ולד קפוסטין: יש מקרים כאלה – באלפים.

<חביב קצב: אתה יכול להמשיך לצרוח מעכשיו עד מחר בבוקר, אין לך שום זכות.

<חביב קצב: שום זכות לדבר בהסבר כזה.

<ולד קפוסטין: אני מצטער, חברת הכנסת טלי.

<חביב קצב: אתה עובר כל גבול.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להעביר את המקרה, אנחנו נטפל במקרה הספציפי הזה מול המנכ"ל, בלי חשיפת הפרטים.

<ולד קפוסטין: אני יכול לסיים את דבריי?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אתה יכול לסיים, ללא חשיפת פרטים נוספים.

<ולד קפוסטין: כן.

<ולד קפוסטין: הבאתי עוד מקרה מאוד מזעזע של גברת שכבר הלכה לעולמה.

<ולד קפוסטין: מקרה זהה לחלוטין שגם כן, חוות-הדעת הרפואית שהיא קיבלה על-ידי אותה רופאת משפחה ששלחה לכם את המסמכים הרפואיים, אמרה שהגברת צלולה, יכולה להיות לבדה, לטפל בעצמה וכן הלאה.

<ולד קפוסטין: המקרים האלה, גורמים להפצת שמועות על כך שבמשרד שלך, שאתה המנכ"ל שלו, יש תופעות של שחיתות לכאורה ולא סתם, אוקיי?

<ולד קפוסטין: יש גם מקרים שהם מקרים פליליים ויש תיקים פליליים.

<ולד קפוסטין: אני רוצה לומר, על כל המקרים שציינתי,

<חביב קצב: אני מצטער, סליחה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם.

<חביב קצב: סליחה, אני מצטער.

<חביב קצב: אני לא מוכן.

<ולד קפוסטין: אני רוצה לסכם בדבריו של יוחנן דנינו, המפכ"ל לשעבר.

<ולד קפוסטין: הוא אמר כזה משפט – במקום שאין שחיתות, יש בסיס לכאורה לשחיתות.

<ולד קפוסטין: לכאורה.

טלי פלוסקוב: ולד, אתה לא רוצה להמתין שאני אוציא אותך מהאולם, נכון?

טלי פלוסקוב: אמרת, שמענו.

טלי פלוסקוב: תודה.

<ולד קפוסטין: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: מרגריטה סלבקין.

<מרגריטה סלבקין: שלום לכולם.

<מרגריטה סלבקין: מרגריטה סלבקין, תנועת חברתית פרוגרס.

<מרגריטה סלבקין: אנחנו גם כן כמה רגעים היו לנו גם כאלה לא נעימים עם מנכ"ל משרד הקליטה, שאנחנו גם הרמנו קול, אבל לפי דעתי עברו כבר כמה חודשים ואני חוזרת על אותה שאלה וגם כן, כמו שאת אמרת, שהנתונים של משרד הקליטה לגבי התורים לפי ערים, כמה אנשים בכל עיר, זו שאלה שנשאלת כבר כמה וכמה פעמים ועדיין אין תשובה ויואל רזבוזוב, לפני שנה ביוני 2015, גם כן שאל בוועדת הכנסת ולא קיבל תשובה כבר מעל שנה.

<מרגריטה סלבקין: אני חושבת שגם את שאלת וגם לא קיבלת תשובה.

<מרגריטה סלבקין: הגיע הזמן שאנחנו נקבל את התשובות, גם על בסיס חודשי.

<מרגריטה סלבקין: לא רק חד-פעמי, שכולנו עכשיו כרגע נקבל תשובה שבפתח-תקווה 100 אנשים, באשדוד כך וכך אנשים, ובכל עיר כך וכך אנשים.

<מרגריטה סלבקין: אנחנו צריכים לאסוף את הנתונים, הנתונים צריכים להיות שקופים ובסיס הנתונים צריך להיות דינאמי.

<מרגריטה סלבקין: כל בן-אדם שנכנס לבסיס הנתונים הזה, צריך להופיע וגם אנחנו לא מבקשים, כמו שאתה אומר, צנעת הפרט, לא מבקשים את השמות של האנשים, לא תעודות זהות, לא רשימות של האנשים על דירות של הוסטלים או משרדי קליטה.

<מרגריטה סלבקין: עכשיו, ברוך השם יש לנו אינטרנט, יש אתרים יפים לכל אחד מהמשרדים האלה, אפשר לשים את הנתונים שם, איך תורים זזים, מספרית.

<מרגריטה סלבקין: לא מבקשים את השמות, לא מבקשים שום פרט של הבן-אדם.

<מרגריטה סלבקין: רק מספרים.

<מרגריטה סלבקין: אותו דבר קשור לאותם מספרים של יחידות דיור.

<מרגריטה סלבקין: כמה נבנו, כמה כסף הושקע, כמה כסף קיבלו לכל מיני פרויקטים.

<מרגריטה סלבקין: אותו דבר גם לגבי תוכנית ארוכת טווח.

<מרגריטה סלבקין: באמת צריכים, כמו שאנשים אמרו כאן, חייבים באמת לבנות תוכנית ארוכת טווח, לפחות לחמש שנים קדימה ולא לשנה-שנתיים, עד שאנשים ייכנסו או לא ייכנסו.

<מרגריטה סלבקין: צריכים לדעת איפה ייבנו, כמה ייבנו ולא לפי משהו נקודתי שיתחשק למישהו לתת איזה מיליארד או מאה מיליון, כמו שעכשיו נתנו לדרישות של ליברמן, או משהו אחר.

<מרגריטה סלבקין: זה לא צריך להיות ככה, על בסיס מילה טובה או מעשה טוב.

<מרגריטה סלבקין: מה שאני רוצה לשאול ולחזור ולחדד, זה את השאלה לגבי, כמו שמדובר 24/7, מונח כזה, אז אצלנו אני חושבת ייכנס מונח 47/36.

<מרגריטה סלבקין: מה זה אומר?

<מרגריטה סלבקין: זה 47 מיליון שהבטיחו לאנשים במשרד השיכון, עלייה של הקצבאות, ו- 36 מיליון, במשרד העלייה והקליטה.

<מרגריטה סלבקין: אז אני חושבת שאנחנו צריכים לקבל בכל מקרה את התשובות למספרים האלה, מתי אנשים יקבלו ועל איזה קריטריונים אנשים צריכים לענות, כדי לקבל את זה.

<מרגריטה סלבקין: כי לא ברור שום דבר.

<מרגריטה סלבקין: האם יקבלו רק האנשים שנמצאים בתור או שיקבלו כל האנשים שמקבלים סיוע לשכירות או קריטריונים אחרים.

<מרגריטה סלבקין: גם את זה צריך לפרסם.

<מרגריטה סלבקין: גם את פרסמת שאמרו לך וכולם התנפלו עלייך, כי את זו שהעברת את ההודעה.

טלי פלוסקוב: אני רק שמחתי להעביר את ההחלטה, ובסוף, כן.

<מרגריטה סלבקין: בסופו של דבר, כך קרה.

<מרגריטה סלבקין: אז באמת אני חושבת שממשרד העלייה וממשרד השיכון - - -

< אברהם שרנופולסקי: אני מצטער מאוד, אבל כבר - - -

טלי פלוסקוב: רגע, אברהם.

טלי פלוסקוב: נמצא פה אדם אחר, הוא ימשיך להיות.

טלי פלוסקוב: כולם נמצאים פה, אל תדאגו.

<יולי דנוביץ: טלי, בבקשה, כולם יושבים פה.

<יולי דנוביץ: אנחנו נהיה פה חצי מדינה, אנחנו צריכים לדעת מה עושה משרד השיכון פה ומשרד הקליטה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<יולי דנוביץ: כולם במשכורת יושבים פה.

טלי פלוסקוב: רגע, מה קורה?

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: סיימת?

<מרגריטה סלבקין: לא, לא, לא, אני לא סיימתי.

<מרגריטה סלבקין: פשוט גם כן, חבל שמנכ"ל משרד השיכון יצא.

טלי פלוסקוב: אבל יש פה אנשים ששומעים, רבותיי, זה שהוא הלך, כי יש לו עוד עבודה.

טלי פלוסקוב: אני ביקשתי ממנו שעה, הוא היה איתנו שעה וחצי.

טלי פלוסקוב: יש פה אנשים שנשארו ממשרד השיכון, הסמנכ"ל כאן, הם נמצאים, הם שומעים, הם גם ישיבו.

<מרגריטה סלבקין: אז מה שאני רציתי להוסיף, שהובטח ש- 5% מכל הפרויקטים של מחיר למשתכן, יוקצו לדיור ציבורי.

<מרגריטה סלבקין: אני רוצה לדעת, האם נבנו במסגרת הפרויקטים האלה, האם באמת נבנו דירות מיועדות לדיור ציבורי?

טלי פלוסקוב: בינינו, עוד אף דירה לא נבנתה במחיר למשתכן.

טלי פלוסקוב: זה מתוכנן, בכל אופן.

<מרגריטה סלבקין: מתוכנן.

טלי פלוסקוב: כן.

<מרגריטה סלבקין: כן.

<מרגריטה סלבקין: אני רוצה לדעת מתוכנן, כי יש הרבה הגרלות שכבר עברו ויש כבר בתהליך.

טלי פלוסקוב: נכון.

<מרגריטה סלבקין: אז זאת אומרת, ייבנו.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אנחנו נחדד את המונח.

<מרגריטה סלבקין: כמו גם, לגבי כל ביצוע הבנייה.

<מרגריטה סלבקין: אנחנו תמיד מסתמכים על הקבלנים שלנו בארץ ואני חושבת שמספיק כבר דיברו על זה שצריך לפתוח את השוק לקבלנים מחוץ למדינת ישראל, כי יש להם גם כן טכנולוגיות מתקדמות.

<מרגריטה סלבקין: זה גם לאנשים ממשרד השיכון, שצריכים כבר לפתוח את התחרות לכל הקבלנים ולחברות, עם טכנולוגיות מתקדמות, עם יכולות בנייה מאוד מאוד מהירות, כמו שאנחנו רואים את כל הפרויקטים בסין.

<מרגריטה סלבקין: אז בבקשה, באמת תחשבו לכיוון הזה, שפשוט זה בלתי אפשרי שאנחנו רוצים להאכיל כביכול את הקבלנים שלנו, ובגלל זה אנחנו לא פותחים את דלתות מדינת ישראל ולא בונים ממש במהירות הנדרשת.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להזכיר לך, בתחילת שנות ה- 90, כשאנחנו הגענו לארץ, אז נבנו שכונות חירום ואז שרון היה, כנראה הוא היה ראש ממשלה.

<רונן כהן: לא, הוא היה שר השיכון.

טלי פלוסקוב: שר השיכון.

טלי פלוסקוב: הוא היה שר השיכון ואז נבנו שכונות חירום.

<רונן כהן: קליטה.

טלי פלוסקוב: קליטה, ממש.

טלי פלוסקוב: כל העולים האלה ידעו ופיזרו, גם אם זה היו חלק מבתי עץ וחלק מבתי אבן, אבל הבתים האלה עד היום קיימים.

טלי פלוסקוב: גם אצלי בעיר יש שתי שכונות, בתי עץ ומצוין ושם דווקא הדיור מוגן, נכון.

טלי פלוסקוב: אז אולי צריך גם לחשוב, אולי צריך לעשות עוד פעם כך.

טלי פלוסקוב: מה זה עולים, והאנשים האלה, שאין להם איפה לגור, מה איתם?

טלי פלוסקוב: מה להביא?

טלי פלוסקוב: בואי קודם כל נפתור את הבעיה של אלה, אחר-כך נביא עוד.

טלי פלוסקוב: אולי בגלל זה אנשים לא באים למדינת ישראל?

<מרגריטה סלבקין: מה שרציתי להגיד שאנחנו גם חיים עכשיו בעידן שהמון דירות פשוט בשוק נרכשות על-ידי כל מיני אנשים שיש להם כסף, עם כל הכבוד להם.

טלי פלוסקוב: להשקעה.

<מרגריטה סלבקין: כן.

<מרגריטה סלבקין: וכל הדירות האלה, עומדות פנויות.

<מרגריטה סלבקין: אז מה שכן אפשר לעשות ואם למשרדים חסר כסף, אז זה ניתן פשוט להגדיל את הארנונה פי חמש, ואני יודעת שיש ערים שכן הגדילו את הארנונה לדירות פנויות, להגדיל פי חמש ופשוט הכסף הזה ילך לדיור ציבור, לבנייה של הדיור הציבורי.

<מרגריטה סלבקין: מה שגם כן אנחנו דיברנו לא פעם, שדיור ציבורי משתמשים בו לא למטרות של אכלוס אנשים וצריך גם לדעת את כל הנתונים האלה.

<מרגריטה סלבקין: כמה, מה, ובאיזה מבנים, איזה בתי-מלון שם, איזה בתי-כנסת שם וכן להתאים את כל המבנים האלה, או להחזיר אותם או למכור אותם וגם את הכסף הזה, להפנות לנושא של דיור ציבורי.

<מרגריטה סלבקין: זה מה שאני אמרתי.

טלי פלוסקוב: סיכום, בבקשה.

<מרגריטה סלבקין: כן, אני אסכם.

<מרגריטה סלבקין: כמו שמרינה דיברה לגבי היחס וגם ולד דיבר על זה, על היחס בתור של משרד העלייה והקליטה.

<מרגריטה סלבקין: גם אני נתקלת בכל מיני מקרים כאלה, שפשוט היחס הוא ממש מזלזל.

<מרגריטה סלבקין: מזלזלים באנשים קשישים.

טלי פלוסקוב: איפה בדיוק?

טלי פלוסקוב: איפה?

<מרגריטה סלבקין: במשרדי הקליטה המקומיים, בערים.

<מרגריטה סלבקין: אני גרה בפתח-תקווה, יכולה לדבר רק על פתח-תקווה, לא הייתי ולא שמעתי את האנשים האחרים, כמובן שבעיתונות – כן.

<מרגריטה סלבקין: אבל אני, אישית, מכירה אנשים שבאמת מזלזלים בהם וצריכים לבדוק את זה ממש באופן מפורט, אחד אחד.

טלי פלוסקוב: תודה.

<מרגריטה סלבקין: רגע, שנייה אחת נוספת, בבקשה.

<מרגריטה סלבקין: הנושא מאוד כאוב לי, כי כל הדברים האלה, כמו ששמענו גם ממנכ"ל עמיגור, שהכול אחר-כך, בסופו של דבר, נתקע בערים.

<מרגריטה סלבקין: ואנחנו כן נכנסים לעירייה ואנחנו כן מעלים את הנושאים של הדיור וגם אנחנו נתקלים באותם מכשולים, כשאומרים לנו שאין קרקע חומה ושייתנו לי.

<מרגריטה סלבקין: עכשיו בצומת סירקין רוצים לבנות קרוב ל- 17,000 יחידות דיור.

<מרגריטה סלבקין: כאשר אני שאלתי מה לגבי דיור ציבורי, אמרו לי – ייתנו לי קרקע, אני אבנה.

טלי פלוסקוב: זה ראש עיר אמר שייתנו קרקע?

<מרגריטה סלבקין: כן, ראש העיר.

טלי פלוסקוב: קרקע חומה.

<מרגריטה סלבקין: אבל עוד פעם, הוא אומר – ייתנו לי, אני אתן.

<מרגריטה סלבקין: אז האם זה בצומת סירקין?

<מרגריטה סלבקין: זה בסיסים מתפנים, זה פינוי בסיסים.

טלי פלוסקוב: זה כנראה תכנון מפורט.

<מרגריטה סלבקין: זה פינוי בסיסים.

<מרגריטה סלבקין: צריך להבין עכשיו למי שייכת הקרקע, האם זה משרד הביטחון שהוא מעביר את זה לעיריות, למשרד הקליטה, משרד השיכון, ואני חושבת גם שעל בסיס קבוע, צריך להזמין לכאן את ראשי הערים האלה שיש להם בתור יותר מ- 500 איש.

טלי פלוסקוב: זה נושא לדיון הבא.

<מרגריטה סלבקין: שיגיעו לכאן וייתנו את התשובות.

<מרגריטה סלבקין: הם ממש לא מעוניינים.

<מרגריטה סלבקין: המשרדים זורקים את זה לראשי הערים, ראשי הערים זורקים את זה בחזרה.

טלי פלוסקוב: תודה.

<מרגריטה סלבקין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: מיכאל בן ישי, חבר מועצה עמק המעיינות, בבקשה.

טלי פלוסקוב: חבר מועצה אתה?

<מיכאל בן ישי: כן, חבר מועצה.

טלי פלוסקוב: בן כמה אתה?

<מיכאל בן ישי: בן 25.

<מיכאל בן ישי: נבחרתי בבחירות האחרונות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, מיכאל.

טלי פלוסקוב: אחרי ששמעת את הדיון שלנו, מה יש לך להגיד?

<מיכאל בן ישי: קודם כל, אני גם בתור חבר מועצה צעיר עוסק בנושא הזה.

<מיכאל בן ישי: יש לי דיור ציבורי בתוך המועצה, הדיור גם של עמידר.

<מיכאל בן ישי: אני אתחיל בזה שלא רק שיש לי דיור של עמידר, זאת אומרת בפעמים האחרונות גם נמכרו הבתים האלה והם הפכו לדירות נופש.

<מיכאל בן ישי: ויש לי ממתינים שהם אנשים מבוגרים וגם ניצולי שואה שלא נכנסו לרשימות האלה, והבתים האלה נמכרו.

<רונן כהן: איפה?

<רונן כהן: איפה?

<מיכאל בן ישי: במנחמיה.

<מיכאל בן ישי: יישוב מנחמיה, יש שם בתים.

<מיכאל בן ישי: תחקרנו את זה, היו שם בתים של עמידר, יש שם כמה בניינים ורוב הבתים נמכרו כדירות נופש לאנשים מבחוץ.

<מיכאל בן ישי: צריך לבדוק את זה, כי מבחינתי זה חמור מאוד.

טלי פלוסקוב: רושמים הכול.

<מיכאל בן ישי: אני רוצה לשאול על הפילוח בפריפריה.

<מיכאל בן ישי: בסופו של דבר, יש הרבה מבוגרים אצלי במועצה שאין להם את הנגשת המידע הזה.

<מיכאל בן ישי: בסופו של דבר, אותו קשיש או אותו ניצול נמצא ביישובים האלה, בפריפריה, כשמשרד השיכון הקרוב זה 40 דקות נסיעה, לטבריה, ואז אנחנו לא באמת יודעים מה לעשות אתם.

<מיכאל בן ישי: זאת אומרת, איך אנחנו מגיעים אליהם, איך משרד העלייה והקליטה מגיע לאותם אנשים, יודע להגיע לאותם אנשים ולתת להם את הנגשת המידע הזה.

<מיכאל בן ישי: זה מהבחינה הזאת.

<מיכאל בן ישי: עוד משהו שרציתי להעלות זה האם באמת יש תוכנית עתידית.

<מיכאל בן ישי: אנחנו מדברים על מספרים ומנכ"ל משרד השיכון דיבר פה על מספרים של 671.

<מיכאל בן ישי: האם יש תוכנית עתידית?

<מיכאל בן ישי: האם, זאת אומרת, בשנים הבאות, ונוספו לי אנשים למאגר הזה, שהצטרפו למאגר העוני.

<מיכאל בן ישי: השאלה אם יש למשרד איזו שהיא תוכנית.

<מיכאל בן ישי: אם יש תוכנית, אז אני אשמח שזה באמת יוצג פה, בתת הוועדה.

<מיכאל בן ישי: זה מהבחינה הזאת.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

<מיכאל בן ישי: בניינים.

<מיכאל בן ישי: דיברו פה על תוכנית לאומית, כל שכנותיי לשולחן.

<מיכאל בן ישי: יש בתים שנקנים היום.

<מיכאל בן ישי: למשל, בעיר טבריה נקנו היום בתים והשאלה היא אם את אותם בתים אנחנו לא יכולים בעצם לשים בקריטריונים, זאת אומרת, את אותם אנשים, את המבוגרים האלה, את המבוגרים שאנחנו מדברים עליהם, ניצולי השואה, על הבתים שנקנים עכשיו, שלא נבנים – כל מה שהצגתם פה מבחינת עמיגור, בעוד שלוש-ארבע שנים.

טלי פלוסקוב: הבניינים הקיימים, אתה מתכוון?

<מיכאל בן ישי: כן כן, הבניינים הקיימים שנקנים כרגע, יש בניינים שנקנים.

טלי פלוסקוב: מי קונה אותם?

<מיכאל בן ישי: החברות, גם עמידר וגם עמיגור.

<יובל פרנקל: עמיגור – לא.

טלי פלוסקוב: זה מה שדיברו.

טלי פלוסקוב: דיברו 712 יחידות דיור נרכשו וכולם הולכים למטרת דיור ציבורי.

טלי פלוסקוב: זה מה שנאמר לנו.

<מיכאל בן ישי: כן, אבל שיהיו קריטריונים לאותם אנשים מבוגרים.

<רונן כהן: יש ממתינים.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

<מיכאל בן ישי: לא, עוד פעם, הממתינים – כשיש לי קריטריון לאיש מבוגר ואין לו עוד הרבה זמן לחיות, כמה נשאר לו?

<מיכאל בן ישי: חמש, עשר שנים?

<רונן כהן: אתה אומר – צריך לתת לו עדיפות.

<מיכאל בן ישי: עדיפות, בוודאי.

<מיכאל בן ישי: לסדר את סדר העדיפויות.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק העניין, אני עד עכשיו לא מבינה.

טלי פלוסקוב: אגב, אתם יודעים שהתור, תתקן אותי אם אני טועה, התור במשרד הקליטה נקבע, הקדימות, למי שהגיע לארץ הכי מוקדם.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, לא לפי גיל, לא לפי ניצול שואה, לא לפי מחלות, אלא מי שהגיע הכי מוקדם, הוא יהיה הראשון בתור.

טלי פלוסקוב: גם אם הוא רק אתמול בא ונרשם בתור.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו נקבל עוד הסבר מהמנכ"ל.

טלי פלוסקוב: רבותיי, כבר כמעט נגמר הזמן לדוברים, יש לי עוד שלושה דוברים, אז בבקשה להיות ממוקדים.

טלי פלוסקוב: דני גיגי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן – קרייזלר אהרון ואחר-כך ולד שוביק.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

<דני גיגי: שלום לכולם.

<דני גיגי: אני דני גיגי מפורום דיור ציבורי.

<דני גיגי: אני רוצה להגיד שהבעיה היא הרבה יותר גדולה ממה שאנחנו חושבים והבעיה היא מערכתית.

<דני גיגי: בישראל, לזכותו של שר השיכון, הוא אמר את זה באמת מעל הדוכן.

<דני גיגי: במדינת ישראל יש מעל מיליון איש ללא קורת גג קבועה.

<דני גיגי: זה משבר הדיור.

<דני גיגי: זה אנשים שלא יכולים לקנות דירה, לא במיליון שקל של מחיר למשתכן, מיליון וחצי שקל של מחיר למשתכן, לא בשני מיליון של מע"מ אפס, הם פשוט לא יכולים לקנות דירה.

<דני גיגי: אין להם לאיפה ללכת.

<דני גיגי: הם רצים מדירות, משכירות לשכירות, בגלל שמדינת ישראל גם אין איזה שהוא מערכת של שכירות קבועה.

<דני גיגי: הם עוברים מדירה לדירה, והם נזרקים לרחוב, בסופו של דבר.

<דני גיגי: אנחנו נלחמים כבר יותר משלוש שנים, על כל התוכניות של המדינה.

<דני גיגי: ותמ"ל, וד"ל, מחיר למשתכן, התחדשות עירונית, כמעט בכל מקום שבו המדינה באה עם איזה שהוא פרויקט בנייה חדש, אנחנו דרשנו שיהיה שם דיור ציבורי.

<דני גיגי: עד היום, באף אחת מהתוכניות האלה, אין דיור ציבורי.

<דני גיגי: באף אחת מהתוכניות האלה.

<דני גיגי: אז מה הפלא?

<דני גיגי: הטענות שלי פה, אני מכיר את רונן באופן אישי, אני עובד אתו הרבה, אני בקשר עם אנשי משרד השיכון, אני בקשר עם אנשי משרד האוצר.

<דני גיגי: הטענות שלי לכולם, הן לא למישהו ספציפי, הן למערכת שכבר מזמן נטשה את הדיור הציבורי, לא משקיעה כספים.

<דני גיגי: את דיברת פה מקודם על מיליארד שקל.

<דני גיגי: מיליארד השקל האלה כבר ממה שאני מבין, כבר נקנו בהן דירות וכבר אין כסף בקופה.

<דני גיגי: לא, את זה הבנתי ל- 2017.

<דני גיגי: הלוואי, אין, אין כסף חדש, אין כסף חדש.

<דני גיגי: הדירות כבר נקנו.

טלי פלוסקוב: אני הולכת לבדוק את זה היום.

<דני גיגי: אני אגיד עכשיו יותר מזה – עד עכשיו נמכרו מעל 3,000 דירות, מ- 2013.

<רונן כהן: 4,000.

<דני גיגי: 4,000 כבר.

<דני גיגי: 4,000 דירות ונקנו 600 או 700.

<דני גיגי: זאת אומרת שכבר מ- 2013 איבדנו 3,000 דירות.

<דני גיגי: ושום דבר לא נעשה, כדי להגדיל את המלאי, כלום, שום דבר.

<דני גיגי: הכסף הקטן הזה שנכנס, ושוב, אני פה, תסלחו לי - - -

<רונן כהן: כל הכסף עובר לרכישה.

<דני גיגי: כן, נכון.

<דני גיגי: אבל הכסף עובר לרכישה והכסף הוא פחות ממה שצריך כדי לרכוש.

<רונן כהן: כל דירה שאתה מוכר, אתה מוכר ב- 200,000 שקל כי זה בהנחה, ואתה יכול לקנות - - -

<דני גיגי: נכון.

<דני גיגי: אבל בסופו של דבר, בסופו של דבר, צריך פה משהו הרבה יותר גדול ומערכתי.

<דני גיגי: אמר את זה מבקר המדינה בדו"ח האחרון שלו.

<דני גיגי: הוא אמר – תשמעו, חברים, צריך חשיבה לטווח ארוך.

<דני גיגי: צריך תוכנית גדולה לשיקום הדיור הציבורי.

<דני גיגי: ה- 200 מיליון שקלים ששר האוצר נתן, וזה מבורך, שר האוצר בא עם כוונות טובות לדיור הציבורי היום וגם שר השיכון.

<דני גיגי: אבל זה טיפה במים.

<דני גיגי: זה טיפה במים ואנחנו עושים עוול.

<דני גיגי: כל המלחמות האלה – עולים חדשים, מול ניצולי שואה, מול מרוקאים ומזרחים, ומול נכים, ומול מי שאתם רוצים, זה שטויות.

<דני גיגי: הם כולם סובלים וכולם ימשיכו לסבול עד שלא תהיה פה מערכת הרבה יותר גדולה לפתרון מערכתי הרבה יותר גדול.

<דני גיגי: זה הסיפור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, דני גיגי.

טלי פלוסקוב: אהרון קרייסלר, נציג יוזמה חברתית.

<אהרון קרייסלר: שלום לכולכם.

<אהרון קרייסלר: מה שרציתי להגיד רק כמה מילים.

<אהרון קרייסלר: אל"ף, רציתי קצת לתקן שאם אפילו לקחת את המיליארד וחצי שקל שנותנים לסיוע לשכירות, וכל הכסף הזה להעביר לקניות דירות, זה לכל היותר 2,000 דירות, זה לא פותר את הבעיה.

<אהרון קרייסלר: אפילו בדירות מאוד קטנות.

טלי פלוסקוב: תגיד לי, אם אנחנו נקנה ב- 11.5 מיליארד שקל, זה יעזור?

טלי פלוסקוב: וכל שנה להחזיר הלוואה.

טלי פלוסקוב: לא, בוא ניקח הלוואה בסך 11.5 מיליארד שקל, נקנה עכשיו דיור, נבנה, אפילו דיור קל, כמו שדיברנו ואז כל שנה – נחזיר, במקום את אותם מיליארד 500 לשלם לעשירים, נחזיר את ההלוואה הזאת.

טלי פלוסקוב: אבל אתם כבר תהיו בדירות.

<אהרון קרייסלר: אני מסכים אתך, אני מסכים אתך.

<אהרון קרייסלר: נכון, מסכים אתך שאם ניקח את זה לטווח ארוך, הדברים יכסו.

<אהרון קרייסלר: מסכים, מסכים.

<אהרון קרייסלר: טלי, אין שום בעיה בזה.

<אהרון קרייסלר: רק רציתי להגיד שזה גם כולם אמרו וגם אנחנו ראינו את המצגת מהדף הראשון, מהי ההגדרה של הקשישים, שהם זכאים להיות בתור או במשרד הקליטה או במשרד השיכון, ראינו, ההגדרה היא טובה, אבל היא מה שנקרא, אין בה כל מיני נקודות.

<אהרון קרייסלר: מה שאפילו את שמת לב, שבן-אדם שהוא עלה ארצה בסוף שנות ה- 80, אז הוא נמצא בתור יותר קרוב כדי לקבל משהו, מצד אחד, דברים כאלה הם מוצדקים.

<אהרון קרייסלר: אבל מהצד השני, צריך להגיד דבר אחד – אף אחד לא העלה דברים אלו, אני מצטער ואני בטוח שעכשיו אני אקבל את מה שנקרא כל מיני חיצים עלי, יש דבר שצריך ממש ממש לבדוק.

<אהרון קרייסלר: יש קשישים שהם עולים, ילדים שולחים אותם לעלות ארצה והם נשארים בארץ המוצא.

<אהרון קרייסלר: זאת אומרת שהילדים נשארו, נניח, אני אומר, ברוסיה, בצרפת, לא יודע באיזו מדינה, שולחים את אותם קשישים לכאן, כאילו המדינה שלנו היא מה שנקרא כזאת חזקה שיכולה לקבל אותם.

<אהרון קרייסלר: את זה צריך להכניס בתוך הקריטריון.

טלי פלוסקוב: איזה קריטריון?

<אהרון קרייסלר: הקריטריון הוא כזה, תנו לי להגיד, קודם כל.

<אהרון קרייסלר: הקריטריון הוא מאוד פשוט – כמו שעושים קריטריון לצעירים ששמים אותם, האם הוא שירת בצבא או לא שירת בצבא, כמה ילדים יש לו, יותר או פחות ילדם, גם כאן – אם יש קשיש שהילדים שלו הם עזבו את הארץ, אז הוא צריך לקבל פחות ממי שגם הילדים נמצאים כאן וגם משרתים בצבא.

טלי פלוסקוב: אהרון, אני לא מסכימה אתך.

טלי פלוסקוב: הרבה פעמים הקשישים האלה דווקא נשארים בודדים ואז אנחנו נזרוק אותם?

<אהרון קרייסלר: לא, לא התכוונתי לזה.

טלי פלוסקוב: לא תמיד זה בהסכמתם קורה, אז מה?

<אהרון קרייסלר: אם הקשיש הוא חס ושלום נשאר בודד, אז לא על זה אני מדבר.

<אהרון קרייסלר: אני רק אומר, אני מכיר הרבה אנשים ולא סתם אני אומר כאן, אני מכיר הרבה אנשים שמתנהגים בצורה כזאת.

<אהרון קרייסלר: אני רק אמרתי שזה לא מעיפים אותם מהתור, רק צריך לקחת בחשבון לתת קריטריון מסוים וגם צריך לתת קריטריון לאנשים שיש מעל גיל 80 מעל גיל 90, הם צריכים להיות באותו תור, לא לפי שנת העלייה, אלא לפי הגיל שלהם.

טלי פלוסקוב: הבנתי.

<אהרון קרייסלר: וזה מה שרציתי להגיד.

<אהרון קרייסלר: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו רבע שעה לפני הסיום ואני חייבת לסיים.

טלי פלוסקוב: ולד שוביק, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שתי דקות, בבקשה.

<ולאדי שוביק: שלום לכולם.

<ולאדי שוביק: אני רוצה לדבר על נושא שאף אחד לא העלה.

<ולאדי שוביק: שמי ולדי שוביק, אני גם מטעם יוזמה חברתית, גם פורום ועדי בתים.

<ולאדי שוביק: אני רוצה לדבר על בעיה שנשארות בעיות גם אחרי שהזקנים מקבלים את האכלוס.

<ולאדי שוביק: יש בארץ כ- 110 הוסטלים ומקבצי דיור.

<ולאדי שוביק: עכשיו, ההנהלה של אותם מקומות, אנשים שלא תמיד עברו הכשרה ואנשים שלא בהכרח מתאימים לתפקיד.

<ולאדי שוביק: אני בעצמי ניהלתי באופן זמני, החלפתי בחופשת לידה, גברת במקבץ דיור של 16 קומות.

<ולאדי שוביק: אורן הסלע, באשדוד.

<ולאדי שוביק: זה היה גם בתקופה שהיה אכלוס של ארבע קומות חדשות, 36 דירות.

<ולאדי שוביק: אף אחד לא הדריך אותי מה לעשות.

<ולאדי שוביק: ידעתי לתפקד בגלל שאני גם ועד בית ואני יודע מה לעשות.

<ולאדי שוביק: בגלל זה גם היו בעיות במקבץ החדש בראשון לציון, יש הרבה כשלים.

<ולאדי שוביק: אותם קשישים היו מטורטרים בגלל האכלוס ויש גם עניין של הוסטל ביבנה, מה שעלה לא מזמן בערוץ 9, זה הוסטל של 30 דירות בסך-הכול, שלוש קומות ואין שם מעלית.

<ולאדי שוביק: פנינו לעמידר, אני פניתי בשנה שעברה, אנשים פנו גם לפניי.

<ולאדי שוביק: רק בזכות טלי, הנושא התחיל להתקדם.

<ולאדי שוביק: מה שאני מציע, כאחד הפתרונות, זה לעשות ביקורת ציבורית.

<ולאדי שוביק: כלומר, יש ביקורת מטעם עמידר.

<ולאדי שוביק: גם כשאני תפקדתי כמנהל מקבץ, ביקרו אותי פעם אחת מטעם עמידר.

<ולאדי שוביק: ביקרה אותי פקידה, מנהלת.

טלי פלוסקוב: יש פה נציג עמידר, אגב?

טלי פלוסקוב: החליטו לא להגיע?

<רונן כהן: היו והלכו.

טלי פלוסקוב: הם היו והלכו?

<יובל פרנקל: אמרו לנו שזה שעה וחצי.

טלי פלוסקוב: אני לא ראיתי.

טלי פלוסקוב: סליחה, אבל הדיון נקבע משעה 13:00 עד 15:00, נכון?

<יובל פרנקל: לנו אמרו שזה אחת וחצי.

טלי פלוסקוב: לא, לא, סליחה, אתם בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: טוב.

<ולאדי שוביק: ההצעה שלי, שתהיה ביקורת שתכלול גם אנשי מקצוע, גם מהנדסים, גם עובדת סוציאלית וגם משפחות של אותם דיירים.

<ולאדי שוביק: כי הבניינים האלה, גם, כמו אנשים, הם גם מזדקנים.

<ולאדי שוביק: יש בעיות טכניות ואם לגבי מעלית אנחנו פונים לסגנית ראש הכנסת, אבל בגלל בעיות צנרת וכדומה, אנחנו לא אמורים להגיע עד כדי כך גבוה.

<ולאדי שוביק: זה בעיות שצריך לפתור במקום.

טלי פלוסקוב: ברור לנו.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שיש לך תשובה ואני בכל אופן, בגלל שטיפלתי בנושא הזה, אני לא יודעת כמה עוד הוסטלים יש לנו לקשישים בלי מעלית, אני מקווה מאוד שזה רק אחד ואם יש עוד אחד, אז הטיפול במקביל.

<אורה דואק: רגע, חשוב לי לציין שמדובר במבנים שהיו בבתי דיור ציבוריים והמשרד מ- 2008, עשה שדרוגים ותקצב ב- 42 מיליון, 13 מבנים של חברת עמידר, שגרו שם קשישים והם למעשה היו כמו דיירי דיור ציבורי בקהילה.

<אורה דואק: לא היו שם מעליות.

<אורה דואק: בפרויקט הייחודי הזה, שאתה מציין אותו ביבנה, מתוקף השנים הם התקששו ועולה הסוגיה הזאת.

<אורה דואק: אבל יחד עם זאת, זה עניין של תקציבים.

<אורה דואק: בימים אלה אנחנו תקצבנו יועץ וקיבלנו הצעות להתקנת מעלית.

<אורה דואק: לא בכל מקום יש היתכנות להתקנת מעלית.

טלי פלוסקוב: כאן, במקרה הזה, יש.

<אורה דואק: במקרה הזה, זה כן, ואני יודעת שמקדמים את זה.

<אורה דואק: אבל בגדול, זה לא כל-כך פשוט, כי יש לנו 118 מבנים ואנחנו בתקציב מאוד מוגדר ומוקפד.

טלי פלוסקוב: רגע, כמה מבנים יש בלי מעלית?

<אורה דואק: לא, רובם עם מעליות.

טלי פלוסקוב: אין הרבה, נכון?

<אורה דואק: אין לנו.

<אורה דואק: זה ממש יוצא דופן.

טלי פלוסקוב: נבהלתי, חשבתי ש- 118 בלי מעלית.

<אורה דואק: לא, זה בתקינה.

<אורה דואק: אבל אני אומרת שזה חריג, כי זה היה דיור ציבורי ואגב, זה לא רווי, זה כזה מפלסי, אם מישהו היה שם ומכיר.

טלי פלוסקוב: הייתי שם.

טלי פלוסקוב: הייתי שם, ושם צריכים מעלית.

טלי פלוסקוב: אין ספק.

<אורה דואק: בסדר.

<אורה דואק: אז מצאו, איתרו מקום וזה תהליך.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד.

<ולאדי שוביק: אם אפשר להוסיף?

טלי פלוסקוב: כן, תסיים, בבקשה.

<ולאדי שוביק: כן.

<ולאדי שוביק: אותם אנשים שאמורים לתת שירות בהוסטלים או במקבצי דיור, כמו שאני התקבלתי לשם בלי שום מבחן, רק על סמך ראיון עבודה עם הקבלן, אז אותם אנשים מתקבלים, עובדים שם שנים ולא כולם, לא בכל ה- 110 מבנים האלה, הם מתאימים לייעודם.

<אורה דואק: רגע, רגע, סליחה.

<אורה דואק: אתה מדבר על מקבצים וזה סוג שונה ואפיון אחר מהבתים שלנו.

<אורה דואק: הבתים שלנו, יש לנו מודל הפעלה מאוד מוגדר, יש לנו אם בית שצריכה להיות עם הכשרה ויש לנו כוננים ויש לנו עובדת סוציאלית שצריכה ללוות את הבית, רכז חברתי.

<אורה דואק: זה לא נכון לגבי המקבצים.

טלי פלוסקוב: כן, כן, זה לא מקבץ.

<אורה דואק: צריך להבחין.

<ולאדי שוביק: עדיין, יחד עם זאת.

טלי פלוסקוב: מה שאנחנו בעצם היינו, אנחנו היינו במבנה של משרד השיכון, שהופעל על-ידי עמידר, ביבנה.

<אורה דואק: אוקיי.

טלי פלוסקוב: שם, לצורך העניין.

טלי פלוסקוב: אגב, כשאני הגעתי לשם, אז אני לא יודעת מי, מנהלת המקום ברחה ממני.

טלי פלוסקוב: היא נבהלה מזה שחברת כנסת הגיעה.

טלי פלוסקוב: לא אמרתי שום דבר, באתי רק לראות.

טלי פלוסקוב: אבל יש בזה משהו, לא יודעת, במקום לצאת, במקום להגיד שלום, אם לא היה לה מה – בואי נראה לך איפה הם נמצאים בבוקר ובואי נראה לך מה הם עושים בצהריים ותראו איזה חיים מאושרים יש לנו פה ביבנה.

טלי פלוסקוב: אבל זה לא קרה.

<אורה דואק: יש להם מפעל הזנה כזה בצהריים, אם אני זוכרת.

טלי פלוסקוב: ראיתי, ראיתי.

טלי פלוסקוב: ראיתי דברים טובים.

<אורה דואק: יש שם מפעל הזנה נחמד.

טלי פלוסקוב: ולצערי הרב, ראיתי גם דברים לא טובים.

טלי פלוסקוב: החצר שהיא מוזנחת לחלוטין ואני לא יודעת אם בכלל אנשים יוצאים החוצה, יש לי גם ביקורת, את יודעת, שאני כמובן אגיד אותה במקום אחר.

טלי פלוסקוב: אבל אין ספק שאם במקום הזה תהיה מעלית, זה יהיה מקום הרבה יותר טוב, בוודאי.

טלי פלוסקוב: תודה, ולדי.

טלי פלוסקוב: צילי תהילה גרוס, מרכז למיצוי זכויות בעיריית ירושלים.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שאת ממתינה כבר מזמן.

<צילי תהילה גרוס: אני אשתדל לעשות את זה כמה שיותר קצר.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

<צילי תהילה גרוס: אני באמת מדברת מהנקודה שעלתה פה אחרונה, מהנקודה של מיצוי זכויות של דיירים.

<צילי תהילה גרוס: בעצם, מה שקורה, טוב שאמרת את זה, אורה, יש הבדל משמעותי בין זכויות של דיירים שהם תחת משרד השיכון, לבין אי-הזכויות של דיירים תחת משרד הקליטה.

<צילי תהילה גרוס: לצורך העניין, מקבצי דיור מול דיור מוגן, דיור גיל הזהב.

<צילי תהילה גרוס: אם במקבצי דיור של גיל הזהב, יש לנו אם בית ועובדת סוציאלית ותנאים חברתיים, אנחנו לא מוצאים דבר כזה במשרד השיכון, אלא אם יש מנכ"ל מוצלח ונחמד, שדוחף את זה.

<צילי תהילה גרוס: וזה שאנחנו מתבססים כיום על שר שיכון שיש לו אג'נדה חברתית או על מנכ"ל חדש ואמביציוזי, זאת בעיה.

<צילי תהילה גרוס: אנחנו לא יכולים להתבסס.

<יובל פרנקל: אני 15 שנים מנכ"ל.

<צילי תהילה גרוס: תמיד חדש ורענן, אבל בכל-זאת, הזכויות של הדיירים לא מעוגנות.

<צילי תהילה גרוס: קודם כל, הן לא תואמות אחת לשנייה, אבל גם הזכויות שיש תחת משרד השיכון, הן לא מעוגנות בחוק ואנחנו יודעים שישבו פה בוועדות ובדפיקות על השולחן אנשים שיש להם קצת יותר כסף ודאגו להעביר חוק של דיור מוגן פרטי, אבל בחוק עצמו, הדיור הציבורי מוחרג מהחוק.

<צילי תהילה גרוס: האנשים שאנחנו הכי צריכים להגן עליהם, שהם, אני ממש משתדלת לקצר, בבקשה לפחות תנו לי את הדקה האחרונה שלי, לדיור המוגן יש חוק.

<צילי תהילה גרוס: למה?

<צילי תהילה גרוס: כי יש להם את התקציבים ויש להם את היכולת לבוא ולדרוש חוק.

<צילי תהילה גרוס: מהחוק הזה, הדיור הציבורי מוחרג.

<צילי תהילה גרוס: בעצם אין זכויות חקיקה שמגנות על הדיירים שהכי זקוקים לזכויות האלה.

<צילי תהילה גרוס: מה שאומר שאנחנו מבוססים על מכרזים שלא תמיד ברור מה כתוב בהם, ואנחנו מבוססים על ועדות פיקוח כאלה ואחרות, שחלקן טובות יותר וחלקן פחות ואנחנו חושבים שזאת בעיה חמורה מאוד.

<צילי תהילה גרוס: מעבר לזה ובשורה התחתונה, אנחנו כולנו מנהלים פה את הדיון וזה יפה וחשוב, אבל הדיירים עצמם, לא יודעים מה הזכויות שלהם, אין להם שום דרך, תתקנו אותי אם אתם מצליחים להבין מפה, ממכרז כזה, מה הזכויות של הדיירים.

<צילי תהילה גרוס: הדייר עצמו לא יודע מה הזכויות שלו.

<צילי תהילה גרוס: הוא לא יודע למי הוא אמור לפנות ובעצם אין לו כתובת.

<צילי תהילה גרוס: הכתובת היחידה שיש לו, ובזה אני אסכם, זה אם הבית או אב הבית, שאמר מי שאמר לפניי, לא תמיד יש להם את ההכשרה המתאימה.

<צילי תהילה גרוס: אנחנו גם יודעים באיזה תנאים הם מועסקים והם לא מאוד גבוהים, בהתאם לתקציב שהם מקבלים.

<צילי תהילה גרוס: אבל מעבר לזה, אני דיברתי עם לא מעט דיירים שחוששים וחרדים לפנות לאם הבית וחוששים וחרדים לפנות לעובדת הסוציאלית עם בעיות, בעיות תברואה, עם בעיות כאלה ואחרות, כדי שלא לאבד את מקום הדיור שלהם.

טלי פלוסקוב: נכון, ממש, ממש, הם מפחדים, את זה ראיתי.

טלי פלוסקוב: ראיתי את זה, הם פוחדים להישאר ללא קורת גג.

<צילי תהילה גרוס: אנחנו חייבים לעבור מתפישה של חסד לתפישה של זכות.

<צילי תהילה גרוס: אנחנו קיימים היום על תפישה של חסד.

<צילי תהילה גרוס: נתנו לכם קורת גג, תשבו ותגידו תודה וזה לא תקין.

<צילי תהילה גרוס: זה חייב לעבור לזכות.

טלי פלוסקוב: תודה.

<אורה דואק: אגב, אנחנו תרגמנו.

<אורה דואק: רגע, אנחנו יזמנו תרגום לשפה הרוסית והפצנו את זה בכל הבתים ועשינו את זה כבר לפני שנים, בשיתוף אתכם.

<אורה דואק: זאת אומרת, אי-אפשר, וגם מה זה סל אחזקה שוטפת בדירות.

טלי פלוסקוב: מתי עשיתם את זה בפעם האחרונה?

<אורה דואק: רעננתי את זה לפני כחצי שנה.

<אורה דואק: אני שלחתי עוד פעם רענון וביקשתי להפיץ וליישם את זה.

<אורה דואק: זאת אומרת, אנחנו עוקבים אחרי הדבר הזה, אז זה לא כל-כך כמו שאת מציגה.

טלי פלוסקוב: תראו, נושא של מיצוי זכויות.

<אורה דואק: אני אומרת לך שאנחנו עשינו את זה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לך שהנושא הזה עולה כל פעם כאן בוועדה, במיוחד בדיונים שקשורים לקשישים.

טלי פלוסקוב: אנשים לא יודעים מה מגיע להם.

<צילי תהילה גרוס: נכון.

טלי פלוסקוב: אם הצלחנו פה, אם את זוכרת, גברתי, מנהלת הוועדה, להחזיר פה קצבה לנכים, עוד פעם דיון בוועדה, מה שהיו צריכים לעשות זה ללכת ולהגיש בקשה, זה הכול.

טלי פלוסקוב: אבל אנשים לא יודעים.

טלי פלוסקוב: אז לכן, אני מאוד מברכת על הפעילות שלכם ואני חושבת שבאמת, ופה הבקשה מהמשרדים, להנגיש מידע, כמה שיותר בשפות רלוונטיות כמובן למקומות, כי אנשים פשוט ידעו מה צריך ללכת לעשות.

טלי פלוסקוב: רבותיי, נשארו לנו ממש ארבע דקות.

<יפית בר: אני יכולה להוסיף?

<יפית בר: אני מהמשרד לשוויון חברתי.

< אברהם שרנופולסקי: אנחנו נקבל תשובה?

טלי פלוסקוב: שנייה, הנה, אני רוצה לתת למנכ"ל להשיב לכם לשאלות, כי אחרת אנחנו נצא מכאן בלי תשובות.

<יפית בר: אני מהמשרד לשוויון חברתי, יש את המוקד *8840, למיצוי זכויות לאזרחים ותיקים.

טלי פלוסקוב: גם את זה אנחנו שומעים בכל פעם.

<יפית בר: אנחנו כמובן מקבלים נתונים גם ממשרד השיכון.

<יפית בר: אם יש נתונים שאת רוצה להעביר לי, אנחנו נקבל ונשמח להפיץ אותם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני מתנצלת בפני אלה שלא הצליחו לדבר, אנחנו פשוט חייבים לסיים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה בכל אופן לשמוע לפחות חלק מההתייחסויות של המשרדים הרלוונטיים.

טלי פלוסקוב: מנכ"ל משרד העלייה והקליטה, בבקשה.

<חביב קצב: תודה רבה.

<חביב קצב: תודה רבה, גברתי יושבת הראש, על הדיון.

<חביב קצב: אני רוצה להגיד, אני מתחבר לגמרי עם דבריו של דני גיגי.

<חביב קצב: אתה ממש דיברת, איך אומרים?

<חביב קצב: קלעת לדעת גדולים, התכוונתי להציג בדיוק כמוך את הנושא.

<חביב קצב: חבר'ה, שלא נטעה ושאף אחד מאיתנו לא יטעה, קיימת מצוקת דיור חריפה במדינת ישראל שחלה על כלל הזכאים ועל כלל העולים.

<חביב קצב: היא קיימת, אין מנוס.

<חביב קצב: מדינת ישראל לא סתם החליטה וקבעה סדרי עדיפויות מאוד ברורים, בכל הנושא של קידום פתרונות דיור, קיצור הליכים, ייעול הליכים, הקצאת משאבים כמעט בלתי מוגבלים, לכל הנושא הזה, ועדות וכל האחרים, במטרה אחת וברורה – על-מנת לסייע במצוקת הדיור.

<חביב קצב: מצוקת הדיור קיימת, גם לזוגות הצעירים, גם לקשישים, גם לעולים וגם לאחרים.

<חביב קצב: תפקידנו הוא לנסות לקצר את ההליכים.

<חביב קצב: תפקידנו הוא לבוא ולעשות את הכול על-מנת כמה שאנחנו יכולים, לתת פתרון ולסייע בהקלה על המצוקה.

<חביב קצב: מבחינתי, כל אדם הוא עולם ומלואו, כל אדם – עולם ומלואו.

<חביב קצב: זה לא משנה אם הוא עולה, לא משנה אם הוא ותיק.

<חביב קצב: אנחנו עובדים ביחד, בתיאום לגמרי, ביחד עם משרד הבינוי והשיכון, אנחנו בתיאום שוטף בכל נושא הפתרונות, אנחנו בתיאום שוטף בכל נושא הקצאת הפתרונות.

<חביב קצב: אנחנו בתיאום שוטף בכל נושא מתן סיוע בשכר דירה, הגדלה וגם בניית פתרונות דיור.

<חביב קצב: אנחנו עובדים יחד עם כל החברות – עמיגור בראשן, וגם עמידר, בנושא של זירוז.

<חביב קצב: כמובן, אחרון אחרון חביב, אנחנו עובדים גם ביחד עם משרד האוצר, שהוא גם בשנים האחרונות, הוא לא קמצן לגבינו, לגבי משרד השיכון, בכל נושא הקצאת המשאבים לנושא הזה.

<חביב קצב: חשוב מאוד להדגיש את זה, על-מנת להיות, כמו שאומרים, במצפון נקי ושקט, לטובת העניין.

<חביב קצב: אין זאת אומרת שאנחנו פתרנו את כל הבעיות.

<חביב קצב: אין זאת אומרת שאנחנו נתנו מענה לכל המקרים.

<חביב קצב: תמיד יהיה המקרה הבודד שזועק לשמיים, שיכול להיות כמקרה מייצג, שכואב הלב של כל אחד מאיתנו לשמוע ולראות אותו ולהבין באיזה מצוקה אנחנו נמצאים.

<חביב קצב: יש הזדהות מוחלטת שלנו עם המצוקה.

<חביב קצב: אני מאוד מעריך ומכבד את כל האנשים שדיברו פה, כי או שהם באו מתוך המצוקה או מזדהים עם מצוקה של אחרים, אני מכבד את זה.

<חביב קצב: אני דוחה בשאט נפש את כל אותם אנשים שמשמיצים את עובדי משרד הקליטה.

<חביב קצב: אני דוחה בשאט נפש את כל ההשמצות האלה ואני חושב שזו חוצפה לעשות דבר כזה ולהגיד על אנשים שהם עובדי ציבור ועושים את מלאכתם נאמנה, מקדישים מהבוקר עד הלילה להתמודד ולעמוד מול מצוקה של אנשים אחרים.

<חביב קצב: בואו נעמיד את עצמנו, אנחנו מול כל אחד נכנס, אחד יוצא, אחד נכנס, אחד יוצא, לקוח שלנו, שאנחנו עומדים מולו ואנחנו לא יודעים לספק לו פתרון, זה לא דבר פשוט, זה דבר מאוד מאוד קשה.

<חביב קצב: ומי שחושב שחס וחלילה, חס וחלילה, יש דברים לא כשרים – יש את רשויות החוק, בבקשה, שיואיל בטובו לפנות לרשויות החוק, זכותו המלאה, חובתו אפילו לעשות את זה.

<חביב קצב: אני חוזר עכשיו לנושא עצמו, של הפתרונות.

<חביב קצב: אין ספק, גברתי יושבת הראש, שאם אנחנו נצליח, אם תצליחי לעזור לנו, את, להשיג עכשיו עוד מיליארד שקל, אנחנו נשמח ביותר.

<חביב קצב: אין לי ספק שאנחנו נרוץ בריצת אמוק, על-מנת להשיג כמה שיותר פתרונות ולתת כסף.

<חביב קצב: בשורה התחתונה – פתרונות זה שווה כסף.

<חביב קצב: אני מאוד בעד להיום, להתחיל פתרונות, על-מנת שהפתרונות האלה יהיו בעוד שלוש או ארבע ואפילו בעוד חמש שנים.

<חביב קצב: כי אם לא נתחיל היום, אז אנחנו נגיע גם בעוד שלוש או ארבע או חמש שנים, ועדיין יהיה לנו מחסור מאוד חמור בפתרונות.

<חביב קצב: אז אני מאוד בעד.

<חביב קצב: נכון, זה לא קל, לא קל להתמודד עם בנייה, לא קל להתמודד עם רשויות מקומיות, לא קל להתמודד עם הוועדות, לא קל להתמודד עם ועדות הערר, לא קל להתמודד עם התנגדויות התושבים, זה לא קל, מאוד מאוד לא קל.

<חביב קצב: אני יודע שיש לי היום למעלה מ- 600 יחידות דיור, שנמצאות בערר של התושבים שהם לא מצליחים לקום, שחתמנו איתם על חוזה על קרקע חומה בשנת 2012.

טלי פלוסקוב: ולמה הוועדות ממש מקבלות את הערעורים?

<חביב קצב: ערר ועוד ערר ועוד ערר ועוד ערר ועוד התנגדות ועוד בית-משפט, ועוד ערר ועוד בית-משפט, בסוף הגיעו לבית-המשפט העליון.

<חביב קצב: זה בסדר, אין מה לעשות, ידינו קשורות.

<חביב קצב: אנחנו פקידים, אנחנו עובדים על-פי חוק ודמוקרטיה ואנחנו מחכים, זכותו של כל תושב לערער וזכות הוועדה להגיב ואנחנו עומדים שם חסרי אונים.

<חביב קצב: אבל זה, לצערי יובל, אני מקווה שלא יהיה לך בהרצלייה.

<חביב קצב: אני מאוד מקווה.

<יובל פרנקל: כבר היה לי בהרצלייה בדיוק באותו מקום, לפני 12 שנה.

<חביב קצב: היום קיבלתי תלונה מעולים שגרים בשירנה, הם מתנגדים.

<חביב קצב: קיבלתי מכתב, עצומה, שאומרת, מה פתאום בונים באותו שטח של השטח הירוק, אז אין להם איפה ללכת לגינה.

<יובל פרנקל: העולים החדשים שגרים בבית הקיים.

<חביב קצב: בבית הקיים.

<יובל פרנקל: מתנגדים לבנייה לידם.

<חביב קצב: נכון.

<חביב קצב: זה בדיוק כך.

<יובל פרנקל: הם כבר מסודרים.

<חביב קצב: זה בדיוק מה שאני קיבלתי היום, יובל.

טלי פלוסקוב: זה מה שגם אנחנו רוצים לשמוע.

<חביב קצב: אני רוצה להגיד – אנחנו מתמודדים עם זה.

<חביב קצב: מבחינת תור הזכאים.

<חביב קצב: שלא יהיו פה אי-הבנות.

<חביב קצב: הקריטריונים שהונחו כקריטריונים של זכאות, יש קריטריונים שווים בין קשישים עולים וקשישים וותיקים.

<חביב קצב: זה אותם הקריטריונים.

<חביב קצב: אין שוני בסיוע בשכר-הדירה בין קשישים ותיקים לבין קשישים עולים.

<חביב קצב: אנחנו עובדים על אותם קריטריונים ואותם הדברים.

<חביב קצב: הקריטריונים האלה מחייבים אותנו לשלוח אנשים, מנהלים משק בית עצמאי.

<חביב קצב: מנהלים משק בית עצמאי, כלומר בן-אדם צריך להוכיח שהוא יכול לנהל, לשרת את עצמו, נקרא לזה בשפה הזאת, כי אחרת חס וחלילה, קיימים במדינת ישראל, במשרד הבריאות ובמשרד הרווחה, בתי אבות ודיור מוגן שיכולים לתת מענה לנושא הזה.

<חביב קצב: אז זה לא פשוט להגיד את זה, זה לא קל כשאת עומדת מול האדם הפרטי, מול האדם היחיד, שעומד מולך.

<חביב קצב: אני מבין את זה לגמרי, חברת הכנסת טלי.

טלי פלוסקוב: אני לא מקבלת את זה.

<חביב קצב: אבל אלה הקריטריונים כי אלה המכרזים.

טלי פלוסקוב: מי החליט?

טלי פלוסקוב: מי החליט על הקריטריונים האלה?

<חביב קצב: זה המכרזים שמשרד הבינוי והשיכון הוציא לכל החברות, זה הקריטריונים שלפיהם אנחנו עובדים.

טלי פלוסקוב: אני לא מדברת על בן-אדם שנמצא במיטה והוא צריך ללכת לבית אבות, אני לא מדברת על המקרה הזה.

טלי פלוסקוב: אבל יש מקרים שהבן-אדם חי, הוא עוד רוצה חיים קהילתיים, ביחד.

טלי פלוסקוב: אז יש לו מטפלת, אז מה?

<חביב קצב: השאלה כמה שעות המטפלת.

טלי פלוסקוב: זאת לא שאלה, יש מטפלת – אין דיור.

טלי פלוסקוב: זאת לא שאלה.

טלי פלוסקוב: בואו ניתן למנכ"ל לסיים.

<חביב קצב: מבחינת התור, אנחנו מדברים, אלה הזכאים.

<חביב קצב: כל הזכאים האלה, כבר למעלה מ- 60,000 זכאים.

<חביב קצב: מתוכם, אני כבר מודיע, יש לנו זכאים שהם הגישו בקשה לדיור, שהם מבקשים פתרון דיור כ- 24,000 קשישים, זוגות ויחידים.

<חביב קצב: לנו אין שום בעיה, העברנו אלייך גברתי יושבת הראש את הנתונים לפי יישובים.

<חביב קצב: נעביר שוב, זו היתה טעות ששלחנו את זה במייל.

<חביב קצב: אני אחראי להעביר לך את זה, אין שום בעיה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

<חביב קצב: לא מדובר בסוד מדינה.

<חביב קצב: הבעיה היא אחרת – כשאנחנו מקבלים בניין לאכלוס, כשאנחנו מקבלים פתרונות דיור לאכלוס, אנחנו עובדים לא רק לאנשים שגרים באותו יישוב, אנחנו עובדים גם לאנשים שגרים מחוץ לאותו יישוב.

<חביב קצב: כי יש הרבה מאוד יישובים, הזכירה פה הגברת שבחולון ובבת-ים, בחולון, לא נבנה במשך הרבה שנים, פרט ל- 70 יחידות דיור, צדק יובל שלפני זה נכנסנו, בנינו ביחד, ביחד יובל, אנחנו הכול ביחד, בסדר?

<יובל פרנקל: צריך לזכור שאתה הבנאי הגדול ביותר.

<חביב קצב: תודה רבה.

<חביב קצב: אנחנו ביחד.

טלי פלוסקוב: רק בואו נפתור את הבעיה של 20,000 ואז נקרא לו הבנאי הגדול.

<יובל פרנקל: לא צריך לשכוח את מה שעשו, צריכים לתת.

<חביב קצב: תודה רבה, תודה רבה לך.

<חביב קצב: תודה לכולם.

<חביב קצב: אז אני אומר, זו המסגרת, אנחנו מתייחסים.

<חביב קצב: יש לנו, אנחנו עובדים על-פי תאריך עלייה, אבל אנחנו עובדים גם לפי מקרים חריגים של כיסאות גלגלים, של נכים, של חולים בדיאליזה, של מקרים חריגים.

<חביב קצב: בכל ועדה נוכחים רופא ועובד סוציאלי.

<חביב קצב: יש לנו רופא שבודק את המסמכים ויש לנו עובדת סוציאלית ואם יש לנו ספקות, אנחנו שולחים את העובדת הסוציאלית להיפגש עם העולה, לראיין אותו, לבקר אותו בבית, לעשות ביקור בית.

<חביב קצב: אנחנו מתואמים עם מחלקת הרשויות המקומיות, העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות, יש לנו, אני מניח שאת יודעת את זה, גברתי היושבת ראש, אנחנו עובדים עבודה מאוד מלאה בנושא הזה.

<חביב קצב: יש לנו עדיפות לניצולי שואה.

<חביב קצב: יש לנו עדיפות שנה אחת לניצולי שואה.

<חביב קצב: צודקת אורה, שבבניינים נתנו עדיפות, יחד עם יובל, נתנו חלק מהפתרונות, חלק מהקרנות שהוא קיבל, חלק מהתרומות שהוא קיבל, מה- claims, באו ואמרו – אנחנו דורשים, על-מנת שאנחנו ניתן לכם.

<חביב קצב: נכון, יובל?

<יובל פרנקל: נכון.

<חביב קצב: על-מנת שניתן לכם את הכספים, את התרומות, אנחנו רוצים שתיתנו עדיפות לניצולי שואה.

<חביב קצב: עשינו ככה.

<חביב קצב: עשינו ככה, עוד לפני 20 שנה ועשינו את זה לפני עשר שנים ועשינו את זה גם לפני שנה וחצי.

<יובל פרנקל: וגם היום בבוקר.

<חביב קצב: גם היום בבוקר.

<חביב קצב: בסדר?

<חביב קצב: עכשיו, ככה – אני חוזר ואומר – אנחנו זקוקים לכסף.

<חביב קצב: אנחנו זקוקים לתוספת כסף.

<חביב קצב: יש לנו מטרה אחת ויחידה – להקל על מצוקת הדיור.

<חביב קצב: יש פה נקודה מאוד מאוד חשובה.

טלי פלוסקוב: השאלה איך משתמשים.

<חביב קצב: האם מדברים ואומרים – לקחת את הכסף של סיוע בשכר דירה ולתת אותו לפתרונות.

<חביב קצב: סליחה, אני מתנצל על המילה שאני הולך להגיד – זה לא רציני.

<חביב קצב: זה לא רציני.

<חביב קצב: אם יש 20,000, 25,000, 30,000 זכאים שממתינים לדיור ציבורי, אבל סיוע בשכר דירה נותן מענה ל- 120,000 או 130,000 יחידות משפחתיות שמשרד הבינוי והשיכון בונה - - -

טלי פלוסקוב: זה באותם המיליארד וחצי?

<חביב קצב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: זה אומר שאנחנו צריכים הרבה יותר כסף.

<חביב קצב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: אני לא כאן כדי להציב לכם פתרונות.

טלי פלוסקוב: אם הייתי יודעת פתרונות, לא הייתי חברת כנסת.

טלי פלוסקוב: תשיבו אתם, תמצאו לנו פתרונות, מה עושים.

<חביב קצב: גברתי, אני אומר לך, אני אומר לך – אנחנו זקוקים לכסף.

<חביב קצב: תביאי לנו עוד מיליארד שקל ועוד מיליארד שקל ועוד מיליארד שקל.

<חביב קצב: יושב פה נציג האוצר, יובל, שהוא שותף איתנו בעבודה יום-יומית.

טלי פלוסקוב: אני הכול לוקחת על עצמי, יובל, ואתה יושב פה?

טלי פלוסקוב: כולם אומרים לי – תביאי לי כסף.

טלי פלוסקוב: אתה פה, לא?

<יובל טלר: אני מצטער, הייתי בדיונים מקבילים בוועדות אחרות.

טלי פלוסקוב: חבל שלא שמעת מה סיפרו פה.

<רונן כהן: אני יכול להגיד לך שהמשרד, ה- 2,650 דירות האלה, זה לא קרקע.

<רונן כהן: חצי מיליארד שקל.

<רונן כהן: זה 280 מיליון שקל לבנייה, ועוד התחייבות של שכר דירה לתקופה ארוכה מאוד.

<רונן כהן: זה חצי מיליארד שקל.

<רונן כהן: עכשיו תכפילי את זה ותגידי.

<רונן כהן: זה לא, צריך להבין את המשמעות.

<רונן כהן: דיור זה המוצר היקר ביותר במדינת ישראל.

<חביב קצב: הפרויקט של קרקע חומה זה 440 מיליון שקל.

<חביב קצב: זה לא עניין של מה בכך.

טלי פלוסקוב: אני יודעת, אבל תקשיבו, עוד פעם.

טלי פלוסקוב: אנחנו, המדינה, משלמת כסף לעשירים ואני לא יורדת מזה.

<רונן כהן: אבל לשר יש תוכנית שאומרת שזה בעצם כמו ליסינג, שאדם מקבל שכר דירה ויוכל בשכר הדירה שהוא משלם לזכות בזכויות, זאת אומרת לצבור את הזכויות בדירה שבה הוא גר.

טלי פלוסקוב: כן, אבל צריך לבנות את הדירה הזאת, נכון?

<רונן כהן: לא.

טלי פלוסקוב: איפה היא?

טלי פלוסקוב: איפה הדירה שאתה - - -

<רונן כהן: הרעיון הוא שאנחנו נקנה דירות.

<רונן כהן: הרעיון הוא שאנחנו בעצם נקנה דירות והדירות האלה שקונים, ההשתתפות, זה בעצם תהיה סוג של השתתפות בהחזר משכנתה והאיש צובר זכויות בדירה ובמשך עשר, 15 שנים, הוא צובר את הזכויות בדירה, עד שהוא יכול בעצם להפוך לבעל הדירה.

טלי פלוסקוב: זה דומה למה שאני אמרתי, בעצם,

<רונן כהן: זה בדיוק מה שאת אמרת.

<רונן כהן: זה בדיוק מה שאת אמרת.

<מרינה זמסקי: זה לא רלוונטי לקשישים.

<רונן כהן: זה לא מתאים לכולם.

<חביב קצב: אחרון אחרון חביב, אני רוצה להתייחס.

<חביב קצב: גברתי יושבת הראש, הגעת אלינו לוועדת פנסיה, זכויות עולים והצגת את הרעיונות שלך.

<חביב קצב: דרך אגב, זה התחיל גם קודם וגם בשנה האחרונה, ששר העלייה והקליטה הקודם, זאב אלקין, לקח על עצמו באופן אישי לנהל ועדת פנסיה שהיום, כתוצאה גם מההסכם הקואליציוני, הולכת לתת מענה.

<חביב קצב: אלה הקשישים שמתקיימים מקצבת קיום של הביטוח הלאומי , עולים ואחרים.

<חביב קצב: אלו שחיים מקצבת הקיום של הביטוח הלאומי, זו הקבוצה הכי חלשה במשק, שמתקיימת מקצבאות מאוד נמוכות, שכולנו יודעים שהקצבה הזאת לא נותנת מענה בדיור.

<חביב קצב: לא נלקח בחשבון מרכיב הדיור ואנחנו יודעים את זה.

<חביב קצב: יישום המלצות ועדת הפנסיה לא יהיה פשוט, כי מדובר בהרבה מאוד כסף.

<חביב קצב: לא יהיה פשוט, גם אם יתפרש על פני ארבע שנים, גם אם יהיה בחלקים, זה משפר גם את המצב הכלכלי לאותם אנשים, צריך לקחת גם את זה בחשבון.

<חביב קצב: אין פתרון של קסם לנושא הזה, אין פה קסמים.

טלי פלוסקוב: גם לא ציפינו לקבל היום, שנבוא, נפתח את הדלת ושם יהיו עשרה מיליארד שקל.

<חביב קצב: אבל אני רוצה להגיד דבר מאוד פשוט – כל הנושא של פתרונות הדיור המוגן ופתרונות של מקבצים, בא לתת מענה להמון אנשים שחייבים לחיות בקהילה.

<חביב קצב: אין להם יכולת לעבור כל שנה או שנה וחצי דירה, בשכר דירה בשוק הפרטי.

<חביב קצב: אין להם יכולת להתמודד בהתמודדות מאוד אכזרית מול המשכירים בשוק החופשי והעלאת המחירים מול כל הדיירים האחרים.

<חביב קצב: הלוואי ונצליח לבנות כמה שיותר, כמה שנצליח לבנות – יותר.

<חביב קצב: גם הבנייה עולה כסף, גם שכירת המקבצים עולה כסף.

<חביב קצב: כמה שנצליח לבנות יותר בניינים, כמה שנצליח לשכור יותר מקבצים, אנחנו נקל בזה על המצוקה.

טלי פלוסקוב: שתי שאלות שלא קיבלנו תשובה.

<חביב קצב: אני לא סיימתי.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: שאלה אחת – האם במקבץ הדיור, האם באמת המשרד משלם סכום של ארבע-חמש אלף שקל לחודש?

<חביב קצב: אנחנו לא משלמים את הסכומים האלה בכלל.

<חביב קצב: אנחנו משלמים את הסכומים של עלויות בשוק החופשי.

<חביב קצב: אנחנו מתמודדים עם מכרזים.

<חביב קצב: בגלל צנעת הפרט, הביזנס, אני לא מפרט את זה.

<חביב קצב: אנחנו מתמודדים עם השוק החופשי במכרזים פומביים, על-פי חוק חובת המכרזים.

<חביב קצב: גם בניית דיור ציבורי עולה כסף.

<חביב קצב: שמענו פה שעלות בנייה במחירים של אז עלו 35 מיליון שקל.

<חביב קצב: כל בנייה עולה כסף.

<חביב קצב: תחזוקה של בניין עולה כסף.

<חביב קצב: רונן אמר משפט מאוד נכון – דיור זה כסף.

<אלכסנדר קלנטירסקי: זה לא תשובה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: זה לא תשובה.

<קריאה: כמה?

<קריאה: כמה?

<קריאה: אנחנו רוצים תשובה.

<קריאה: כמה?

<חביב קצב: שר האוצר הנוכחי, בפגישה הראשונה של קבינט הדיור, בתור יושב-ראש קבינט הדיור, אמר – חבר'ה, אני רוצה להגיד לכם, פתרונות דיור עולים כסף.

<חביב קצב: אני שר אוצר, הולך להשקיע כמה שיותר כסף על-מנת להביא פתרונות דיור.

<חביב קצב: זה מה שאמר שר האוצר.

<אלכסנדר קלנטירסקי: איפה?

<אלכסנדר קלנטירסקי: מתי יהיה?

טלי פלוסקוב: שאלה שנייה שלא קיבלתי עליה תשובה – נאמר פה על-ידי נציגים של חזית הכבוד, שהם לא קיבלו תוספת סיוע שכר דירה כפי שתוכנן.

<חביב קצב: כל הנושא של סיוע בשכר דירה, אנחנו עובדים ביחד עם משרד הבינוי והשיכון, בתיאום מלא, עוברים אחד-אחד ונותנים לו.

<חביב קצב: אין אחד שלא יקבל סיוע ואין אחד שלא יקבל סיוע ב- 1 בינואר 2016.

<חביב קצב: גם אנחנו וגם משרד הבינוי והשיכון.

טלי פלוסקוב: אתה יכול לתת לנו הערכה מתי הכסף יגיע לחשבונות?

<חביב קצב: אנחנו יושבים מחר, עם רונן, גם על הנושא הזה, להמשך.

<חביב קצב: אנחנו עושים בדיקת מחשבים.

<חביב קצב: אנחנו עובדים ביחד עם חברה שמשרד השיכון לקח אותה, לנושא הזה.

<חביב קצב: אנחנו מתמודדים עם סוגיית הנתונים וסוגיית עדכון הנתונים.

<חביב קצב: יש עולם ומלואו בנושא הזה.

<חביב קצב: אני מבטיח דבר אחד – אנחנו התחלנו במאי, כפי שאמרתי, את זוכרת?

טלי פלוסקוב: אמרת לי עד 30 במאי, בוודאי שאני זוכרת.

טלי פלוסקוב: לא רק זוכרת, אני כתבתי את זה בפייסבוק, לכל האנשים האלה שפנו אלי.

<רונן כהן: הנתונים שאנחנו העברנו, ראינו שהם עלולים לקפח אנשים, ואנחנו לא רוצים לקפח אף אחד, אז אנחנו עכשיו עושים את התיאור ובסופו של דבר, אנחנו מתחייבים, יחד עם משרד הקליטה, שאנחנו מעבירים רטרואקטיבית, באופן מלא.

<חביב קצב: לא יקרה מצב שיקופחו.

<רונן כהן: עדיף לעשות את זה קצת יותר לאט, אבל ללא טעויות, כי אנשים לא יבינו.

<רונן כהן: אם תיתני להם 800 שקל, הם לא יבינו.

טלי פלוסקוב: אז מתי זה קורה?

טלי פלוסקוב: השאלה היא רק מתי זה קורה?

טלי פלוסקוב: היה לי תאריך קודם 30 במאי.

טלי פלוסקוב: מתי זה קורה?

<חביב קצב: רגע, חברת הכנסת טלי, זה קורה כל רגע.

<חביב קצב: כל רגע.

טלי פלוסקוב: יש פה מצלמה, מצלמת.

טלי פלוסקוב: תגידו לי מתי זה קורה?

<חביב קצב: אני אומר לך – קורה.

<חביב קצב: קרה וקורה.

טלי פלוסקוב: לא קרה.

<חביב קצב: אלפים כבר קיבלו.

טלי פלוסקוב: אלפים של משרד השיכון?

<חביב קצב: גם של העולים.

<רונן כהן: כי אצלנו זה יותר פשוט, לא מבחינת האנשים, מבחינת הנתונים.

טלי פלוסקוב: כמה זמן?

טלי פלוסקוב: תגיד לי – כמה זמן אתה צריך?

טלי פלוסקוב: תגידו לי ב- 31 לדצמבר, אבל תגידו לי תאריך.

<חביב קצב: אני אגיד לך.

<רונן כהן: אנחנו מדברים על שבועות.

<רונן כהן: כל הסיטואציה, מדובר על שבועות.

<רונן כהן: כל מה שאנחנו מדברים, זה על שבועות, לא בקנה מידה של חודשים.

טלי פלוסקוב: שבועות?

<חביב קצב: בוודאי.

<חביב קצב: אבל אני אגיד לך בדיוק.

<קריאה: שבועות בשנה הבאה?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: מה שהובטח לי כרגע, שבעוד שבוע, אני אקבל תאריך מדויק.

טלי פלוסקוב: לא, אני אקבל תאריך.

טלי פלוסקוב: אבל בואו ניתן להם לעשות את העבודה.

טלי פלוסקוב: אני גם מסכימה עם זה שעדיף עוד קצת להמתין מאשר לטעות ואחר-כך לחייב את האנשים בחזרה.

טלי פלוסקוב: תאמינו לי, זה עדיף.

טלי פלוסקוב: משרד השיכון, אם אתה רוצה להוסיף עוד משהו?

<רונן כהן: אני אחרי חביב לא יכול להגיד מילה.

טלי פלוסקוב: טוב, חברים.

טלי פלוסקוב: אני נורא מתנצלת.

טלי פלוסקוב: אני כבר באיחור של רבע שעה לישיבת סיעה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה קודם כל להודות לכל אחד ואחד מהם, על כך שהגעתם לכאן.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהדיון היה מאוד מעניין.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד, לפעמים זה אולי עלה קצת לטונים מעט גבוהים, אבל תבינו – למה זה עלה?

טלי פלוסקוב: כי אנשים חמים, אנשים טעונים.

טלי פלוסקוב: כשלא מקבלים תשובות, זה מה שקורה.

טלי פלוסקוב: לכן, אני מעדיפה שניפגש לעתים יותר קרובות ולא ניתן לאווירה להתחמם עד כדי כך שנבוא לכאן כדי לצעוק אחד על השני.

טלי פלוסקוב: יש לי עוד את חבילת השאלות שיש לי.

טלי פלוסקוב: אני אתרגם אותה, כי הן רובן בשפה הרוסית.

טלי פלוסקוב: אני אתרגם את הרשימה הזו לעברית ואני אעביר אליכם, כדי שאני אראה את השאלות שאתם יכולים לתת תשובות, אני אעביר אליכם.

טלי פלוסקוב: אני כן רוצה להשיב לאנשים, לשאלותיהם בפייסבוק, כי מן הסתם אנחנו נשאיר אותם במצב שלא סתם לדבר, אלא מישהו מתייחס ונדבר ואני באמת ראיתי פה יחס, גם של משרד השיכון, ראיתי פה גם יחס של משרד הקליטה וזה ששני המנכ"לים עזבו היום את הכול והגיעו לוועדה, מבחינתי זה לא מובן מאליו.

טלי פלוסקוב: אז אני באמת רוצה להודות לכם ואנחנו נמשיך לעבוד ביחד ונמשיך לתת לאנשים האלה תשובות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכולם.