הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 83, 2016-06-27 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם את דיון הוועדה בנושא גבולות הפרסום והשיווק המסחריים בקרב בני נוער.

יפעת שאשא ביטון: אני ארצה במסגרת הדיון להתייחס לשני רבדים.

יפעת שאשא ביטון: האחד סוגיה שעלתה גם בתקשורת לגבי פרסום של מזון לא בריא, או שיווק של מזון לא בריא בקרב בני הנוער, ואני מוכרחה לומר שזה לא הארד-קור של הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אפילו מבקשת לחדד ולהדגיש שבכלל כל התעמולה סביב הנושא של אוכל בריא, גם בקרב הילדים וגם בקרב בני הנוער, היא קצת יותר מדי אינטנסיבית, קצת יותר מדי כפייתית, קצת יותר מדי קיצונית בעיני והיא מזמינה בעצם איזה שהוא תהליך של תעמולה הפוכה גם לגבי מזונות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו קצת חוטאים למטרה כשאנחנו אומרים לא יהיו בורקסים ולא יהיו גבינות 28%, יהיה רק 9% בתוך בתי הספר, תהיה רק שתייה מסוג מסוים ואנחנו לא הולכים לאיזה שהוא תהליך חינוכי שבעצם מחנך את הילדים שלנו לצרוך בכלל את השוק - לא רק בענייני מזון - באיזונים הנכונים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת ששם אנחנו מפספסים ואנחנו שוכחים את התפקיד שלנו גם כמבוגרים אחראים, גם כהורים שאמורים לחנך, גם כמערכת שאמורה ללמד בעצם את הילדים שלנו ולחנך אותם לצריכה נכונה ולתרבות צריכה נכונה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן זה אולי אחד הנדבכים, אבל זה לא הארד-קור של הדיון.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת תמר זנדברג, שהייתה לנו שיחה מאד ארוכה בנושא והיה לה עניין בעצם גם בקיום של דיון כזה, אז אנחנו נשמח לשמוע גם את ההתייחסות.

יפעת שאשא ביטון: הנדבך השני הוא בעצם איזה אופי של פרסום ושיווק ברמה הכללית, לא רק של מזונות, אנחנו יכולים להנגיש לבני הנוער.

יפעת שאשא ביטון: באיזה היקפים, באיזה ערוצים, עד כמה אנחנו מותאמים מבחינת החוק לניו-מדיה, לערוצים החדשים של השיווק והפרסום, עד כמה אנחנו באמת "מכסים" את עצמנו בפלטפורמות החדשות שאנחנו נחשפים אליהם ואולי איפה אנחנו צריכים או לתקן חקיקה או לחוקק מחדש או להסדיר בעצם את כל הנושא של שיווק ופרסום בקרב בני הנוער.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אפתח עם חברת הכנסת תמר זנדברג, ולאחר מכן אנחנו נשמע מה קיים בחקיקה, על ידי הייעוץ המשפטי ונפתח את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה גברתי יושבת הראש, חברת הכנסת שאשא ביטון, תודה על ההיעתרות המהירה לקיום הדיון הזה.

תמר זנדברג: באמת היוזמה עלתה מפרסום בתקשורת ואני רוצה להצטרף להדגשה שלך, שממש לא מדובר, בטח לא אך ורק על מזון.

תמר זנדברג: יכול להיות שזה היה הטריגר, אולי לכתבה בעיתון, אולי זה היה טריגר בכלל לעיסוק ציבורי בנשוא.

תמר זנדברג: הדיון בנושא המזון - לרבות דרכי הפרסום והשיווק שלו - נשים אותו רגע בצד - אני באמת חושבת שהנושא הוא שיווק.

תמר זנדברג: אני בכוונה מדגישה שיווק ואני עוד רגע אעמוד על ההבדל בין פרסום לבין שיווק, כי שיווק יכול להיות של כל מיני דברים.

תמר זנדברג: זה יכול להיות מזון, זה יכול להיות בנקים, זה יכול להיות חברות סלולר.

תמר זנדברג: דרך אגב, מעיסוקים אחרים שיש כאן בכנסת, גם ספציפית הנושא של בנקים וסלולר, זה אולי במידה מסוימת אפילו יותר ממזון, כי מדובר בחברות מסחריות שהנאמנות שהן קונות לאורך זמן – גם בסלולר וגם בבנקים, בגלל הריכוזיות הרבה – היא לטווח ארוך וראינו, אני באופן אישי מלווה ניסיונות כניסה של בנקים, של רשתות שיווק להיכנס לבתי ספר בכל מיני דרכים כאלה ואחרות.

תמר זנדברג: וכאן אנחנו נחשפנו דרך הכתבה הזו, לדרך שיווק שבעיני היא מטרידה במיוחד.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד למה.

תמר זנדברג: המגבלות, גם החוקיות שקיימות, שאנחנו מכירים היום בחוק, הן נוגעות לפרסום קודם כל, למה מותר לשדר בפרסומת, באילו שעות, איך ילדים ישתתפו – כן או לא ובאיזה צורה וכו'; והדבר השני זה במערכת החינוך – מה ייכנס לבתי הספר, יש ועדה במשרד החינוך שאחראית על זה.

יפעת שאשא ביטון: באופן עקרוני בכלל אסור לשווק במסגרת בית ספרית.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש איסור.

תמר זנדברג: נכון, ולמרות זאת אנחנו רואים ונחשפנו לא מעט בטלוויזיה לכניסה של בנק, שלא אציין את שמו, לשיעורי צרכנות נבונה או התנהלות נכונה - - -

יפעת שאשא ביטון: חינוך פיננסי.

תמר זנדברג: חינוך פיננסי בכיתה א'.

תמר זנדברג: האם זה באמת לחוק או לא, שוב, זה מתנהל פה גם בוועדות אחרות.

תמר זנדברג: מה שלא בהתאם לחוק צריך להיאסר, אולי החוק צריך קצת להתאים את עצמו, אבל זה דברים שיש עליהם רגולציה, אפילו הייתי אומרת ברורה ואולי אפילו כבדה.

תמר זנדברג: בנושא של השיווק מהסוג שתיכף אנחנו דנים בו, בעצם מדובר על איזה שהוא רובד שעד היום אנחנו – אפילו אני לא רוצה להגיד כמחוקק, אלא כקובעי מדיניות במובן הרחב – לא נתנו עליו עד היום את הדעת, ולכן הוא קצת מתחת לרדאר ואותי הוא מטריד באופן מיוחד - אני אומרת את זה גם כאמא וגם כנבחרת ציבור - בגלל שהוא הולך ומחפש ומתעסק - הייתי אומרת - בצורה שאני אגדיר אותה נבזית במיוחד, אולי קצת מכוערת במיוחד, ביחסים החברתיים בין ילדים ובין בני נוער.

תמר זנדברג: הבת שלי בת 10 ואני מגיל אפס מלמדת אותה מה זה פרסומת, מה זה תכנית, איך מסתכלים, כולל פרסום סמוי ואני מלמדת אותה להבדיל.

תמר זנדברג: מה אני אמורה להגיד לה, שהחברה שלה בכיתה היא פרסומת?

תמר זנדברג: שאם חברה שלה מהכיתה אומרת לה שמוצר כזה וכזה או התנהגות כזאת וכזאת או משהו כזה זה טוב וזה מגניב בגלל שאותה חברה רוצה לקבל מקרר, מה אני אסביר לה?

תמר זנדברג: יש כאן תחום, ואני בכוונה נזהרת - - -

יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה, זה גם האינטליגנציה החברתית להבחין מתי החברה מייצגת איזה שהוא גוף שבאמת ייתן לה הטבה מסוימת לבין מתי החברה באמת ממליצה, כי היא באמת חושבת שזה נכון וזה טוב ו - - -

תמר זנדברג: נכון, בדיוק.

תמר זנדברג: ואני רוצה להדגיש שתי נקודות בהקשר הזה.

תמר זנדברג: אחת, תראו, אם אנחנו נבקש מאותן חברות, ובאמת כרגע זה לא משנה אם זה מזון או סלולר או בנק או כל חברה מסחרית.

תמר זנדברג: אם נבקש מהן או נמדוד את היכולת להגיע לאותה השפעה, השפעה צרכנית, השפעה שיווקית, על אותו מעגל של ילדים בצורה כל כך אפקטיבית כמו שהם מגיעים דרך החברים שלהם, אנחנו נדבר על עלות מאד מאד גבוהה.

תמר זנדברג: כאן יש ניצול כפול.

תמר זנדברג: אנחנו פעם אחת מנצלים את אותם ילדים שמשתתפים תמורת באמת כלום.

תמר זנדברג: מה זה?

תמר זנדברג: תלוש של 500 שקלים לעשות סרטונים או מקרר, שאני לא יודעת כמה זה עולה או דברים כאלה ואנחנו קונים בזה המון.

תמר זנדברג: את ההשפעה שלהם על החברים שלהם, שזה דבר שכמעט לא יסולא בפז.

תמר זנדברג: אז זה דבר ראשון, שזו בעצם דרך מאד מאד אפקטיבית להגיע מאד מאד בזול להשפעה מאד מאד גדולה, זה דבר אחד.

תמר זנדברג: והדבר השני זה עד כמה הדרך הזו היא באמת לא מפוקחת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מיד נברר את זה.

תמר זנדברג: כי כל אותו פיקוח, גם של משרד החינוך, גם של משרד הכלכלה, גם של משרד האוצר, של כל הדברים האלה, זה באמת איזו שהיא דרך מתוחכמת ועם זאת ככל הנראה אפקטיבית ומשפיעה.

תמר זנדברג: אני רוצה לסיום להתייחס לעוד שני דברים בקצרה.

תמר זנדברג: אחד, ועל זה אני רוצה לשמוע, אני מניחה שנמצאים פה משרד הכלכלה וכו'.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע עם כולם, אבל אני רוצה לפתוח דווקא עם הייעוץ המשפטי כדי להבין איפה החוק כן נותן לנו מענה ומה הכלים שעומדים לרשותנו.

תמר זנדברג: אין בעיה, מאה אחוז.

תמר זנדברג: אז תיכף נשמע במה החוק נותן מענה ומה לא, אבל אני כן רוצה להתייחס לשני דברים שקיימים בחוק, אחד זה בנושא ההגרלות ודברים מן הסוג הזה.

תמר זנדברג: השני זה בנושא שימוש במידע ותקנות פרטיות.

תמר זנדברג: אז אלה שתי נקודות שאני ארצה התייחסות לפחות גם מהמשרדים וגם מהייעוץ המשפטי.

תמר זנדברג: הדבר האחרון, אני קראתי היום, ממש הבוקר, בעקבות הפרסומים וגם הפרסום על קיום הדיון הזה, וזו שוב הזדמנות להודות לך, שחברות המזון לפחות בהקשר הזה, מתכננות לחתום על אמנה.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה משהו שאנחנו בעצם יצרנו בשיח בשבוע האחרון.

תמר זנדברג: אמנה זה מאד נחמד, זה מאד יפה, זה כולנו הנה מה טוב ומה נעים, כולנו נשים יד אחד על השני ונחתום על אמנה.

<קריאה: תעשי זאת הלכה למעשה.

תמר זנדברג: כן, אני תיכף אעבור לידך ונעשה את זה.

תמר זנדברג: אני כן רוצה להגיד שאני מצפה שגם מהדיון הזה וגם בכלל מהשיח הציבורי בנושא, ייצאו א' מודעות יותר גבוהה, גם של ההורים, גם של גורמי החינוך וכמובן שיחלחלו לבני הנוער ולילדים עצמם; והדבר השני זה בכל זאת אמצעי פיקוח ואמצעי – ואני בכוונה עדיין לא אומרת רגולציה.

תמר זנדברג: אני לא אומרת עכשיו הכנסת תחוקק נגד האינטרנט ונגד הילדים ונגד זה.

תמר זנדברג: אני לא נגררת לשם.

תמר זנדברג: אני כן רוצה לומר שיש כאן בעיה.

תמר זנדברג: יש כאן פרצה.

תמר זנדברג: הכותרת בכתבה בדה-מרקר עצמה הייתה ואני מצטטת – זה מגעיל, אבל פשוט וזול.

תמר זנדברג: וזה גורם מתוך אותה תעשייה.

תמר זנדברג: ולכן אני חושבת שעל המגעילות הזאת אנחנו צריכים לתת את הדעת באמצעים שהם בכל זאת קצת יותר אפקטיביים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספיק גופים שיכולים כאן

יפעת שאשא ביטון: לפקח עוד לפני חקיקה.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדיוק את הבירור הזה נעשה בדיון, לשם כך אנחנו נמצאים כאן ונראה אם איזה כלים אנחנו יכולים לצאת בצורה אפקטיבית יותר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת תמר זנדברג.

יפעת שאשא ביטון: שמרית שקד מהייעוץ המשפטי, יועצת הוועדה, בבקשה.

<שמרית שקד: אז החוק הראשון שבאמת כבר הוזכר על ידיכן, זה חוק איסור פעילות מסחרית במוסדות חינוך.

<שמרית שקד: ככלל הוא קובע איסור למנהל מוסד חינוך לאפשר בתוך שטח מוסד החינוך כל פעילות של פרסום, שיווק, קידום מכירות וכו', אבל ככלל יש אפשרות לקבל אישור מיוחד בכל זאת להכניס גורמים מסחריים לבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: שמי מאשר את זה בעצם?

<שמרית שקד: המנהל הכללי של משרד החינוך או מי שהוא הסמיך לכך.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אין אפשרות למנהל בית ספר להחליט על דעת עצמו שהוא מכניס חברה כזו או אחרת לתוך שטח בית ספר, או לשיעורים השונים.

<שמרית שקד: לשם פרסום, שיווק, קידום מכירות, הצגת מוצר, חלוקת חומר פרסומי, הצגת פרסומות, שימוש בעזרי לימוד לשם פרסום, קידום מכירות.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם פרסום סמוי?

עבדאללה אבו מערוף: אלא אם משרד החינוך מחריג.

עבדאללה אבו מערוף: יש אפשרות למשרד החינוך.

<שמרית שקד: כן, אישור של מנכ"ל משרד החינוך.

עבדאללה אבו מערוף: אם הוא מחריג אז זה כבר לא תופס טוב.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל מלהגיע למנכ"לית המשרד ועד לשיקול דעת של כל מנהל בשטח, אני רוצה לבחון את הסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: זה פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, יש פה עניין של פרסום סמוי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו מכניסים לחינוך פיננסי בנק מסוים, או אנחנו רוצים לחנך להיגיינה, אז אנחנו מכניסים חברה מסחרית שבסופו של דבר היא מותג ודרכה אנחנו עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם החוק אוכף גם את הנושא של הפרסום הסמוי, או שהוא מתייחס למשהו בצורה קונקרטית, של מישהו שהגיע במיוחד - - -

<שמרית שקד: שוב, אני מניחה שפרסום סמוי זה בעצם סוג הדברים שמקבלים אישור ממשרד החינוך.

<שמרית שקד: כלומר אני מניחה שזה מסוג הדברים, ואנחנו נשמע מהמשרד מה השיקולים שלהם שמאשרים, אבל אני מניחה שדוגמאות כמו שאת נותנת בעצם נכנסות דרך הפתח הזה.

<שמרית שקד: אז באמת כדאי ל - - -

תמר זנדברג: אבל החוק הזה חל רק בשטח בית הספר?

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, תמר.

יפעת שאשא ביטון: זהו, העניין האם - - -

<שמרית שקד: כן, בשטח משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם האינטרנט, אתר בית הספר, מיילים, כל הערוצים?

<שמרית שקד: אוקיי, אז יש לנו רובד נוסף עכשיו, מעבר לחוק איסור פעילות מסחרית במוסדות החינוך, כשאנחנו מדברים על תקנות הגנת הצרכן, פרסומת ודרכי שיווק המכוונים לקטינים.

<שמרית שקד: חוק הגנת הצרכן בעצם קובע איזה שהוא איסור לעשות פרסומות ודרכי שיווק שהן מכוונות לקטינים, שהן נוגדות את התקנות האלה.

<שמרית שקד: יש בעצם גם עבירה פלילית על האיסור הזה, שתיכף נפרט מה הוא כולל בתוכו וגם אפשרות להטיל עיצום כספי על אותם גופים או תאגידים שבעצם מפרים את הוראות התקנות.

<שמרית שקד: התקנות האלה מפרטות בעצם איזה דרכי שיווק אסורות לקטינים, שבכלל זה דרכי שיווק זה כל פנייה של עוסק באופן ישיר, עקיף, גלוי או סמוי, לרבות גם באמצעות תקשורת אלקטרונית מכל סוג שהוא, שמטרתה להתקשר בעסקה, לקדם מכירות של מוצר או שירות, וכשמדובר כמובן על קטינים שטרם מלאו להם 18 שנים.

<שמרית שקד: החוק מונה שורה של עקרונות.

<שמרית שקד: אני לא אקריא את כולם, שבהם הפרסומת הזאת צריכה לעמוד ויש גם סוגים ספציפיים של פרסום שאסורים לפי התקנות האלה.

יפעת שאשא ביטון: מה אסור לגמרי?

<שמרית שקד: ניצול לרעה של דמיונם של קטינים ושל נוחותם להתרשם, אמונם, תמימותם או חוסר ניסיונם.

<שמרית שקד: תיאורי אלימות, שימוש בעירום, ברמזים מיניים.

<שמרית שקד: אסור לעודד את הקטינים לרכוש מצרך, אלא אם כן זה מצרך או שירות שהוא מסוג סביר שקטינים ירכשו אותו.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם מפרסמים במבה זה בסדר, ואם מפרסמים כל מזון שהוא, זה בסדר, כל עוד שאין פרסום שהיא בעירום או משהו שהוא פרובוקטיבי אחר.

<שמרית שקד: שוב, תלוי גם איך מפרסמים את הבמבה.

<שמרית שקד: צריך לפרסם אותה בלי - - -

תמר זנדברג: זהו, בדיוק, פה אנחנו מדברים על דרך השיווק, לא על המוצר.

<שמרית שקד: בלי לנצל לרעה את התמימות של קטינים.

<שמרית שקד: אסור לתת נתונים שהם לא אמיתיים לגבי אותו מוצר.

<שמרית שקד: אסור לגרום לכך שקטינים ירגישו מקופחים, נחותים או בלתי מקובלים לעומת קטינים אחרים אם אינם רוכשים את המוצר או גורמים לרכישתו עבורם.

<שמרית שקד: יש פרסומת ודרכי שיווק אסורים מחמת פגיעה גופנית.

<שמרית שקד: כלומר אסור לגרום להם דרך הפרסומת הזאת לגרום לעצמם איזה שהוא נזק גופני.

יפעת שאשא ביטון: וזה נתון להרבה מאד פרשנויות בסופו של דבר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה משאיר לנו פרצה די גדולה לכל מיני תחומים שאנחנו - - -

תמר זנדברג: מצד אחד.

תמר זנדברג: מצד שני זה גם נותן כלים.

תמר זנדברג: אני מאד הייתי שמחה לשמוע ממשרד הכלכלה מתי פעם אחרונה משהו מהתקנות האלה נאכף.

<שמרית שקד: אז אולי רק נציין רובד נוסף של התקנות האלה.

<שמרית שקד: סעיף 7 (א) בתקנות מדבר על איסור לעשות פרסומת שמשתמשת בפרטים האישיים שם הקטין.

<שמרית שקד: פנייה ישירה לקטין, להשתמש בשם שלו, בכתובת שלו, בדואר האלקטרוני שלו.

יפעת שאשא ביטון: את זה אנחנו יודעים עוד מהתקופה של הפרסום של הדוגמנות.

<שמרית שקד: נכון, חברות הפרסום.

<שמרית שקד: אז אנחנו פנינו באמת לרשות להגנת הצרכן, ביקשנו מהם וגם מעורכת הדין חנה טירי, שאני מניחה שהנציגות שלהם נמצאת כאן היום, וביקשנו עמדה ספציפית לגבי השימוש ביוזר-ניים בפייסבוק, כלומר לפנות לקטין ספציפי בפייסבוק וקיבלנו מהם את העמדה, ואולי הם ירצו להרחיב בנושא זה.

<שמרית שקד: רובד נוסף שאפשר לציין זה באמת חוק העונשין, שאוסר על עריכת היתרים והגרלות בכפוף לחריגים הספציפיים המפורטים בחוק ובכפוף לאישורים של משרד האוצר, שאני מבינה שגם הם נמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נרצה התייחסות של משרד האוצר לעניין של האיסורים, אבל אנחנו נתחיל את חוות הדעת המשפטית של משרד הכלכלה.

<שגיא תמיר: הרשות להגנת הצרכן.

יפעת שאשא ביטון: הרשות להגנת הצרכן, בבקשה.

<שירה לב ציון: האם אנחנו נדרשים כאן לפרט בקשר לפייסבוק או באופן כללי?

יפעת שאשא ביטון: באופן כללי ואחר כך לצלול פנימה לניו-מדיה, שאנחנו יודעים שזו זירה חדשה שאנחנו מתמודדים איתה.

<שירה לב ציון: שמי שירה לב ציון, עורכת דין ברשות להגנת הצרכן ולצדי יושב עורך הדין שגיא תמיר, הממונה על העיצומים הכספיים ברשות להגנת הצרכן.

<שירה לב ציון: הרשות להגנת הצרכן היא רשות אכיפה, שאוכפת את חוקי הגנת הצרכן ואת התקנות מכוחן.

<שירה לב ציון: בתחום הזה גם כן קיימת אכיפה, תיכף תמיר יפרט.

<שירה לב ציון: בדרך כלל האכיפה היא אכיפה יזומה או אכיפה בעקבות תלונות, וככל שמגיעות תלונות בתחום הזה, נפתחים הליכי חקירה והם נמצאים בהליכי טיפול שונים, כפי שתיכף נשמע אולי קצת מעבר.

<שירה לב ציון: בקשר להתייחסות לניו-מדיה, הנושא הזה של פייסבוק, שהוא מה שנשאלנו כאן, שלאחרונה שומעים יותר ויותר פניות דרך הערוץ הזה, הוא למעשה לא נזכר באופן מפורש בחקיקה הקיימת היום.

<שירה לב ציון: התקנות הללו הן משנת 1991, אולי ראוי להסדיר זאת.

<שירה לב ציון: יחד עם זאת, מדובר בתקנות כן על איסור שיווק פרסומת באופן של פנייה אישית, של שימוש בפרטים אישיים, כאשר פייסבוק זה גם כן שימוש בפרטים אישיים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נתון לפרשנות?

<שירה לב ציון: זה בהחלט נתון לפרשנות, כי יש שימוש בפייסבוק שהוא שימוש שאדם עושה כשהוא פונה למישהו באופן אישי בפייסבוק, בחשבון האישי שלו, ויש גם בפרסום ב-Wall מה שנקרא, שהוא כמו כל מיני פרסומים או כל מיני לייקים שמישהו עשה וילד יכול להיות חשוף לזה, אבל הוא לא פנייה אישית.

יוסי יונה: אני חושב שמה שאנחנו יודעים היום, וגם כאלה שמשתמשים - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: רק הערת אגב, שיש את הפרקטיקה הזאת של טרגטינג.

יוסי יונה: זאת אומרת שהפייסבוק ומה שעולה בדף הבית של האנשים - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא יודע לזהות ולאתר.

יוסי יונה: הוא יודע לזהות, דיוק.

<שירה לב ציון: נכון, זה כלי מאד מתוחכם.

יוסי יונה: כן, בדיוק, הוא יודע לזהות אוכלוסיות יעד ומפנה אליהן את ה- - -

תמר זנדברג: אבל אני מציעה למרות שזאת, שלפני שנלך לדברים המתוחכמים, נתחיל בדברים הפשוטים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, תמר.

יפעת שאשא ביטון: תני לי רגע - - -

יוסי יונה: אני רק הערתי הערת אגב, תמר, אם ההערה מכוונת אלי.

תמר זנדברג: לא, לא, לא.

תמר זנדברג: אני איתך, אני פשוט אומרת - - -

יוסי יונה: אה, אוקיי, בסדר.

תמר זנדברג: האינטרנט זה לא הקוסם מארץ עוץ.

תמר זנדברג: בסוף המטרה זה להגיע לבני אדם, כמו שהגיעו אליהם עם הסוסים ועם הכרוזים בכיכר העיר, כמו שהגיעו עם הרדיו והטלוויזיה, אז היום מגיעים בפייסבוק.

תמר זנדברג: אין פה איזה קסם.

<שירה לב ציון: נכון מאד.

תמר זנדברג: ואנחנו גם יודעים היטב שהיום הרבה מאד מהפניות הן מבוססות כן על פנייה אישית, על אותו חלון שקופץ: היי, מה שלומך?

תמר זנדברג: אני עוסקת בשיווק כך וכך.

תמר זנדברג: זאת אומרת זו פנייה אישית, לא משתמעת לשני פנים.

תמר זנדברג: יש לכם אכיפה בתחום הזה?

<שירה לב ציון: אז יש לנו אכיפה על תלונות שאנחנו מקבלים.

<שירה לב ציון: אנחנו לא יוצאים ומחפשים פניות אישיות כאלה.

יוסי יונה: אין רגולציה פרו-אקטיבית, אלא רה-אקטיבית.

<שירה לב ציון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: רק תלונות שמגיעות אליכם בעצם בדיעבד.

<שירה לב ציון: ובנוסף אני רוצה להעיר שלא ברור שבאמת באנר כזה שקופץ, הוא בהכרח פנייה אישית.

תמר זנדברג: לא באנר.

תמר זנדברג: אני מדברת על פנייה אישית במסנג'ר, בצ'ט - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג, שנייה רגע, כי אנחנו קופצים מדבר לדבר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה למצות עוד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צללנו פנימה לפייסבוק, אבל רגע לפני אתם מדברים בעצם על אכיפה ועל תהליכים שקורים.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה להצביע על תהליכים אחרונים, מתי בעצם נאכף פרסום גלוי או סמוי בתוך מערכת החינוך?

יפעת שאשא ביטון: האם כשחברות פרסום עומדות מחוץ לשער של בית ספר, האם עדיין זה נחשב מערכת חינוך – כן או לא?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת איפה הסייגים?

יפעת שאשא ביטון: מה האתגרים שאתם מתמודדים איתם, כדי שאנחנו נוכל להצביע ולהגיד – כאן אנחנו מזהים שיש איזה שהוא פער בין החקיקה לבין מה שנדרש במציאות שלנו.

<שירה לב ציון: אז אנחנו נפרט בגדול על ההליכים שקיימים.

<שירה לב ציון: כיוון שמדובר על הליכי חקירה, אז מטבע הדברים לא נוכל לרדת לרזולוציות עמוקות, אבל אולי שגיא יצרה להגיד על איזה עבירות כאלה מתנהלת חקירה או הליכים מנהליים.

<שגיא תמיר: שלום.

תמר זנדברג: ועוד דבר, אם תוכלו להתייחס - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, שנייה, אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: תני לו לענות ואז תוסיפי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<שגיא תמיר: שלום.

<שגיא תמיר: לגבי השאלה ששאלתם על אכיפת התקנות האלה וכל נושא אוכלוסיית הצרכנים הילדים: כן, הנושא נאכף, בעיקר מבוסס על תלונות, כמו ששירה אמרה, לעתים גם על ידי אכיפה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה כמו ששירה אמרה?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת פניות יזומות?

<שגיא תמיר: תלונות של צרכנים שמגיעות אלינו, לרוב זה ההורים של הצרכנים.

<שגיא תמיר: הילדים לא פונים.

<שגיא תמיר: יש מספר נושאים שאנחנו כן בודקים וסיימנו לבדוק.

<שגיא תמיר: יש מספר תיקים שהם בהליכים מאד מתקדמים.

יפעת שאשא ביטון: תפרוט לי את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא חייב לומר לי את שם החברה, אלא איפה זה קרה.

יפעת שאשא ביטון: האם בשטח בית ספר, האם באמצעות המדיה.

<שגיא תמיר: אני אפרוט, אין בעיה.

עבדאללה אבו מערוף: ואם ישנן מסקנות, למשל ללמוד משהו, לבצע מניעה למקרה הבא, ממה שקיבלתם.

<שגיא תמיר: אוקיי.

<שגיא תמיר: תיקים נוספים שנבדקים נדונו בהרחבה על ידי עמיתי אלי בוקובזה, בישיבה מיום 27 באוקטובר 2015.

<שגיא תמיר: אלה הנושאים העיקריים שבדקנו, זאת אומרת ההליכים שהחקירה לגביהם הסתיימה ברובה ועברה לאגף המנהלי, להטלת עיצום.

<שגיא תמיר: ההליך המנהלי בשתי מילים: חקירה ולאחר מכן הסקת המסקנות והטלת העיצום על פי הכלים החוקיים שיש בארגז הכלים.

<שגיא תמיר: הנושאים העיקריים שבדקנו הם פגיעה בילדים גם על פי התקנות האלה, שזה נושא הפרסום, פרסום מטעה וגם הטעייה באופן כללי לגבי מהות השירות שהם יקבלו.

<שגיא תמיר: אני לא אוכל לפרט, מכיוון שאנחנו באמצע ההליך המנהלי ויש פה עניין - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל איפה איתרתם את הפרסום הזה?

יפעת שאשא ביטון: שוב אני אומרת, זה פרסום שאותר בניו-מדיה, פרסום שאותר במערכת החינוך?

<שגיא תמיר: את מדברת על הפרסומים עצמם?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<שגיא תמיר: בניו-מדיה.

<שגיא תמיר: הרבה מגיעים בניו-מדיה ולפעמים גם בתצורות אחרות, שונות ומשונות.

<שגיא תמיר: בואו נקרא לזה סוג של פלייר, אבל זה לא באמת פלייר רגיל, אבל הרוב המוחלט של התלונות בתיק מסוים הגיעו בניו-מדיה ובתיקים אחרים הם הגיעו בשטחי בית ספר.

<שגיא תמיר: זו התקהלות של ילדים.

<שגיא תמיר: כשאני אומר התקהלות של ילדים זה גם יכול להיות שבט צופים, קבוצת כדורגל, כאלה דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לשאול עניינית.

יפעת שאשא ביטון: העיצומים הכספיים, בהתחשב בזה שאנחנו מדברים על חברות מאד מאד גדולות עם היקפי מחזור מאד גדולים, הם בקנה מידה שהוא מרתיע?

עבדאללה אבו מערוף: מזיזים משהו?

יפעת שאשא ביטון: כן, הם בקנה מידה מרתיע?

<שגיא תמיר: הפרה של הטעייה בפרסום בקטינים זה במדרג הגבוה יותר, וההטלה היא 45,000 שקלים להפרה, ובנסיבות מחמירות 67,500 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: זה נשמע - - -

תמר זנדברג: כמה כאלה הטלתם בשנה האחרונה?

<שגיא תמיר: שנייה, אני ארחיב משהו קטן שאולי יהיה קצת יותר קל להבין.

<שגיא תמיר: אני מבין ש-45,000 שקלים זה נשמע סכום לא גבוה, השאלה כמה פעמים פרסמת.

<שגיא תמיר: אז אם פרסמת 2,000 פעם אז תעשו את המתמטיקה.

תמר זנדברג: השאלה אם זה תיאורטי או שזה קורה בפועל?

יפעת שאשא ביטון: אתם עושים את זה?

יפעת שאשא ביטון: אתם מכפילים באמת במספר הפרסומים?

<שגיא תמיר: אנחנו מבצעים איזה שהוא הליך נוסחתי ומצמצמים את זה בתצורה אחרת.

<שגיא תמיר: העקרונות המנחים אותנו זה אופן השיווק שבחרו לחדור לקהילה.

<שגיא תמיר: כלומר, אם בחרו בנתיב מדיה מסוים ובנתיב פליירים, זה יכול להיות שני נתיבים שונים שמבחינת הרשות אנחנו מפרשים את זה כפרסומות שונות.

יפעת שאשא ביטון: מחמירים כשמדובר בפרסום כלפי בני נוער?

<שגיא תמיר: בפרסום בתקשורת אנחנו מטילים בנסיבות מחמירות, כי פרסום בתקשורת זה אמצעי הגעה להמונים.

<שגיא תמיר: בנסיבות מחמירות זה הפרה שנוגעת להמוני צרכנים.

<שגיא תמיר: כלומר, ההפרה בפרסום או הטעייה בפרסום – לרוב – אני לא מתחייב על זה – לרוב – תהיה 67,500 שקלים להפרה.

<שגיא תמיר: מספר ההפרות משתנה מתיק לתיק.

תמר זנדברג: כמה כאלה הטלתם?

תמר זנדברג: כמה גביתם בשנה האחרונה?

תמר זנדברג: כמה הפרות ובאיזה סכום?

<שגיא תמיר: כמה גביתם זו שאלה בעייתית, מכיוון שההליך נמשך על פני תקופה ויש ערעורים?

תמר זנדברג: כמה הטלתם?

<שגיא תמיר: מיליונים.

יפעת שאשא ביטון: מיליונים של מה?

<שגיא תמיר: של שקלים.

<שגיא תמיר: וכשאני אומרת מיליונים זה לא אחד ושניים.

תמר זנדברג: אוקיי, וכמה נגבו נגיד בשנת 2015?

תמר זנדברג: כי מן הסתם יש תהליכים, אז מה שהטלתם השנה אנחנו נראה עוד - - -

<שגיא תמיר: אין לי מספר מדויק, אבל אני רק יכול להגיד לך שחלק מההליכים הסתיימו, ההליך המנהלי וזה בשלבי ערעור.

<שגיא תמיר: ויש מפירים זכויות, שאחת מהזכויות זה לעכב את התשלום.

<שירה לב ציון: זה בבית משפט.

תמר זנדברג: משהו כבר נגבה מזה?

<שגיא תמיר: גבינו סכומים על הפרות הטעייה בפרסום, ואני רק מזכיר שלגבי התיקים האלה שאנחנו מדברים עכשיו - - -

תמר זנדברג: בקיצור, עדיין על הקרח בשלב זה.

<שגיא תמיר: אני לא מסכים עם העניין שזה עדיין על הקרח.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה עדיין בתהליך.

<שגיא תמיר: כי נערכו חקירות וזה בשלבים מתקדמים במנהלי.

<שגיא תמיר: אמנם אולי ההטלה לא בוצעה בפועל אבל היא תבוצע בזמן הקרוב מאד.

<שגיא תמיר: יש איזה סדר מסוים שהמחוקק קבע, שאנחנו חייבים לעמוד בו בכל התחנות, אחרת כל ההליך המנהלי יקרוס.

<שגיא תמיר: כנ"ל לגבי רמת ההוכחות שאנחנו דורשים במנהלי, כדי שלא ניפול אחר כך בהמשך.

תמר זנדברג: אין בעיה, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, חברת הכנסת תמר זנדברג, נוציא אתכם החוצה, תנהלו שיחה, אין שום בעיה.

יפעת שאשא ביטון: כשמדובר בבני נוער, יש בעצם החרפה?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש תהליך שמחמיר עם המפרסמים?

<שגיא תמיר: אולי שירה תענה.

<שירה לב ציון: החוק עצמו רואה את ההפרה הזאת, את ההפרה דרך פרסום דרך בני נוער, כהפרה מהמדרג הגבוה.

<שירה לב ציון: זאת אומרת אם הפרות רגילות של אי סימון מוצרים בסופר או בחנויות הוא על דרג עיצום כספי של 22,000 שקלים, אז כאן מדובר על הפרות - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז בבני נוער זה בעצם העיצום הגבוה ביותר שניתן.

<שירה לב ציון: נכון.

<שירה לב ציון: זאת לכאורה הפרה חמורה יותר או עבירה חמורה יותר.

תמר זנדברג: איזה סוג של הפרות נמצאות אצלכם עכשיו בתוך ההליך הזה, שהן בתקווה – אתה אומר מיליונים – אז נגיד תוך שנה שנתיים קופת המדינה אמורה לראות את אותם מיליונים?

תמר זנדברג: על איזה סוג של הפרות מדובר?

יפעת שאשא ביטון: על פרסום שהוא לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: הוא ציין מקודם.

תמר זנדברג: לא, זה הטעייה וכו'.

תמר זנדברג: אבל למשל הנושא הזה של פרסום התכתבויות אישיות מקבוצות וכו', פרסום תמורת קבלת לייקים, תמורת קבלת פרסים, זה דבר שאתם שמעתם עליו?

תמר זנדברג: נמצא על שולחנכם?

תמר זנדברג: הנושא של הגרלות לבני נוער, בניגוד לאותן תקנות שציינה היועצת המשפטית?

<שגיא תמיר: הנושא של הגרלות זה דבר שאנחנו כן מטפלים.

<שגיא תמיר: זה אחד מהנושאים שהתיקים שקיימים כרגע עובדים עליהם.

<שגיא תמיר: לגבי אותו פרסום שדיברת, על השליחות עם הלייקים, אני כרגע לא מכיר הליך חקירה שמתנהל.

<שגיא תמיר: אני לא יודע אם יש לנו תלונות על זה, אני צריך לבדוק.

<שגיא תמיר: אני רק רוצה שתדעו שמסגרת החוק, סמכויות המחשב שלנו הן לא רחבות כמו של רשויות אחרות, שזה יכול להשפיע על יכולת איסוף הנתונים שלנו כרגע.

תמר זנדברג: אבל אלה דברים שמפורסמים בציבור.

תמר זנדברג: כלומר הקריאה לפרסם צילום מסך מתוך התכתבות ווטסאפ כיתתית או משפחתית - - -

<שגיא תמיר: במידה ויגיעו כאלה דברים, אני מניח - - -

תמר זנדברג: קודם כל היו.

תמר זנדברג: זה פורסם עיתון, אז אתם יכולים לקחת את החומר, אלא אם כן מישהו טוען שזה לא נכון.

תמר זנדברג: אני מניחה שיתבעו דיבה, אם יש מישהו שטוען שזה לא נכון.

<שירה לב ציון: לא, אבל מה ששגיא מדבר זה על הליכי חקירה שכרוכים בתפיסת הראיות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רוצה שנייה להתקדם עם הדיון ולפני שאני מעבירה את רשות הדיבור לחבר הכנסת פרופסור יוני יונה, לשאול איזה לקונות אתם מזהים בחוק, או איזה תיקונים אתם חושבים שנדרשים בחוק על מנת לסגור או לאפשר לכם לעשות את עבודת האכיפה בצורה שהיא טובה יותר, לנוכח המציאות שמשתנה, אם יש כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אם לא, אז אנחנו נסכם ונבקש שאתם תעבירו אלינו לוועדה, אבל אם הכנתם איזה שהוא מסמך עמדות אז אני אשמח לשמוע.

<שירה לב ציון: לא הכנו מסמך עמדות על כך, אבל מאחר שהתעוררה שאלה בנוגע לפייסבוק, הפנייה האישית דרך הפייסבוק, הנושא הזה באמת הוא עמום ויתכן שיש מקום לבחון אותו ולהכיר גם יותר מקרוב את צורות הפרסום השונות שיש בפייסבוק.

<שירה לב ציון: כי כמו שאמרנו, יש דרכים שונות, החל מלייק, פנייה אישית בצ'ט, באנר, איסוף חומרים דרך הגוגל והתוכנות השונות, איסוף מידע אישי והתאמת הפנייה בהתאם לחומר שנצבר.

<שירה לב ציון: כך שצריך לבחון את זה.

<שמרית שקד: אבל שוב, זה תקנות של משרד הכלכלה ולכן זה בעצם תיקון שיצטרך להיעשות על ידם בתקנות, לא בחקיקה ראשית, כי כל העניין הזה בעצם מוסדר בתקנות.

יפעת שאשא ביטון: כן, לא משנה, אבל אנחנו נקבל נייר עמדה ואנחנו נדע על איזה נקודות צריך להצביע, אז אנחנו גם נדע מה לדרוש, אבל צריך שזה ייעשה בעבודה משפטית מסודרת.

תמר זנדברג: יש שני דברים נורא נורא ברורים, האחד זה בעצם פרסום תמונה עם המוצר או משהו כזה בשביל לקבל לייקים, שמן הסתם הפנייה נעשית לאותם ילדים מקובלים או יותר פופולאריים, שזה דבר אחד; והדבר השני זה שימוש במה שאת קראת הפרטיות במידע אישי, שזה בעיני הדבר אולי החמור ביותר, שנעשתה פנייה מגורם מסחרי בשביל לפרסם התכתבות אישית של ילד או ילדה או נערה או נערה.

תמר זנדברג: הדברים ברורים.

תמר זנדברג: כלומר, אין פה מה, כל הדרכים וזה.

תמר זנדברג: הנה, זה קיים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה ברור והיינו פה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו צריך ללכת ולראות איך אנחנו אוכפים את זה.

<שירה לב ציון: אז ייתכן שזה בר אכיפה, בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: אני סיימתי את השיח הפרטי הזה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

יוסי יונה: הוא לא היה פרטי, הוא היה דיאלוג - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, הוא חשוב, אבל אנחנו כבר העלינו את הנקודות האלה.

יפעת שאשא ביטון: הנקודות האלה הן ברורות מאד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו צריכים לראות איך אנחנו פותרים את זה, מה חסר לנו, איזה ארגז כלים חדש אנחנו צריכים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כל הדיון, גם מנקודת הפתיחה שלו – הציגה אותו יפה חברת הכנסת תמר זנדברג – אנחנו מכירים את הלקונות, מכירים את השיטות השונות, עכשיו צריך לראות איך אנחנו מתמודדים.

יוסי יונה: מה שאני רציתי, תראו, אני קשור לעניין הזה משום שהייתי אז בוועדה שעסקה בנושא של תוכן שיווקי בטלוויזיה, בזמנו, כשאני הייתי בדעת המיעוט, כשפשוט חשבתי שבגיל הרך העניין של התרת פרסום בכלל לילדים הוא לוקה והוא בעייתי ביותר.

יוסי יונה: אני חושב שהנקודות שעלו כאן, גברתי יושבת הראש וגם הדברים שחברתי כאן, תמר זנדברג אמרה, אני לא יודע מתי החוק הזאת, אתם בטח יודעים מתי הוא חוקק, ואז עולה - - -

יפעת שאשא ביטון: הם אמרו, בשנת 1991.

יוסי יונה: כן, לא הייתי.

יוסי יונה: אז עכשיו מה שאני חושב שנכון להעלות פה בדיון, ישנו את החוק וישנה את האכיפה שנכנה אותה אכיפה קצת פאסיבית, אפרופו פרו-אקטיבי רה-אקטיבי, וצריכה להיות איזו שהיא הערכה לגבי האפקטיביות של החוק במתכונתו הקיימת, ושנהיה מעודכנים באשר לעד כמה ההפעלות רווחות ומה טבען.

יוסי יונה: ואז אם אנחנו נהיה במצב כזה שיש לנו את המידע, אני חושב שנוכל לבוא ולהציע תיקונים בחוק או תיקונים בתקנות.

יוסי יונה: אז נראה לי שזה מה שחסר לנו, איזה שהוא חוק, אכיפה וחוות דעת - - -

יפעת שאשא ביטון: משפטית, נכון.

יוסי יונה: אם אנחנו עכשיו 25 לאחר חקיקתו של החוק הזה, עד כמה הוא היה אפקטיבי ואם אנחנו מגלים שישנן הפרות מאד בוטות והקנסות הם לא מרתיעים את החברות מלהמשיך ולהפיץ את הפרסומות שלהן, אז אנחנו צריכים לדון באפשרות של - - -

תמר זנדברג: תראה, אני חייבת להגיד לך, חבר הכנסת יונה, מההתרשמות שלי, אנחנו לא קרובים אפילו למיצוי האמצעים שקיימים בחקיקה הקיימת.

תמר זנדברג: יש לנו אמצעים נגד הגרלות, יש אמצעים בנושא פרטיות - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נשמע את האוצר בעניין הזה.

תמר זנדברג: בוא נסגור את הפער הזה קודם.

תמר זנדברג: זה שאנחנו נשב פה ונחוקק, אתה יודע, נגד האינטרנט - - -

יוסי יונה: יפה, בסדר, נכון.

יוסי יונה: אין בעיה, לכן אני - - -

תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים לסגור את האינטרנט.

יוסי יונה: לא, אני לא רוצה, לכן יכול מאד להיות, שוב, שהחוק הקיים הוא חוק די טוב והבעיה היא של רגולציה ואכיפה.

יוסי יונה: אחת מהבעיות שהן באמת חולה רעה, שהיא משתקפת בפעילותה של המדינה בתחומים רבים, זה הדה-רגולציה האפקטיבית, שהיא באה לביטוי בהעדר רגולציה שהיא פרו-אקטיבית, שמחכים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אם לא מצליחים ליצור הרתעה בעצם, אז אנחנו לא מצליחים למנוע את זה.

יוסי יונה: כן, בדיוק, שאין גם את המנגנונים.

יוסי יונה: יכול להיות שאת צודקת, תמר, אז בואו נחשוב קונסטרוקטיבית שלהגיד מה יש לנו להציע במובן הזה על אופני הרגולציה, שהם אכן יהיו אפקטיביים או אולי הקנסות, שצריכים להעלות אותם כדי שהם יהיו מרתיעים.

יוסי יונה: יכול להיות ואנחנו מכירים את העובדה הזאת, הם אומרים נשלם את הקנס, אפשר לחשוב.

יוסי יונה: זה קטן עלי.

יוסי יונה: נשלם את הקנס ומחר אני אעשה את אותה עבירה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, כי הרווח שלו בעצם מעצם הפרסום הלא תקין עולה בכמה מונים.

תמר זנדברג: קודם שישלם, אחר כך - - -

יוסי יונה: ואני רק אומר ומציע דבר אחרון.

יוסי יונה: נניח אם את רוצה לתת פיצוי לעצם העובדה שהרגולציה היא לא פרו-אקטיבית והיא רק רה-אקטיבית, אז לפחות תפצי אותה על ידי קנסות הרבה יותר מוגדלים.

יוסי יונה: זה מעין איזה שהוא טרייד-אוף.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לבחון את זה בדו"ח שאנחנו נבקש.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תמיר.

<שגיא תמיר: משהו אחד קטן.

<שגיא תמיר: נכון, החוק תוקן בשנת 1991, אבל הכלי המנהלי נכנס לתוקף רק בשנת 2015.

יפעת שאשא ביטון: כשאתה אומר כלי מנהלי אתה מתכוון למה?

<שגיא תמיר: היכולת להטיל עיצומים כספיים בגובה של 22,000 שקלים, 44,000 שקלים, 67,500 שקלים.

<שגיא תמיר: עד אז היו קנסות, נכון.

<שגיא תמיר: זה היה נתיב פלילי והיו קנסות ויכול להיות שבעבר זה לא הרתיע.

<שגיא תמיר: כרגע אני מדבר על לשנות את הכלים, אני לא נכנס ל - - -

יפעת שאשא ביטון: יש דוגמא קונקרטית לעיצום כספי בסדר גודל שהוא באמת יוצר הרתעה, שכבר הסתיים ההליך לגביו?

<שגיא תמיר: כן.

<שגיא תמיר: אנחנו מפרסמים באתר שלנו את העיצומים בהתאם לנהלים ולהוראות של משרד המשפטים.

<שגיא תמיר: יש מספר חברות גדולות מאד, אולי לא בתחום הפרסום לילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אם אתם מפרסמים, אתה יכול בעצם לומר את זה גם כאן.

יפעת שאשא ביטון: לתת דוגמא לחברה.

<שגיא תמיר: אני יכול להגיד לך הכל, פרט לשם שלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<שגיא תמיר: מספר רשתות שיווק מזון שילמו סכומים של מאות אלפים.

<שגיא תמיר: שילמו.

<שגיא תמיר: ההליך הסתיים.

<שגיא תמיר: ערעורים בבתי המשפט - - -

תמר זנדברג: על מה?

תמר זנדברג: מה היו ההפרות?

<שגיא תמיר: הפרות שלא קשורות, אולי גם קשורות לילדים, כי הם גם קונים, אבל בעיקר על אי הצגת מחיר והטעיות במחיר בקופה ויידוע הצרכן על מוצרים בפיקוח.

<שגיא תמיר: זאת אומרת אנחנו נוגעים גם בהמון המון פנים בעולם הצרכני שהוא אין סופי.

<שגיא תמיר: יש לנו 64 הפרות ברות עיצום כספי.

<שירה לב ציון: נכון, והנושא של הטעייה של קטינים הוא רק אחד מהם.

<שירה לב ציון: אבל אנחנו כן מנהלים תיקים מנהליים נגד חברות הליהוק, שדובר עליהן בישיבה האחרונה או הקודמת.

תמר זנדברג: איזה חברות?

<שירה לב ציון: חברות ליהוק של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: כן, כי שם אנחנו באמת שמנו את הפוקוס על הטעייה שהיא הייתה בוטה, שימוש גם ביוזר האישי בחשבון האישי של כל אחד מהילדים וזה צעק החוצה.

<שירה לב ציון: מתקיימות גם חקירות נגד חברות שמשתמשות בדרכי שיווק שיש בהן עידוד קטינים להשתתף בהגרלות.

תמר זנדברג: יש דברים כאלה שמתנהלים כרגע?

<שירה לב ציון: כן, כן, יש חקירות, אבל אנחנו בראשית הדרך.

<שירה לב ציון: אנחנו מזכירים שאנחנו רשות חדשה וכלי מנהלי שהוא חדש יחסית.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את עמדת האוצר.

יפעת שאשא ביטון: הגברת נירית איבי.

יפעת שאשא ביטון: עלה פה גם הנושא של פרסום והגרלות ושימוש באמצעים האלה כדי לעודד בני נוער להשתתף.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לדעת מה קורה.

<נירית איבי: נירית, יועצת למנכ"ל משרד האוצר, מרכזת את הרגולציה על משרד הפיס וגם את ההגרלות.

<נירית איבי: תראו, שם אנחנו נמצאים בסיטואציה קצת יותר מורכבת.

<נירית איבי: אין לנו כלי מנהלי כמו שלמשרד הכלכלה היום יש להטיל עיצומים כספיים.

<נירית איבי: אנחנו כן יכולים להפעיל דו"ח של לקוח סמוי ולבחון ולראות.

<נירית איבי: לבקש פיקוח מכוח ההיתר, שדרך אגב, אם כבר מדברים על ההיתר, הוא נוסח משפטי נורא נורא צר שאנחנו תולים בו הרבה מאד תקוות, שייתן לנו את האפשרות גם להגביל פרסום ודיברנו על זה גם בשבוע שעבר או לפני שבועיים פה בכנסת.

<נירית איבי: המדיניות שלנו בעיקרון, גם כלפי הגרלות וגם כלפי הימורים חוקיים באופן כללי, היא לאסור, בדיוק כמו שאסור בסיגריות ואנחנו רואים היום שההנגשה הפרסומית לסיגריות לבני נוער היא כמעט אפסית.

<נירית איבי: אז אנחנו מאד היינו רוצים לקחת את החוק ולהעתיק אותו.

<נירית איבי: כשמדברים על ארגז כלים חדש, ארגז הכלים החדש שאמור לבוא גם לממשלה, גם לכלי הממשלתי וגם לכלי החקיקתי, הוא לא נמצא אצלנו, לצערי.

<נירית איבי: יש ועדה במשרד המשפטים שנועדה ונוצרה למען הפרסום, צרכים וכו' וכו'.

<נירית איבי: היא דנה כמעט שנתיים בסיפור הזה.

<נירית איבי: צריך לקום רגולטור חדש, שגם לי, כרגולטור על מפעל הפיס צריך לאפיין ולהגיד לי – האם נכונה הפרסומת אחת, שתיים, שלוש.

<נירית איבי: האם אריאלה, שהולכת ומשדרת ברדיו בזמן שהילדים הולכים לבית הספר וכל הילדים שומעים על אריאלה, האם זה נכון?

<קריאה: אראלה.

<נירית איבי: אראלה, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: היא פשוט עוד לא התקשרה אליה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים כי היא כבר התקשרה.

תמר זנדברג: אבל אראלה זה פרסומת ברורה שמפוקחת ואגב גם היו כאן בכנסת, בשבוע שעבר היה לנו יום שלם - - -

<נירית איבי: לפני שבועיים.

תמר זנדברג: לפני שבועיים, בנושא מניעת הימורים.

תמר זנדברג: אבל שוב, זה פרסומת.

תמר זנדברג: אנחנו כאן מדברים על שיווק מסוג אחר.

תמר זנדברג: על שיווק שהוא הולך לא באמצעים הפרסומיים הרגילים - - -

<נירית איבי: אז בואי אני אסביר לך.

<נירית איבי: האם השיווק שבערוץ - - -

תמר זנדברג: במחיר של מקרר מילקי משיגים מה ש-1,000 אראלות, כמה מוציאים על קניית המדיה - - -

<נירית איבי: אז בואי אני אעשה סדר.

<נירית איבי: שנייה, תתני לי לסיים ואז אני גם אתייחס.

<נירית איבי: בשאלה האם למפעל הפיס מותר לפרסם בקירוב לבתי הספר או מותר לו לשים תחנות בקירוב לבתי הספר או למוסדות – התשובה היא לא, על פי ההיתר.

יפעת שאשא ביטון: אבל מותר להם למכור לבני נוער?

<נירית איבי: לא, מה פתאום?

<נירית איבי: זה בדיוק מה שהלקוח הסמוי עושה.

<נירית איבי: הלקוח הסמוי בודק שהם לא מוכרים, ויש שני דו"חות כאלה – אחד שאנחנו עושים, אחד שמפעל הפיס עושים.

<נירית איבי: יש שילוט מאד מאד ברור שאסור למכור מתחת לגיל 18.

<נירית איבי: יש נוהל הלבנת הון שצריך לבוא ולהקליד את תעודת הזהות, כך שצריך להציג את תעודת הזהות בנקודת המכירה.

<נירית איבי: מלבד זאת, אם כבר עוסקים בפרסום ושיווק, האם נכון שיש באנר באפליקציה של ערוץ הספורט בזמן היורו בשבע בערב, באנר על וינר.

<נירית איבי: אני לא בטוחה שזה נכון.

<נירית איבי: אבל כמו ששאלתם וזו שאלה מוצדקת וזו שאלה הכי במקום שיש והכי לגיטימית, האם יש לי את הכלים – לא.

<נירית איבי: לצערי אין לי את הכלים.

<נירית איבי: התשובה נמצאת בחקיקה שמובילים במשרד המשפטים, שזו ועדה בין משרדית עם כל חתכי משרדי הממשלה, שבאים להקים רגולטור שבדיוק בזה הוא צריך לעסוק וזה המקום שלו.

תמר זנדברג: את מדברת על הנושא של שימוש במידע של קטינים או באופן כללי?

<נירית איבי: אני מדברת על פרסום באופן כללי.

<נירית איבי: זה דו"ח של 150 עמודים.

<נירית איבי: ממליצה לכל מי שנוגע בו - - -

תמר זנדברג: פרסום לקטינים, או פרסום - - -

<נירית איבי: גם פרסום לקטינים, גם פרסום באופן כללי.

<נירית איבי: אנחנו לא רוצים לשדל להימורים, אנחנו לא רוצים לשדל להגרלות.

<נירית איבי: אנחנו בטח לא רוצים שמי שיש לו את הקצבה ילך ויעניק אותה למפעל הפיס.

תמר זנדברג: את מדברת רק בנושא הגרלות והימורים, או שיווק?

<נירית איבי: כן, רק בנושא הגרלות והימורים.

תמר זנדברג: אה, בסדר, זה פן מסוים.

יפעת שאשא ביטון: זו מכה.

יפעת שאשא ביטון: מי שיודע ומכיר זו מכה בקרב בני הנוער.

<נירית איבי: אני יכולה לדבר רק על הגרלות והימורים.

יפעת שאשא ביטון: אין לכם מושג עד כמה התופעה הזו היא רחבה שם, כי זה מאד מפתה.

יפעת שאשא ביטון: הם בטוחים שזה הכסף הקל.

<נירית איבי: זה המענה שאני יכולה לתת.

תמר זנדברג: זה חשוב, אבל זה חלק מהסיפור.

<שמרית שקד: אפשר לשאול אותה איזו שהיא שאלה?

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, בטח.

<שמרית שקד: אני רציתי לשאול לגבי אם יש לכם אפשרות לתת היתרים לסוגי הגרלות והגרלות מסוימות שאתם מאפשרים לערוך אותם לקטינים.

<שמרית שקד: רציתי לדעת על היקף ההיתרים שאתם נותנים לפי 231 א' רבתי לחוק.

<יהונתן לוי: יהונתן לוי, הלשכה המשפטית באוצר.

<יהונתן לוי: עד כמה שאני מכיר, בשנים האחרונות המדיניות הברורה היא לא לתת היתרים לפרסומות שמיועדות לקטינים באופן גורף.

<יהונתן לוי: אני לא מכיר.

<יהונתן לוי: אני מרכז את התחום אצלנו בלשכה המשפטית, אני לא מכיר שנתנו היתר לעריכת הגרלות לקטינים.

תמר זנדברג: את ההגרלה הזאת של מילקי אתה מכיר, שפורסמה בעיתון?

<יהונתן לוי: לא.

<יהונתן לוי: אני אסביר למה.

תמר זנדברג: ואם אתה קורא על זה בעיתון או רואה את זה בפייסבוק, או מגיעה אליך תלונה מאמא שהבת שלה נרשמה להגרלה של מילקי שלא עברה דרככם, אז מה אתם עושים?

<יהונתן לוי: אז עושים אצלנו בירור.

<יהונתן לוי: זה הולך ככה: יש היום היתר לעריכת הגרלות לפרסומת מסחרית.

<יהונתן לוי: ההיתר פורסם ברשומות כמובן והוא בעצם אור ירוק, כי נערכות אלפי הגרלות כמובן בחודש או בשנה, איך שנספור את זה בישראל.

<יהונתן לוי: once עמדת בכל ההיתרים, יש מפקח לכל הגרלה לפי ההיתר שפורסם ברשומות.

<יהונתן לוי: once המפקח עומד בכל ההיתרים, אני בכלל לא יודע שנערכת הגרלה.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם אם היא נעשית לקטינים?

יפעת שאשא ביטון: ההיתר של הקטינים זה אותו היתר?

<יהונתן לוי: לא, זה לא אותו היתר.

<יהונתן לוי: אין היתר לקטינים.

<יהונתן לוי: היתר לקטינים הוא יותר ספציפי שצריך לעבור דרכנו.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שמי שמפרסם - - -

<נירית איבי: כי זה - - - כביכול ועדת חריגים.

<יהונתן לוי: מי שרוצה לעשות היתר לקטינים צריך לעבור דרכנו.

<יהונתן לוי: אין לו אור ירוק.

<נירית איבי: זה לא ההיתר הכללי של הפרסומת המסחרית.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאם מילקי קיבלו לצורך העניין היתר להגרלה והם מפרסמים בקרב קטינים, בלי שהם קיבלו היתר להגרלה בקרב קטינים, הם עוברים על החוק.

<יהונתן לוי: אבל מה הם מפרסמים בקרב קטינים?

<יהונתן לוי: הם בעצם גוף מסחרי שעושה פרסומת.

<יהונתן לוי: הם אומרים, הם יכולים להגיד לפחות – היא לא מיועדת לקטינים.

<יהונתן לוי: מי שהולך לרכוש את המוצרים בסופר זה ההורים, זה לא הקטינים.

<יהונתן לוי: יש בעייתיות להגדיר מה זה הגרלה לקטינים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז פה צריך באמת לראות מה קורה כשהם מגיעים לקיר של פייסבוק והם מונגשים בעצם לילדים צעירים ושם אנחנו חשופים ואין לנו כלי להתמודד עם זה.

יוסי יונה: לא, הוא יכול להגיד את זה רק בדיעבד.

<יהונתן לוי: אבל להגיד איך להגדיר שאתה מוכר לקטינים, אני לא מוכר את זה לקטינים.

יוסי יונה: זאת אומרת אם סטטיסטית יסתבר לך שבדיעד 95% מכלל האנשים שהשתתפו בהגרלה הזאת הם קטינים, אז אתה אומר אוקיי.

יוסי יונה: אבל אתה לא יכול להגיד - - -

<יהונתן לוי: נכון.

יוסי יונה: אפריורית, נכון.

<נירית איבי: ושוב, הכלים שעומדים כרגע לרשותנו הם מוגבלים.

<נירית איבי: אין לנו על פי חוק את הכלי המנהלי, אין לנו את האפשרות של העיצומים.

יפעת שאשא ביטון: בעצם דרישה שיכולה לצאת מכאן למשרד המשפטים היא לבקש את הסטאטוס של אותה ועדה לגבי הקמת הרגולציה?

<נירית איבי: נכון, חד משמעית.

<נירית איבי: ולבקש שהרגולטור הזה יוקם אתמול.

<נירית איבי: אתמול.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כתבתי את הנושא.

תמר זנדברג: אבל גם אכיפה לפי החוקים הקיימים בנושא ההגרלות, חברה.

תמר זנדברג: נשמעה כאן טענה שזה לא הגרלה, אז אני לא יודעת.

<יניב וייצמן: אז אני מוכן להסביר, כי יש פה פשוט דיון שהוא מבוסס על משהו שהוא לא מדויק וזו הפרצה שאת מדברת עליה.

תמר זנדברג: אוקיי, אז תסביר.

יפעת שאשא ביטון: יניב מ-Teenk, בבקשה.

<יניב וייצמן: קודם כל נעים מאד, יניב ויצמן, מנכ"ל של חברת Teenk, חברה שמתמחה בפרסום לצעירים.

<יניב וייצמן: קצת קשה לי, כי אני פה מה שנקרא בצד של הרעים, אבל תיכף אני אדבר - - -

תמר זנדברג: צעירים ובני נוער?

<יניב וייצמן: צעירים, בני נוער.

תמר זנדברג: מאיזה גיל אתם שמים לכם?

<יניב וייצמן: אני רוצה לדבר גם על גילאים תיכף, אבל אני רוצה להתייחס שנייה למה שהוא אמר, כי כל מה שאת מציינת ומה שציינו בכתבה זה בכלל לא עולם של הגרלות.

<יניב וייצמן: בכל מה שקשור להגרלה הוא צודק, יש שם רגולטור, יש שם אישורים, יש שם פיקוח.

<יניב וייצמן: העולם הזה של כל מה שדיברת מחולק לשניים: הגרלה, שצריך אישור והוכחת יכולת.

<יניב וייצמן: מה זה הוכחת יכולת?

<יניב וייצמן: כמו שאמרת מקודם, תעלה תמונה הכי יפה, תזכה אותך במקרר מילקי.

<יניב וייצמן: זה בסדר או לא בסדר, אני עוד לא יודע, תיכף נדבר על זה, אבל זו לא הגרלה וזה לא מגיע בכלל לפתחו.

<יניב וייצמן: כל מה שצינית פה לא מגיע בכלל לפתחו.

<יניב וייצמן: הם בכלל לא קשורים לזה.

<יהונתן לוי: אני רוצה לחדד, כי הגרלה זה משהו שתלוי יותר במזל מאשר ביכולת.

<יהונתן לוי: זו ההגדרה ב - - -

<יניב וייצמן: בדיוק, מותר להם לעשות פעם בשנה.

<יניב וייצמן: למילקי למשל פעם בשנה מותר לעשות הגרלה.

תמר זנדברג: פרסום התמונה מזכה אותך ישירות בפרס או פרסום התמונה מכניס אותך להגרלה?

<יניב וייצמן: לא מכניס להגרלה.

<יהונתן לוי: זה לא הגרלה.

<יהונתן לוי: יש כאן קריטריון שלפיו הם יבחרו את התמונה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הגרלה, זה תחרות.

<נירית איבי: זה לא הגרלה.

<נירית איבי: הם קובעים תבחינים מראש.

תמר זנדברג: זאת אומרת, אגב, עוד יותר גרוע מבחינתנו, למה?

תמר זנדברג: כי שוב, אתה נכנס פה ליחסים החברתיים.

תמר זנדברג: אתה אומר מי שיותר פופולארי בחברה שלו ויוכל לשדל את החברים שלו לעשות לו לייק, לא רק שייכנס להגרלה ואז גם ייכנס לפיקוח, אלא יקבל פחית.

יפעת שאשא ביטון: אין הגרלה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הגרלה.

יפעת שאשא ביטון: ההגדרות פה אין בכלל לא - - -

תמר זנדברג: הבנתי.

<יהונתן לוי: הוא יעקוף את ההגרלה.

<יניב וייצמן: שוב פעם, לא, הוא לא ייכנס להגרלה, אבל יש פה משהו.

<יניב וייצמן: הדיון פה בעיני הוא דיון הרבה יותר מורכב ומעניין, כי גם פה דרך אגב, העולם הזה של תוכיח הוא לאו דווקא על בסיס מה שנקרא כמה אתה פופולארי או כמה אתה אהוד או ליייקים.

<יניב וייצמן: העולם כבר לא שם, דרך אגב.

<יניב וייצמן: הדיון פה, דרך אגב, אתם דנים על פייסבוק ואני חושב ששיתוף הפעולה בין הגופים פה הוא קריטי, כי הדיון על פייסבוק למשל, בכל מה שקשור לבני נוער הוא כבר לא רלבנטי.

<יניב וייצמן: אנחנו כבר לגמרי בעולמות אחרים של סנאפצ'ט.

<יניב וייצמן: אתם לא מדביקים את הקצב.

<יניב וייצמן: והדיון פה בהרבה מובנים - - -

תמר זנדברג: העיקר שאתם מדביקים את הקצב, אבל אתם - - -

<יניב וייצמן: אני יודע, אבל בגלל זה אני - - -

תמר זנדברג: גוזרים קופון על הגב של הילדים האלה, יניב.

יפעת שאשא ביטון: רגע שנייה, אבל בואי נשמע, כי זה מעניין ואנחנו יכולים לצעוק, לצעוק, אבל בואי רגע ננסה להבין את העולם הזה.

<יניב וייצמן: תמר, אני פה מתוך אחריות.

תמר זנדברג: אוקיי, אז איפה האחריות?

<יניב וייצמן: ויש לנו כבר דרך ארוכה ביחד.

<יניב וייצמן: אני פה מתוך אחריות ואני אומר לכם שגם המפרסמים וגם המותגים, אני יושב בשולחנות האלה, גם שם יושבות אימהות לילדים ולילדות בנות 10, וגם שם יושב מבוגר אחראי וגם שם יש רגולטור פנימי.

<יניב וייצמן: אין במשחק הזה צד של רעים וטובים.

<יניב וייצמן: אני פה מתוך אחריות ואם צריך לחדד דברים, למשל אפילו הדיון הזה – מה זה למשל הוכחת יכולת והאם היום – ודרך אגב, לשם המותגים הולכים – על מקום של יצירתיות.

<יניב וייצמן: למשל, המון חברות באמות ואומרות בוא תעשה משהו שהוא יצירת.

<יניב וייצמן: האם זה טוב, האם זה לא רע?

<יניב וייצמן: האם זה רע?

<יניב וייצמן: את אמרת מקודם משהו על אמנה.

תמר זנדברג: יניב, לפרסם תמונה, צילום מסך מתוך התכתבות כיתתית או משפחתית, זה בעיניך מקום של אחריות?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא.

<יניב וייצמן: חד משמעית רע, פסול, לא מכיר כזה דבר.

<יניב וייצמן: אני אומר לך, אם יש כזה דבר, אני לא מכיר כזה דבר.

<יניב וייצמן: ולא סתם הם לא קיבלו תלונה, כי אני לא יודע אם יש כזה דבר, לצלם תמונה מתוך התכתבות משפחתית?

<יניב וייצמן: אני אומר, אני קורא את הכתבה וקראתי כבר את הפולו-אפ ואת הפולו-אפ על הכתבה.

<יניב וייצמן: רוב הדברים שם, לצערי, לא נבדקו, לא שאלו לא את החברות שמוזכרות שם, לא את חברות הפרסום מה עומד שם.

<יניב וייצמן: יש הבדל נורא גדול.

<יניב וייצמן: ביניכן בדיון היה איזה דיבור ציני כזה על אמנה.

<יניב וייצמן: אני רוצה להגיד לאן העולם הולך, כי אנחנו בודקים ואנחנו בשיתוף פעולה על מה שקורה בעולם גם.

<יניב וייצמן: האמנות האלה בעולם, דרך אגב, כשאת אומרת נשב שבט אחים גם יחד, הם כלי סופר אפקטיבי - - -

יפעת שאשא ביטון: יש פה מחויבות ערכית לדעתי.

<יניב וייצמן: הם סופר אפקטיבי כי את מחייבת מה שנקרא את החברות להיות סוג של רגולטורים לעצמם.

<יניב וייצמן: כי גם הם דרך אגב - ואחד הדברים שעלו שם למשל זה הפרדה.

<יניב וייצמן: את דיברת על גילאים.

תמר זנדברג: כן, אבל כל אחד רוצה להיות רגולטור לעצמו, זה ברור, אבל אנחנו - - -

<יניב וייצמן: לא, לא, אני אסביר.

<נירית איבי: לא, אבל יש לך פה עין ציבורית מאד כבדה.

תמר זנדברג: בסדר, נכון, אז הדברים כאלה נחשפו בעין הציבורית - - -

<יניב וייצמן: יש לך סיבה.

<יניב וייצמן: דיברת על קנס, הקנס לא מעניין.

<יניב וייצמן: את צודקת.

<יניב וייצמן: היום את החברות הגדולות בשוק לא מעניין הקנס, מעניין איך הן נתפסות בעיני הציבור.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

תמר זנדברג: התדמית שלהן.

<יניב וייצמן: מעניין אותן מאד הערך שלהן.

<יניב וייצמן: אני אומר לכם, אחרי המחאה החברתית, אתם לא מבינים ואני לא יודע אם יושבים פה נציגים מהחברות האלו, ואני פתאום השופר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הזמנו כי כן היה חשוב לי לשמוע אותן, אבל הן לא הגיעו.

<יניב וייצמן: אני חושב שכדי שהדיון הזה יהיה אפקטיבי, ואני חושב שחברת הכנסת תמר זנדברג דיברה פה ואמרה – מגעיל ונבזי.

<יניב וייצמן: זאת לא התחלה טובה בעיני - - -

תמר זנדברג: אני ציטטתי.

<יניב וייצמן: אני יודע, ציטטת.

<יניב וייצמן: את הנבזי הבאת מעצמך, את המגעיל ציטטת.

תמר זנדברג: לא.

<יניב וייצמן: בסדר, עצם זה שחברת כנסת מקריאה ואנחנו יודעים מה הן טיבן של כתבות ואני מכיר את הכתבת.

<יניב וייצמן: באמת, צריך גם להבין שיש פה מה שנקרא אתגר הרבה יותר גדול.

<יניב וייצמן: בעולם למשל דיברתי על גילאים ואני רוצה לענות לך.

<יניב וייצמן: יש הבדל נורא גדול בין גילאי עד 12 לעד 18 למשל.

<יניב וייצמן: האם היום פרסום לנער בן 17, שעוד שנה מתגייס לצבא, שונה מפרסום לילדה שלך בת ה-10?

<יניב וייצמן: אני יכול להגיד לך כמעט בוודאות דרך אגב.

<יניב וייצמן: מה שאמרת על עבודה עם משפיענים, שמה שנקרא צריך לתת את הדעת על הזה, כי זה משהו שקרה בשטח.

<יניב וייצמן: אף אחד לא אמר איזה סוג פרסום זה בכלל.

<יניב וייצמן: את אמרת הם מובילי דעה.

<יניב וייצמן: דרך אגב, הלוואי שבסוף מה שנקרא, בגלל אותם חברות הילדה שלך מושפעת מקנייה כזאת ויש פערים.

<יניב וייצמן: הפערים קיימים גם אם היא הולכת עם בגדים שאחרות לא יכולות ודרך אגב, איך טיפלו בזה?

<יניב וייצמן: למשל תלבושת אחידה.

<יניב וייצמן: פתרון יפה.

<יניב וייצמן: העולם חילק את זה לעד גיל 12 ומגיל 12 ומעלה.

<יניב וייצמן: לא בכדי עשו שם עבודה מאד מאד רצינית.

<יניב וייצמן: לעשות את ההבחנה בין ילד בן 8, בין ילד בן 12 שכבר מבין מה זה תוכן סמוי, מבין מה זה פרסומת, לבין נער בין 17.

<יניב וייצמן: אנחנו צריכים להבין את הדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: צריכים לעזור להם אגב, להבין, וזה משהו שקצת איפה שהוא נעלם מהדיון ואמרתי אני אחזיר אותו אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו יכולים לדבר על פייסבוק ועל האכיפה ואני אבקש דף עמדי משפטי, ואנחנו יכולים לתת את הכלים הרגולטורים למשרד האוצר, וכמובן אני לגמרי תומכת בסוגית האמנה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכשאנשים חותמים על משהו שהם מתחייבים לו, הם לא יכולים לצאת אחר כך נגד מה שהם עצמם חתמו והתחייבו ואני יותר מאשר מאמינה.

יפעת שאשא ביטון: עשיתי את זה גם עם עבודת הנוער ואתה צריך לראות את ההתגייסות שלהם בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אבל בסוף בסוף יש פה גם עניין חינוכי שאנחנו צריכים לתת עליו את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מקום של הורים שצריכים.

יפעת שאשא ביטון: אז את, חברת הכנסת תמר זנדברג, עושה את זה מול הבת שלך, אבל זה ממש לא מובן מאליו שבכל בית קורה תהליך כזה, שהורים מנהלים שיח עם הילדים על מה זה פרסום ומה מוכרים להם ומה האשליה ואיך בעצם לצרוך את כל מה שהם קולטים בצורה נכונה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שחייבים מכל הכיוונים - - -

יוסי יונה: צריך גם שיח בין מבוגרים מאד לבין - - -

יפעת שאשא ביטון: למבוגרים, כי גם אנחנו חוטאים בעניינים האלה, בוא נודה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת השיח הוא מאד מאד רחב.

תמר זנדברג: ועדיין צריך גם אכיפה.

תמר זנדברג: יש לנו שיח, שוב אני אומרת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, ברור, אני התחלתי מאכיפה, אבל עדיין זה לא מספיק.

תמר זנדברג: שיח - - - וכולנו נקיים אותו, אבל עדיין, שוב - - - גם בכלים היום - - -

יפעת שאשא ביטון: התחלנו עם האכיפה.

יפעת שאשא ביטון: את מפספסת, כי לא יודעת, את כאילו נמצאת פה באיזה שהוא רובד.

תמר זנדברג: לא, אני לא מפספסת.

יפעת שאשא ביטון: אני התחלתי עם האכיפה ועם העניינים המשפטיים ואני התחלתי עם הרגולציה של משרד האוצר.

יפעת שאשא ביטון: אני התחלתי מהנקודות האלה כי אנחנו לא נוותר עליהן ואנחנו נראה איזה חורים יש לנו בתוך תהליך החקיקה, שלא מאפשרים בעצם אכיפה מיטבית ואנחנו נשלים את הפערים, אבל לצד זה אנחנו חייבים גם לגבות בתהליכים חברתיים.

תמר זנדברג: אין בעיה.

תמר זנדברג: את צודקת מאה אחוז, אין ספק ואני חושבת שכן דווקא נשמע פה קצת עיתון וגם אנחנו לא מאמינים לכל מה שכתוב בעיתון וכולנו ציניים ויודעים.

תמר זנדברג: ועם זאת, אין מה לעשות, בסוף באמצעות העיתון הרבה מהדברים האלה נחשפים.

תמר זנדברג: עם כל הכבוד, החברות האלה מאד איכפת להן לתדמית, אבל איכפת להן לתדמית בשביל הכיס ולא להיפך.

תמר זנדברג: אז אנחנו גם רוצים לדעת שעם כל השיח, גם לנו כמדינה אנחנו לא נשארים מאחור.

תמר זנדברג: אני רק רוצה לבקש ממך, שגם בסיכום וגם בהנחיות כאן לביצוע, אנחנו באמת נעמוד על שני דברים.

תמר זנדברג: השיח שהיה כאן מול משרד האוצר זה בהקשר של בעיקר מפעל הפיס וגם הגרלות.

תמר זנדברג: אז אנחנו שמענו שגם את זה יש דרכים לאכוף.

יפעת שאשא ביטון: וגם רגולציה של פרסום.

יפעת שאשא ביטון: זה נכתב, זה יהיה בסיכום.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: אני רוצה שאנחנו בדיוק נהיה, כי גם כאן שמענו, דווח לנו על הפרות ועל קנסות, אבל אז הסתבר לנו שזה בעיקר על אי פרסום מחירים ודברים כאלה ברשתות השיווק.

תמר זנדברג: ואני אומרת, כאן לא שמעתי וזה בסדר גמור, כי הנושא חדש גם לנו.

תמר זנדברג: אבל לא שמעתי כאן על התייחסות אכיפתית למה שעלה כאן, שזה הנושא של - - -

<שירה לב ציון: אני התייחסתי בפירוש.

<שירה לב ציון: אמרתי שקיימים הליכי מנהליים נגד חברות ליהוק ונגד חברות שמעודדות להשתתף בהגרלות וכדומה והם מתקיימים בימים אלה.

תמר זנדברג: אני מציעה את הדבר הבא, על מנת שזה יהיה - - -

יפעת שאשא ביטון: שיהיה פוקוס על נושא של נוער, רשמתי.

יפעת שאשא ביטון: רשמתי את זה בסיכום.

תמר זנדברג: בדיוק, שאנחנו נעשה גם דיון המשך - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רק לא אסכם לפני שאנחנו נסיים.

תמר זנדברג: בסדר.

תמר זנדברג: אני פשוטה צריכה ללכת כי יש לי חוק בוועדה אחרת, אבל אני רוצה לבקש שנעשה ישיבת המשך.

תמר זנדברג: ואתה יודע מה יניב, אני מרימה את הכפפה שאתה וגם באמצעותך את המסר ללקוחות שלך, שהם המפרסמים.

תמר זנדברג: אם אנחנו נראה, ויש היום תהליכים שמתקדמים, מן הסתם אתם גם תנסו לתפוס את מה שפורסם ואת מה שהעלינו כאן.

תמר זנדברג: זה דברים שמפורסמים בפייסבוק, בסנאפצ'ט, תיקחו מיניב את הפרטים.

תמר זנדברג: זה לא איזה משהו סודי.

תמר זנדברג: זה לא נסתר.

תמר זנדברג: לא צריך פה ראיות וגם יש לכם כלי מנהלי.

תמר זנדברג: זה לא איזה דיני ראיות יותר מדי מורכבים.

תמר זנדברג: ואז אנחנו נעשה דיון המשך בעוד כמספר חודשים.

תמר זנדברג: אם הדרך להשפיע על אותם מפרסמים זה האמנה והשיח ופתיחות וזה וזה, אז עוד כמה חודשים אנחנו נראה ירידה בכלים ובשיטות האלה ויהיה לנו פה בהחלט - - -

<יניב וייצמן: זה שיח שלא התקיים עד היום, דרך אגב.

<יניב וייצמן: האינטרס הוא משותף.

תמר זנדברג: מאה אחוז, יפה.

תמר זנדברג: אז אנחנו שמחים שאנחנו אלה שהעלינו את זה, אבל אנחנו גם מצפים לראות תוצאות ולא שאנחנו נשב פה ונדבר על מחירים בסופר ועל מפעל הפיס, ובינתיים המילקי והקוקה קולה והבנק וזה, ובכוונה, זה לא חברה כזה או אחרת, זה כל העולם הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואני לא מפרסמת אותם עכשיו בסמוי, זה לא רק במקרה.

תמר זנדברג: בנקים וסלולר.

<יניב וייצמן: הם היו מעדיפים שלא, דרך אגב.

יפעת שאשא ביטון: בסוף זה יוצא לנו באופן טבעי.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת שבתוך כל הנושאים של הרגולציה אנחנו גם צריכים לראות איך אנחנו עוברים פה תהליך חברתי מול הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אין מנוס מלקשור בין הדברים.

תמר זנדברג: אני ממש מתנצלת.

תמר זנדברג: יש לי חוק בוועדה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: הדברים נרשמים בהתייחסות של הסיכום.

יפעת שאשא ביטון: יניב, אתה סיימת?

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להוסיף עוד משהו?

<יניב וייצמן: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.

<יניב וייצמן: אז קודם כל לברך על הדיון הזה.

<יניב וייצמן: אני חושב שהוא סופר חשוב.

<יניב וייצמן: לפני שנתיים – ודרך אגב, אנחנו עושים כל שנה כנס עם איגוד השיווק הישראלי, מעלים סוגיות כאלה.

<יניב וייצמן: לפני שנתיים מי שפתח את הכנס היה השר פירון, דרך אגב, שהיה מאד אמיץ ובא ודיבר מול הקהל ואמר חברים, יש פה איזו מלחמה סמויה בין עולם השיווק, הפרסום, לבין מה שנקרא עולם החינוך.

<יניב וייצמן: אתם צריכים להתחיל לדבר ביחד, כי אין פה שני צדדים לדבר הזה.

<יניב וייצמן: אין פה הרעים והטובים, וברגע שהתחלנו לדבר ביחד ולהקשיב אחד לשני, בעיני פה התחילו הדברים להשתנות.

<יניב וייצמן: לגבי פרסום בכלל, אני חשוב שצריך ללמוד ממה שקורה בעולם.

<יניב וייצמן: יש את מה שנקרא הפרי האסור.

<יניב וייצמן: דיברו פה על מזון, דיברו פה על לאסור פרסומות לבני 17, דיברו פה על סיגריות.

<יניב וייצמן: אני יכול להגיד לכם שיש כבר למידה בעולם על איך ומה התוצאות של כזה דבר שאומרים עכשיו לא עושים פרסום ואיך הדבר הזה בסוף משפיע.

<יניב וייצמן: אני חושב שהרבה פעמים יש פה באמת איזה שהוא שטח אפור, שברגע שאת תבואי ותאירי עם פנס, למשל מה שדיברו פה על אותו בנק שנכנס לבתי ספר.

<יניב וייצמן: מישהו מכיר את הסיפור האמיתי עם אותו בנק שנכנס לבתי ספר?

<יניב וייצמן: מה קרה שבנק, שכולנו פה יושבים, מצקצקים ואומרים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני יודעת במה מדובר.

יפעת שאשא ביטון: הרי הוא שותף בכל מיני פרויקטים במשרד החינוך, יש לו את הספרייה הניידת וכל מיני כאלה.

יפעת שאשא ביטון: מאד היה קל להכניס אותו פנימה.

<יניב וייצמן: ממש לא.

<יניב וייצמן: את יודעת מה הסיפור שם?

יפעת שאשא ביטון: לא.

<יניב וייצמן: הוא סיפור הזוי.

<יניב וייצמן: בתי הספר, הכיתות, עושות ימים כאלה שבאו הורים לדבר על מה הם עושים בעבודה.

<יניב וייצמן: מה לעשות שבא הורה שעובד באותו בנק ומדבר על הדבר הזה.

<יניב וייצמן: ראו בבנק שההורים מגיעים לבתי הספר, כי יש לך כמעט בכל הכיתות.

<יניב וייצמן: באים הורים, אני לא יודע אם יש פה הורים שמגיעים לסיטואציה הזאת, לספר על מה ההורה עושה.

<יניב וייצמן: אני חברת כנסת, אני חלבן, אני זה.

<יניב וייצמן: בא הארגון מיוזמתו ובאו העובדים ואמרו אנחנו צריכים ללכת לבית הספר, לספר לילדה שלי בכיתה א' על בנק, אני לא יודע איך לעשות את זה.

<יניב וייצמן: לקחו כאילו צעד קדימה, אמרו אוקיי, בוא נעשה לך מערך שיעור.

<יניב וייצמן: הדבר הזה התפרסם, מערך השיעור.

<יניב וייצמן: דרך אגב, השם של הבנק לא הופיע שם.

<יניב וייצמן: זה לא לוקח שלי.

<יניב וייצמן: אני לא עובד איתם, פשוט בדקתי את זה לעומק.

<יניב וייצמן: הנה הפער לדוגמא בין מה שקרה במציאות לבין מה שהייתה הכוונה.

<יניב וייצמן: המורה ביקשה מההורה לבוא לדבר על הבנק.

<יניב וייצמן: הבנק שראה שמלא הורים באים לדבר, נתנו לו כלים כי ההורים אמרו אין לי איך לעשות את זה, הגיע לתקשורת, הנה, הבנק נכנס ושוטף לנו את המוח.

<יניב וייצמן: זה בדיוק הפער שאם נשב בשולחן פה ונבין שאין פה רעים וטובים, נוכל, תאמינו לי, לעשות פה חברה יותר טובה.

<יניב וייצמן: ומנהלי השיווק יש להם גם ילדים והאינטרס שלהם הוא כמו כל מי שיושב פה בשולחן.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: אם כל אחד מהצד שלו ידאג שזה יתנהל בצורה קצת יותר נכונה, אנחנו כולנו נרוויח.

<שמרית שקד: גם אם זה התגלגל מתוך כוונה טובה, זה עדיין לא אומר שזה עומד בהוראות של החוק.

<יניב וייצמן: חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל גם אני כחברת כנסת וכאמא מגיעה באמת לבתי ספר, אז אני אמנם משווקת את הכנסת אולי, אבל בסופו של דבר זה יכול להיות עם איזה שהוא טעם לפגם.

<יניב וייצמן: נכון, ובמקרה את לא מותג מסחרי.

<שמרית שקד: כן, אבל יש הבדל.

<שמרית שקד: אין לי מושג מה קרה במקרה הספציפי הזה, אבל שוב אני אומרת, יכול להיות שאם אתה מגיע לבית ספר גם לספר על מה אתה עושה בעבודה ואתה מחלק מתנות לילדים עם לוגו של - - -

<יניב וייצמן: לא חילקו מתנות.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה מה שהוא אומר, זה לא היה.

<שמרית שקד: אני רק אומרת שיש הבחנה בין מה המטרה שלך לבין בפועל אם אתה מפר אותה או לא.

<יניב וייצמן: ברור, אבל כשזה הגיע לתקשורת זה כבר לא היה מעניין.

<יניב וייצמן: לא חילקו מתנות, לא היה לוגו ויושבת פה נציגה של משרד החינוך.

<יניב וייצמן: זה דבר שהוא מקובל שהורים מדברים על מקום העבודה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה יניב.

יפעת שאשא ביטון: תמיר רצה להתייחס ואחר כך אני אשמח לשמוע נציגה של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: יש לי גם מספר שאלות ואחר כך אורנה.

<אורנה היילינגר: אין צורך.

יפעת שאשא ביטון: לא?

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תמיר.

<שגיא תמיר: תודה.

<שגיא תמיר: כמה דברים, פשוט חברת הכנסת זנדברג זרקה כמה דברים והלכה.

<שגיא תמיר: אנחנו נשאלנו שאלות וענינו עליהן, כי היא יצרה את הרושם שאנחנו אמרנו שיוטלו קנסות וגבינו כספים, אבל לא על ההפרות הנכונות.

<שגיא תמיר: אנחנו נשאלנו בדיוק מה שביקשתם לשאול וסיפקנו את התשובות המדויקות.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר.

<שגיא תמיר: אז אני קצת מתרעם על מה שהיא אמרה.

<שגיא תמיר: זה נשמע כאילו אנחנו הסתרנו משהו.

<שגיא תמיר: דבר נוסף, היא גם העלתה איזה רעיון מאד יפה על אכיפה.

<שגיא תמיר: נכון, צריך לבצע אכיפה והרשות תבצע אכיפה במסגרת הכלים, התקציבים והיכולות שיש לה.

<שגיא תמיר: זה דבר שרציתי לחדד.

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: היו פה פערי מידע.

יפעת שאשא ביטון: אני שאלתי, אם רוצים למען הסדר הטוב.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת לא נמצאת כאן, אז אולי זה קצת לא לעניין להתייחס רק לגופו של נושא.

יפעת שאשא ביטון: אני שאלתי אלה עיצומים כבר הוטלו, זאת אומרת איזה תהליכים הסתיימו ועליהם אנחנו קיבלנו תשובה, משום שאנחנו יודעים שיש תהליכים – כמו שאתם אמרתם לפרוטוקול בראשית דבריכם – שנוגעים בעצם לסוגיה של פרסום ושיווק בקרב בני נוער, אבל הם עדיין לא הסתיימו.

יפעת שאשא ביטון: כי הכלים החדשים, אתם אומרים, הם משנת 2015 וזה תהליכים שכבר נקבעו.

יפעת שאשא ביטון: דייקתי?

<שמרית שקד: רק אולי הערה שכל הנושא של האכיפה תלוי בזה שבאמת התופעות האלה הן עבירה על התקנות.

<שמרית שקד: יכול להיות שחלק מהתופעות שתוארו פה, הגם אם חברי הכנסת מסתייגים מהן, הן עדיין לא מהוות הפרה של התקנות ועל זה אולי צריך לעשות בחינה ברשות.

<שמרית שקד: זאת אומרת אני לא רוצה לתת חוות דעת משפטית לגופו של עניין, כי אני בטוחה שהם יבחנו את זה, אבל סתם לדוגמא כל התופעה שתוארה פה של לקבל ולאסוף כמה שיותר לייקים, הם צריכים לבחון אם זה באמת נוגד את התקנות ואם לא אז אולי צריך לעשות תיקון.

<שמרית שקד: אלא אם כן הם חושבים שזה לא דבר שמצריך תיקון.

<שירה לב ציון: נכון, זה נושא שצריך לבחון.

יפעת שאשא ביטון: וגם עניין של הגרלה או לא הגרלה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה משהו בטרמינולוגיה שגם אולי צריך הגדרות מחדש.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, הנושא הזה הוא כאילו בתולי לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: יש פה את העניין של הרשות להגנת הצרכן, יש פה תקנות שמתייחסות באופן כללי, יש את החוק משנת 1991, יש אולי כלים חדשים משנת 2015, ועדיין אנחנו מרגישים שאנחנו נמצאים באיזה שהוא שטח שהוא לא לגמרי מוכר, ואני חושבת שזאת ההזדמנות שלנו לבחון אותו.

יפעת שאשא ביטון: נציגת משרד החינוך, אתי.

<אתי דבש: אני אתי דבש, אני ממונה על הבריאות והקיימות ועל הלמידה המשמעותית במחוז ירושלים ומנח"י.

<אתי דבש: אני מחליפה את עירית לבנה, שהיא יושבת ראש הוועדה לנושא הזה.

<אתי דבש: בגדול, אני רוצה להתייחס לכמה דברים שכן הוזכרו כאן.

<אתי דבש: א' לגבי העניין של לחנך ילדים להבחנה, אנחנו מכיתה א' ועד כיתה י"ב עובדים עם הילדים על כל הנושא של הסוגות של הכתיבה, ובין היתר עובדים על הנושא של פרסומת ושיווק וטקסט מגמתי וטקסט פחות מגמתי ומדעי וכו'.

<אתי דבש: כך שהדברים האלה מאד מאד שגורים בעשייה, כולל להביא להם תמונה של פרסומת ולברר מה היא בכלל משווקת, אם בכלל.

<אתי דבש: כך שעל הנושא הזה אנחנו עובדים מאד חזק בעניין של החינוך, כי אנחנו מאד מאד חוששים.

<אתי דבש: כנ"ל לגבי הסכנות באינטרנט ובכל רשתות השיווק, איך אנחנו משתמשים בהן בצורה מושכלת, על מנת שבאמת הילדים לא ייפגעו.

<אתי דבש: יחד עם זאת, כשם שפרסומת ושיווק יכולים להשפיע עליהם, וודאי הם ישפיעו גם על האחרים.

<אתי דבש: זאת עמדה - - -

יפעת שאשא ביטון: השאלה עד כמה משרד החינוך מנגיש באמת פרסומות, גם אם זה באופן סמוי.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר שאני רואה לא מעט.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, זה לא כוונת זדון.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני בטוחה שאף אחד לא בא ומייצג מישהו או שיש לו איזה שהוא רווח מזה, אבל זה נראה תמים, זה גם מאד מפתה אותנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקבלים מהם מתנות או כל מיני צ'ופרים קטנים ואנחנו רוצים להעביר אותם לילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל כך שמחים שאנחנו מצ'פרים אותם ואנחנו לא נותנים את הדעת לזה שיש פה בעצם איזו שהיא פרסומת שהיא סמויה.

יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של היגיינה.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת – אני זוכרת את העניין של משחות שיניים, של צחצוח וכאלה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם איזה חברה הייתה שם.

<אתי דבש: אבל בגדול, תראי, יש פה חוזר מנכ"ל.

<אתי דבש: חוזר המנכ"ל אפילו עודכן בינואר 2016.

<אתי דבש: היום כבר עכשיו ישנה ועדה.

<אתי דבש: במשרד החינוך יש ועדה כל הזמן שבראשה עומדת עירית ליבנה, שהרעיון הוא מהמנכ"לית זה עובר למנהלי המחוזות, ממנהלי המחוזות זה עובר למפקחים הכוללים עם הרפרנטים, כשכולנו ביחד אמורים לעבוד על המניעה של הדבר הזה.

<אתי דבש: בגדול מבחינת הסדר הטוב, הוועדה הזאת ברשותה של עירית, היא זאת שאמורה לאשר את אותה חברה, שאמורה להיכנס לבית הספר, כשהשיקולים הם רק שיקולים חינוכיים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא חינוכיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה, כי אם בוחרים – ואני אתן פה כמה דוגמאות, שאף אחד לא יאשים אותי חלילה – אבל אם זה קולגייט או אורביטול או כל האחרים, בסופו של דבר נכנסת חברה מסוימת.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לשער שמדובר בחברה שאולי גם תורמת את זה ואז בעצם אין עלות כספית למשרד החינוך, אז זה מאד נוח גם לקיים את השיעור החינוכי הזה, והנה אנחנו עושים פה פרסומת בקרב מאות אלפי ילדים.

<אתי דבש: אז חשוב לעשות הבחנה בין אותן חברות שנכנסות ללא אישור הוועדה, וזה קורה לדאבוננו.

<אתי דבש: דרך אגב, מנהל בית ספר שהכניס לתוך בית הספר גורם כזה או חברה כזאת, עובר על חוזר מנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: וכשמשרד החינוך מכניס באופן גורף חברה אחת באותה צבע לכל המערכת?

<אתי דבש: דרך אגב, גם כאשר אישרנו למשל שעיתון מעריב ייכנס בשנה אחת, שנה לאחר מכן חייב שייכנס עיתון אחר.

<אתי דבש: זאת אומרת אין מצב שמאשרים רק לאחד להיכנס.

<אתי דבש: עכשיו, אני מאד מסכימה עם מה שהוא אמר.

<אתי דבש: אני למשל אמא שעובדת בתנובה.

<אתי דבש: אני אקח את הילדים של הכיתה של הילד שלי לטייל בתנובה.

<אתי דבש: אז תגידו הייתה פה פרסומת?

<אתי דבש: אני לא בטוחה, דרך אגב, שמנהל בית ספר יודע שאסור לו לעשות את זה.

<אתי דבש: אני לא יודעת אם הוא יודע את זה, כי על פי החוזר אסור לו.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אתי דבש: אז מה שאני חושבת, אם דיברנו קודם ואני לא אדבר על אכיפה, אבל על העניין הזה של איך למנוע את הדבר, כי יכול להיות שיש מקום לחדד את אותן דקויות שאני, כמנהלת מוסד, לא בהכרח מודעת להן.

<אתי דבש: וזה אני מאמינה יקרה באמת דרך העבודה של מנהל מחוז דרך המפקחים הכוללים וכך זה ירד יותר לשטח.

<אתי דבש: ואני אתן לכם דוגמא, אני כממונה על הבריאות סיירתי במזרח ירושלים והראו לנו שם את הנושא של ההיגיינה, בריאות והכל, ומגיע אבא שמביא לילדים את היוגורט שלהם.

<אתי דבש: היוגורט, אין מה לעשות, על החותמת יש שם את הפרסומת.

<אתי דבש: אז אני שואלת אתכם - - -

יפעת שאשא ביטון: זהו, אנחנו צריכים לראות איפה אנחנו גם לא הופכים להיות יותר מדי גרידים עם הסיפור הזה.

<אתי דבש: בדיוק, בדיוק.

<אתי דבש: ופה אני שואלת האם באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: שלא נלך לאיבוד בסופו של דבר.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

<אתי דבש: בדיוק.

<אתי דבש: וזה הקטע שאני רוצה באמת להעלות כשאלה ובקשה.

<אתי דבש: הזכרת קודם את העניין של ההליכה עד לקצה עם הנושא של המזון הבריא.

<אתי דבש: בואו לא נלך לקצה ובואו לא נטיל גזרות שהציבור אינו יכול לעמוד בהן - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

<אתי דבש: ובואו נשמור על אותן פרופורציות - - -

יפעת שאשא ביטון: איזונים.

יפעת שאשא ביטון: צריך איזונים.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי.

<אתי דבש: בדיוק, שבאמת נשמור על המקום הנכון.

<רחלי הכהן: אפשר לשאול משהו?

יפעת שאשא ביטון: אני מיד אתן לך, בסדר?

<שמרית שקד: אפשר להבין מה השיקולים של הוועדה כשהיא כן מאשרת את הכניסה?

<אתי דבש: כן, זה דרך אגב זה כתוב פה בחוזר מנכ"ל.

<רחלי הכהן: במשך שנה, זה מה שאני רוצה להגיד.

יפעת שאשא ביטון: סליחה?

יפעת שאשא ביטון: מה שמך?

<רחלי הכהן: רחלי הכהן מהמועצה לשלום הילד.

<רחלי הכהן: במשך השנה האחרונה, מדיון שהתקיים בוועדת החינוך לפני כמה חודשים, מסתבר שהוועדה קיבלה רק חמש פניות במשך שנה שלמה.

<אתי דבש: לא.

<אתי דבש: עירית אמרה לי בין 10 ל-11 פניות.

<רחלי הכהן: יש לי פה את המסמך.

יפעת שאשא ביטון: פניות למה, רק כדי שכולנו נדע על מה מדובר.

<אתי דבש: לאשר את החברה להיכנס.

<רחלי הכהן: בסדר, גם אם זה 10 או 11, הרי ברור שבמשרד החינוך יש הרבה יותר מזה ואני לא מדברת רק על מקרי הקצה.

<רחלי הכהן: זאת אומרת דיברו שם על שיעורי ספורט בחסות אדידס, דיברו שם על מה שדיברו מקודם לגבי הבנקים שנכנסנו לשיעורים, על קיוסקים שבנו אותם מחדש - - -

<אתי דבש: זאת עבירה על חוזר מנכ"ל.

<רחלי הכהן: נכון, והשאלה גם במישור הזה מה קורה עם האכיפה, כי 10 פניות בשנה זה כלום.

<אתי דבש: אז זה מה שאני כרגע אמרתי.

<אתי דבש: מבחינת האכיפה מה שקורה אין פה ענישה כספית - - -

<רחלי הכהן: זה לא מקרה קצה.

<אתי דבש: אבל יש הערה משמעית.

<אתי דבש: זאת אומרת מנהל בית הספר מוזמן לשימוע ויש לו הערה משמעתית בתיק.

<רחלי הכהן: השאלה אם זה מרתיע.

יפעת שאשא ביטון: האמת שכמנהלת בית ספר, אם כל שנה עושים לי הפנינג בחסות מישהו, אני אתן לכם ספר מראש 20 שנה קדימה, תחתמו.

<רחלי הכהן: נכון, כל הקודם זוכה.

יפעת שאשא ביטון: לא, באמת, צריך לראות איפה אנחנו יוצרים גם סוג של הרתעה, כדי שאנשים יבינו איפה הגבולות שאנחנו לא עוברים אותם.

<אתי דבש: כן, מצד שני אני שואלת ברמה האישית: אם מנהל בית ספר הוא לא גוף עצמאי, אז את מי את מענישה?

<אתי דבש: עכשיו תראי, יש לנו פה רצון ויש עבודה מאד חזקה.

<אתי דבש: למשל, כשפונים אלי ואומרים לי – כשאת מגיעה לבית הספר תגידי על הספר שלי.

<אתי דבש: אני אומרת – אני לא יכולה להמליץ על הספר שלך, כי זה בעצם שיווק של הספר שלך.

<אתי דבש: אז כך שאני בכלל לא יכולה להגיד שום דבר לגבי הספר.

<אתי דבש: אני יכולה לומר שנחשפתי לספר, אני לא ממליצה עליו.

<אתי דבש: אני מזמינה אתכם לעיין בו, אבל אני לא ממליצה.

<אתי דבש: עכשיו, מה שקורה בגדול, ישנם חומרים - - -

יפעת שאשא ביטון: הפוליטיקלי קורקט.

<אתי דבש: תראי, וזה שוב הקטע שאתה באמת צריך לברר עם עצמך מה הוא הגבול הדק הזה, של בין העניין של אני מזיק לבין אני מועיל.

<אתי דבש: עכשיו, העניין הזה של האכיפה, אני אומרת לך את האמת, יש הרבה מאד אכיפה- ואני בכוונה אומרת משהו מאד מוקצן - יש אכיפה על מהירות בכביש, אז האם הצלחנו למנוע את תאונות הדרכים בזכות זה?

<אתי דבש: לא בטוחה.

<אתי דבש: אני דווקא רוצה ללכת על המקום של החינוך.

<אתי דבש: אני רוצה ללכת על המקום של בואו ננסה לראות איך אני משפיעה - - -

<רחלי הכהן: זה לא סותר את זה.

<רחלי הכהן: כי זה צריך להיות מרתיע - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך להיות זה וזה.

יפעת שאשא ביטון: זה חייב להיות גם וגם וזה חייב להיות במינונים נכונים, אני מסכימה לגמרי וצריך להגדיר את הדברים, כי התחושה היא שהדברים לא מוגדרים עד הסוף, וכשדברים לא מוגדרים עד הסוף, אז קל ללכת לאיבוד, כי אנחנו יכולים להקצין - - -

<אתי דבש: בחוזר מנכ"ל זה מאד קיצוני.

<אתי דבש: אם את תקראי את חוזר מנכ"ל - - -

<רחלי הכהן: השאלה אם בפועל זה קורה.

<רחלי הכהן: זו בעיה.

<אתי דבש: אז תראו, חוזר מנכ"ל מחייב כל מנהל בית ספר לקרוא אותו וליידע את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: מחייב.

יפעת שאשא ביטון: בתכלס זה לא פעם ראשונה שאנחנו נפגשים עם זה, שחוזר מנכ"ל במקרה הטוב הוא ברמת המלצה, במקרה הפחות טוב בכלל לא יודעים מה כתוב שם, אז גם אפילו המלצה זה לא - - -

<שמרית שקד: ומעבר לחוזר מנכ"ל צריך לזכור שזו גם הוראת חקיקה ראשית.

<שמרית שקד: כלומר יש פה - - -

<אתי דבש: וזאת השאיפה שלנו בהגעה על המפקחים הכוללים.

<אתי דבש: ברגע שזה יגיע אל מפקח הכולל והרפרנטים בשטח, אני מאמינה שהדבר הזה יהיה הרבה יותר מהותי.

יפעת שאשא ביטון: אם תהיה אכיפה עם סנקציות קצת יותר משמעותיות מאיזה שהיא הערת משמעת, בסדר, נחמד.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים יהיו הרבה יותר ברורים.

יפעת שאשא ביטון: למנהלים יהיה אינטרס לדעת, רגע, איפה אני פה הולך בשטח בטוח ואיפה לא וזאת אחת הדרכים שגם אם מכניסים לצורך העניין חברה מסוימת או משהו, אז שהדברים יהיו בשיקול דעת ובאמת אחרי אישור ואחרי שכולם פעלו על פי החוק.

<אתי דבש: אגב, זה עד כדי כך מוקצן.

<אתי דבש: אסור להם להכניס אפילו אם יש חוגים בערב של חברה מסוימת ביישוב, אסור להכניס אותם לבית הספר.

<אתי דבש: זאת אומרת יש פה משהו ואם תקראו את החוזר, הוא מאד מאד ברור וחד משמעי.

<אתי דבש: זאת אומרת אין כאן עניין של - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל לא הרבה קוראים ממנו, וזאת התקלה.

<אתי דבש: בדיוק.

<אתי דבש: עכשיו, אני כן מסכימה איתך בנושא של האכיפה וגם אם היא לא תהיה קנס כספי, כי באמת לטעמי אין שם אפשרות, אבל כן ללכת על העניין הזה של מקומו כמנהל.

<אתי דבש: הקטע של הגעה למנהל המחוז.

<אתי דבש: זאת אומרת ללכת על הדברים היותר משמעותיים, שהם אכן באמת מהווים איום ולטעמי הרבה הרבה הקטע של מה תפקידו של המפקח הכולל, כי הוא נמצא הרבה בתוך בתי הספר.

<אתי דבש: מה תפקידו כמפקח כולל כשהוא שומע על הדברים הללו, להעביר אותם הלאה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה אתי.

יפעת שאשא ביטון: רחלי, את רוצה להוסיף משהו?

<רחלי הכהן: לא.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף משהו כהתייחסות לדיון?

<שירה לב ציון: רק משהו קטן.

<שירה לב ציון: יניב הזכיר כאן הבחנה בין הקטינים, החוק מתייחס לקטינים מול בגירים ובאמת יש מקום בנושא של פרסום סמוי או פרסום לקטינים, להבחין בין טווחי גילאים שונים.

יפעת שאשא ביטון: את מדברת במסגרת החקיקה?

<שירה לב ציון: כן, במסגרת החקיקה, כי ההבנה של קטינים על פלג מסוים, מעגל גיל 12 הוא 15 וכדומה, זה לא כמו מתחת לגיל 10.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אתי דבש: והשאלה היא איפה מכניסים פה את ההורים באמת בתוך העניין.

<אתי דבש: כי אם אמא יושבת מול הטלוויזיה לעניין אחר - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אכניס אותם עכשיו בסיכום.

<אתי דבש: כשאמא מדברת בטלוויזיה על כמה טוב לה שהילדה שלה בגיל 12 דוגמנית ועושה את כל התנועות הללו והיא גאה בה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה כבר סיפור אחר.

יפעת שאשא ביטון: עזבי, גם אנחנו כהורים חוטאים.

יפעת שאשא ביטון: כמה פעמים קנינו ואנחנו לא מאמינים לפרסומות והכל, אבל בכל זאת ניסינו את מרכך הכביסה הזה?

יפעת שאשא ביטון: השאלה פה באמת איך אנחנו יוצרים איזה שהוא - - -

<קריאה: אני צריכה.

יפעת שאשא ביטון: כן, השאלה היא איזה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו באמת יוצרים פה איזונים נכונים ומינונים נכונים ואנחנו לא שופכים את התינוק עם המים אלא באמת עושים את זה בצורה מושכלת.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לסכם את הדיון ולומר שראשית לפחות ממה שעולה כאן, הנושא הוא די חדש.

יפעת שאשא ביטון: אמנם הוא נדון אני מבינה גם בוועדות נוספות במהלך החודשים האחרונים, אבל זה עדיין משהו שהוא נבחן ונבדק.

יפעת שאשא ביטון: לי כן חשוב שגם בהמלצות יודגש שאנחנו אמנם רוצים לפקח ולבקר את כל הנושא של פרסום ושיווק בקרב בני נוער, אבל אנחנו חייבים לזכור לצד זה שאנחנו חייבים שוב לשמור על איזונים נכונים, על מינונים נכונים, על תהליך חברתי חינוכי שלא יסתמך רק על אכיפה ולא יסתמך רק על חברות הפרסום והשיווק, אלא באמת ייתן איזה שהם כלים לילדים, לבני הנוער, לצרוך נכון את המידע שהם מקבלים.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון אגב לפרסום ושיווק וזה נכון גם לגבי מידעים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: הם מוצפים במידע דרך רשתות חברתיות, דרך המדיות השונות וחשוב שזה יהיה חלק מאד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – קחו את זה לתשומת ליבכם.

יפעת שאשא ביטון: זה פוגש אתכם בכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: אני לא נותנת לכם עכשיו נושא חדש לעסוק בו.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת תחדדו את זה שם ותתייחסו למניפה הרחבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהרשות להגנת הצרכן כן לבחון את החקיקה, לבחון את המקרים שאתם מתמודדים איתם, לבחון את הסוגיות שעלו כאן בדיון מבחינת הניו-מדיה וההגעה לבני הנוער באמצעים שונים ומגוונים ולראות איזה פערים יש בין הכלים שאתם נדרשים להם לבין מה שקיים היום בחוק, כדי שאנחנו נוכל להמליץ על תקנות, שינוי תקנות או הוספה של כלים לתהליך החקיקה או כל דבר אחר.

יפעת שאשא ביטון: אז תוך חודש.

יפעת שאשא ביטון: מספיק לכם חודש כדי להעביר מסמך נייר עמדה בנושא של חקיקה, ייעוץ משפטי?

<שגיא תמיר: אולי טיפה יותר.

יפעת שאשא ביטון: חודש.

יפעת שאשא ביטון: חודש זה הרבה.

יפעת שאשא ביטון: עד שיסתיים המושב.

<שירה לב ציון: אנחנו באמצע הליכי אכיפה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו עד סוף הקיץ, עד 1 בספטמבר?

<שירה לב ציון: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: זה נותן לכם מספיק אוויר, נכון?

יפעת שאשא ביטון: ב-1 בספטמבר שיעבור נייר עמדה לוועדה בנושא של המלצות לתיקוני חקיקה או תקנות או כלים נוספים שצריך להוסיף.

יפעת שאשא ביטון: בנושא של הרתעה – הבנתי שאתם מפרסמים באתר.

יפעת שאשא ביטון: אני הייתי נותנת לזה אפילו בוסט נוסף של מקומות שבהם יש עבירות מאד משמעויות ועיצומים כספיים משמעותיים, שיפורסמו לציבור הרחב.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלא בגלל העניין של הכסף, בגלל העניין של התדמית.

יפעת שאשא ביטון: אמר את זה יפה יניב – כולם רוצים להיות בסדר, רוצים שתהיה להם תדמית חיובית בעיני הציבור.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שדברים כאלה מעיבים.

יפעת שאשא ביטון: שווה לבחון את זה כאלמנט של הרתעה.

<שירה לב ציון: הם לא רוצים לעשות שיימינג.

<שירה לב ציון: אני חושבת שהפרסום באתר האינטרנט של הרשות הוא במה נכונה וראויה.

<שירה לב ציון: אנחנו לא רוצים לצאת נגד גופים כאלה ואחרים.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא יוצאים נגד, אבל נותנים לזה בוסט מעבר.

יפעת שאשא ביטון: כמה אנשים נכנסים – בלי לפגוע חלילה.

<שגיא תמיר: אני.

<שגיא תמיר: רק אני כנראה.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא בודק – בוא נראה איזה חברה קיבלה עיצומים כספיים.

<רחלי הכהן: אנחנו חיפשנו הבוקר, כי פשוט רצינו לדעת פחות או יותר מה תמונת המצב ולא ראינו כלום וחבל.

<שגיא תמיר: יש בעיה באמצע הליך מנהלי לעשות שיימינג.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, זה לא עניין של לעשות שיימינג, לא הכל הוא שיימינג.

<שירה לב ציון: אבל לא הגענו לשלב הזה אולי עם אותה חברה.

<רחלי הכהן: מצוין, הלוואי ש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא הכל הוא שיימינג, ואני חושבת שכמו שמפרסמים הרבה מאד דברים, חברה צריכה לדעת שחלק מכל הסיפור – אתם לא חייבים לפרסם אותה בנפרד, אבל נניח פעם בכמה זמן, פעם ברבעון.

יפעת שאשא ביטון: לא יודעת, צריך לחשוב על השיטה.

<שגיא תמיר: אנחנו נחשוב וננסה למצוא איזה משהו.

יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה מוציא בעצם, ואתם יכולים אגב, על אותה פלטפורמה גם להוציא חברות שבאמת יוצאות מגדרן כדי לנהל את הכל כדת וכדין ואז אתם יוצרים איזה שהם איזונים, ואני בטוחה שכולם ירצו להיות חלק מהרשימה של מי שעובד כדת וכדין.

יפעת שאשא ביטון: תחשבו על זה.

יפעת שאשא ביטון: ההרתעה יכולה גם לחסוך לכם עבודה וגם לעשות טוב בגיוס של חברות נוספות.

<שמרית שקד: יפעת, צריך להביא לידיעתם שהם יכולים להתלונן על פרסומות?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אני אוסיף את זה ואני תיכף אשאל.

יפעת שאשא ביטון: צריך לפנות למשרד המשפטים לבקש סטאטוס של הוועדה להקמה של רגולציה בכל הנושא של הגרלות ופרסום, תוך שימת דגש גם על הנושא של שיווק ופרסום בקרב בני נוער, ושגם הם עד ה-1 בספטמבר יתנו לנו את התשובה לגבי הסטאטוס.

יפעת שאשא ביטון: האמנה – יניב, אני רואה אותך כנציג כאן, כי אתה פשוט הצדיק שהגיע, למרות שאתה נכנס פה לאיזה שהוא דיון שאתה לא בצד – אמרת טובים ורעים – אני לא רואה את זה טובים ורעים, אבל אתה נמצא קצת בצד השני.

יפעת שאשא ביטון: אני מאד מאמינה באמנה.

יפעת שאשא ביטון: אני מאד מאמינה בגיוס של אנשים למען משהו שהם מאמינים.

יפעת שאשא ביטון: כבני אדם, כשאנחנו חותמים על משהו שאנחנו יוזמים אותו, מן הסתם יותר קל לנו גם לעמוד מאחוריו ואני אשמח מאד להיות שותפה במהלך כזה.

יפעת שאשא ביטון: אז תרתמו אותנו גם כוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהמסר ביחד יכול להיות עוד יותר משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<אתי דבש: אולי שווה להביא גם בני נוער מנציגות ארצית של מועצת תלמידים.

<שגיא תמיר: מועצת התלמידים ומועצת הנוער חזקה מאד.

יפעת שאשא ביטון: רעיון פנטסטי.

יפעת שאשא ביטון: ואני מתחברת כאן אפרופו להערה שלך גם למה שהציגה כאן שמרית.

יפעת שאשא ביטון: בני נוער יכולים בעצם להתלונן על פרסום שהגיע, אז צריך לעודד - - -

<שמרית שקד: אבל השאלה אם הם מודעים לזה בכלל.

<שגיא תמיר: הם יכולים להתלונן.

<שגיא תמיר: על עניין גביית עדות אנחנו צריכים לבחון את זה.

<שגיא תמיר: זה לא בהכרח נכון, הם קטינים.

<שגיא תמיר: יש סוגיות נוספות.

<קריאה: בסדר, ההורים שלהם יכולים להתלונן.

יפעת שאשא ביטון: אז תבחנו בבקשה את היכולת של בני נוער להגיש ואנחנו מדברים על מקרי קצה.

יפעת שאשא ביטון: דיברה כאן חברת הכנסת תמר זנדברג על איזו שהיא תופעה שבאמת צריך לבחון אותה לעומק, וזה העניין של לגייס בני נוער שהם - אנחנו נקרא לזה בשפה יפה שגרירים, בשפה פחות יפה הם סייענים של אותן חברות.

יפעת שאשא ביטון: קונים אותם ב-50 שקלים, 100 שקלים, 500 שקלים והם הופכים להיות בעצם אלה שמשווקים בתוך בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: תופעה שבהחלט צריך לבחון אותה וללמוד אותה, ולפחות במקרים כאלה, כשמגיעות תלונות, אז למצוא את הדרך לטפל.

יפעת שאשא ביטון: מודעות בקרב מנהלי בתי ספר – אני מבקשת להעביר מסר למשרד החינוך, פעם אחת לבדוק סנקציות קצת יותר משמעותיות מהערת משמעת למנהלים שעוברים על התקנות בנושא של פרסום ושיווק בקרב בני נוער; ופעם שנייה לוודא שמנהלים באמת קוראים ומכירים את החוקים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת ששני הדברים האלה ביחד יוכלו להשלים איזה שהוא מהלך שימנע בעצם את התופעה.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף משהו שפספסנו לסיכום?

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכם.