הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 156, 2016-10-13 11:00

קארין אלהרר: בוקר טוב לכולם, באיחור של 10 דקות.

קארין אלהרר: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לענייני ביקרות המדינה.

קארין אלהרר: היום ה-13 באוקטובר 2016, י"א בתשרי התשע"ז, גמר טוב לכולם.

קארין אלהרר: נושא הדיון הבוקר – הפעלת מסגרות משלימות בשעות אחר הצהריים (צהרונים) בגני הילדים ובבתי הספר ברשויות המקומיות, דו"ח מבקר המדינה ופיקוח על הצהרונים ומחיריהם.

קארין אלהרר: אני מברכת את נציגי המבוקרים, צוות מבקר המדינה, חברי כנסת נכבדים, הורים ואורחים שהגיעו לדיון החשוב הזה.

קארין אלהרר: תראו, כל הורה, אני חושבת מכל הארץ, מתמודד עם הצורך הזה לצאת כל בוקר לעבודה ולשים את הילד במסגרת גם אחר שעות הפעילות החינוכיות, כדי שהוא יוכל לפרנס את המשפחה שלו, הוא יוכל לסיים את יום העבודה.

קארין אלהרר: אבל דווקא המקום הזה שנקרא צהרון, שהוא בעצם לא אמור להיות שונה מגן או מבית ספר במובן של מסגרת חינוכית, דווקא הוא לא בפיקוח.

קארין אלהרר: כאילו שם הילדים לא מקבלים אוכל, אין פעילויות, זה חור שחור.

קארין אלהרר: ואקום.

קארין אלהרר: אף אחד לא יודע מי אחראי על הדבר הזה ונוצר מצב שיש קצת שמפוקח על ידי משרד הכלכלה ואנחנו נדבר על הפיקוח של משרד הכלכלה, שהיום עבר בכלל למשרד הרווחה.

קארין אלהרר: אנחנו עדיין מנסים להסתגל לשינוי; ויש את הצהרונים שמפעילות הרשויות, שגם כל רשות עושה דין לעצמה.

קארין אלהרר: אני מחזיקה בידי דו"ח עדכני של צוות מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ובהזדמנות הזאת אני מודה לחוקרת אתי וייסבלאי, שכתבה אותו.

קארין אלהרר: הדו"ח מוכיח שגם שנתיים אחרי דו"ח מבקר המדינה משנת 2014, כל הכשלים שעליהם דיבר מבקר המדינה, אף אחד מהם לא תוקן ואפשר להגיד היום בפה מלא: אין פיקוח מסודר על הצהרונים בישראל, נקודה.

קארין אלהרר: הדו"ח מעלה נתונים מדהימים.

קארין אלהרר: בין השאר בין השנים 2000 ל-2014 עלות הצהרונים זינקה פי שניים.

קארין אלהרר: כמות הילדים גדלה פי שלושה.

קארין אלהרר: ההוצאות של משקי בית בעניין הזה גדלו פי שישה, פי שישה.

קארין אלהרר: נתון מדהים נוסף הוא שלא נוצלו כל התקציבים שהוקצו על ידי האוצר לעניין, שזה בכלל אי אפשר להבין.

קארין אלהרר: וזה מבלי שהתחלנו לדבר בכלל על הפערים בין הרשויות.

קארין אלהרר: אמרנו, כל רשות גובה כפי רצונה.

קארין אלהרר: צהרון – המטרה שלו היא באמת מסגרת שתיתן מענה לילדים ולהורים וזה אמור לאפשר להורים לצאת לעבודה וזה אמור לאפשר להם להיות אזרחים שעובדים ומשלמים מיסים.

קארין אלהרר: אז למה דווקא במקום הזה מדינת ישראל מקשה?

קארין אלהרר: ולמה דווקא במקום הזה, שבו אנחנו שמים את הילדים, אין פיקוח?

קארין אלהרר: אין אף אחד שהוא האבא והאמא של הצהרונים האלה, דבר שהוא לא סביר.

קארין אלהרר: בכנסת הקודמת אני התחלתי עם הצעת חוק לפיקוח על הצהרונים, בכנסת הנוכחית חברת הכנסת רחל עזריה כבר העבירה בקריאה ראשונה את הצעת החוק בנוגע להזנה בצהרונים, אבל זה חלק ואיפה כל היתר?

קארין אלהרר: אני אבקש בדיון היום לשמוע גם את נציגי ההורים.

קארין אלהרר: בעיקר אני רוצה לקבל תשובות גם מנציגי הרשויות שנמצאים כאן.

קארין אלהרר: אני רוצה להבין, על פי מה התחשיב?

קארין אלהרר: איך כל אחד קובע מחיר?

קארין אלהרר: סתם.

קארין אלהרר: מסתכל על הכוכב שנראה לו ואומר כזה אני רוצה?

קארין אלהרר: ואני רוצה לשמוע מהמשרדים הממשלתיים איפה אתם?

קארין אלהרר: איפה משרד החינוך?

קארין אלהרר: איפה משרד הכלכלה או משרד הרווחה, מי שאחראי על הצהרונים.

קארין אלהרר: איפה אתם?

קארין אלהרר: לפני שנתחיל, כבר עמעמו את האורות, עשו לי סימן, אני אבקש מנציגי משרד מבקר המדינה לתת את עיקרי הדו"ח ואנחנו נעבור הלאה.

<רותם קפון: יש לנו מצגת.

קארין אלהרר: המצגת לא פועלת.

קארין אלהרר: אז בואי תתחילי בעל פה, בבקשה, בלי מצגת.

<רותם קפון: הדו"ח שלנו מלפני שנתיים, פורסם בדיוק לפני שנתיים.

<רותם קפון: הוא מתעסק במסגרות לימודיות משלימות – צהרונים – הפועלות בשעות שלאחר הלימודים.

<רותם קפון: באותה שנה פרסמנו דו"ח נוסף שמתעסק רק בפרויקט צילה של משרד החינוך.

<רותם קפון: הצהרונים נועדו בעצם לגשר, לעזור להורים לגשר על הפער בין שעות עבודתם לשעות שבהן מערכת החינוך אינה פועלת.

<רותם קפון: זו מסגרת חינוכית, חברתית, שמספקת גם ארוחה חמה וגם מסגרת להכנת שיעורי בית.

<רותם קפון: מאחר שהמלצות ועדת טרכטנברג בעניין סבסוד מדורג של הצהרונים לא יושמו באופן מלא אלא רק באופן חלקי, כך שמשרד החינוך מפעיל צהרונים, שהם צהרוני צילה, רק ברשויות שנמצאות באשכולות של הלמ"ס – 1-3 וירושלים, שהיא חריג.

<רותם קפון: אנחנו מתייחסים בדו"ח לפרויקט צילה.

<רותם קפון: הרשויות המקומיות באשכולות 4 עד 10 נותרו למעשה הגורם המרכזי שמפעיל את הצהרונים.

<רותם קפון: הצהרונים מופעלים בדרך כלל באמצעות עמותות מתנ"סים, תאגידים עירוניים, חברות פרטיות ובחלק מהמקרים גם על ידי הרשויות המקומיות עצמן.

<רותם קפון: הדו"ח שלנו לא מתעסק במגזר הפרטי, בכל מיני צהרונים פרטיים שמופעלים בבתים כאלה או אחרים, אלא בצהרונים שבדרך כלל מופעלים במוסדות חינוך, במתנ"סים וקשורים לרשות המקומית.

<רותם קפון: הביקורת נעשתה במשרד הכלכלה, במשרד החינוך, בעיריות הרצלייה, חולון, יבנה, כפר סבא ותל אביב-יפו, במועצה האזורית חבל מודיעין ובחברה למתנ"סים.

<רותם קפון: בנוסף אנחנו שלחנו שאלון ל-172 רשויות מקומיות שנמצאות באשכולות 4 עד 10 ואספנו מהם מידע שגם מופיע בדו"ח.

<רותם קפון: באופן כללי, הממצאים מלמדים שאין גוף ממשלתי המתווה מדיניות כוללת בנושא הצהרונים, קובע נהלים ותנאים להפעלתם, מפקח על פעילותם ואוסף מידע בעניינם.

<רותם קפון: משרד החינוך מבחינתו אינו רואה את עצמו כגורם אחראי לצהרונים במסגרת אשכולות 4 עד 10.

<רותם קפון: כלומר הוא מתעסק רק בצילה ולא בצהרונים אחרים.

<רותם קפון: למעשה, פעילות הצהרונים נופלת בין הכיסאות בכל מה שנוגע לאחריות של משרד החינוך.

<רותם קפון: מצד אחד היא לא נחשבת פעילות חינוך רשמית בשעות הבוקר, שמשרד החינוך אחראי עליה; מצד שני היא גם לא מוגדרת כפעילות בלתי פורמאלית שמשרד החינוך מעורב בה.

<רותם קפון: יש פעילויות בלתי פורמאליות שמשרד החינוך מעורב בהן.

<רותם קפון: למשל קייטנות, למרות שזה מחוץ למסגרת הרשמית, יש חוק פיקוח ומשרד החינוך מפקח על הקייטנות.

<רותם קפון: זה לא קיים בצהרונים.

<רותם קפון: לגבי הפיקוח של משרד הכלכלה, גם כאן מצאנו שהפיקוח היה חלקי.

<רותם קפון: משרד הכלכלה מאפשר לצהרונים באשכולות 4 עד 10 לקבל הכרה.

<רותם קפון: צהרון שמקבל הכרה, הדבר מאפשר להורים שמשתתפים בצהרון, לקבל בעצם השתתפות כספית על פי דרגת הזכאות, על פי מצבם הכלכלי, לקבל השתתפות בהחזקת הילד בצהרון.

<רותם קפון: צהרון שרוצה הכרה, יש פיקוח של משרד הכלכלה, אבל גם הפיקוח הזה אינו מלא וגם הוא אינו חל על החלק החינוכי.

<רותם קפון: אבל למעשה, מפעיל צהרון שאינו מעוניין לקבל הכרה, אינו מפוקח כלל על ידי משרד הכלכלה.

<רותם קפון: מבחינת הרשויות המקומיות, הממצאים בדו"ח הראו שמידת הפיקוח של הרשויות המקומיות והדרישות ממפעליהם לא היו אחידות.

<רותם קפון: מדובר בפעילות שהיא בעלת מאפיינים חינוכיים, בטיחותיים.

<רותם קפון: היא מבוצעת ממתקנים של הרשות, בדרך כלל ממוסדות החינוך, ולכן העמדה שמשרד מבקר המדינה הביע בדו"ח היא שהרשויות המקומיות הן אחראיות לפעילות הזאת ואינן יכולות בעצם להתנער ממנה.

<רותם קפון: בביקורת נמצא כי במרבית המקרים הפיקוח על הצהרונים, על כוח האדם, הסדרי ההזנה והתכניות החינוכיות היה לוקה בחסר.

<רותם קפון: חשוב להדגיש שנמצא בעניין הזה שוני בין הרשויות המקומיות בכל התחומים.

<רותם קפון: הועלו ליקויים גם בהליכי ההתקשרות של הרשויות המקומיות עם מפעילי הצהרונים.

<רותם קפון: מבחינת ההכשרה המקצועית של הצוות החינוכי בצהרונים, העבודה בצהרונים, בניגוד לעבודה במסגרות של שעות הבוקר, של גני הילדים וכמובן בתי הספר, אינה מקצוע מוכר.

<רותם קפון: היא אינה מותנית בהכשרה מקצועית כלשהי ולא נקבע לה הגדרת תפקיד.

<רותם קפון: לא קיים היום במדינה מערך מוסדר של הכשרה לצוות חינוכי בצהרונים.

<רותם קפון: אנחנו מצאנו שרשויות מקומיות ומפעילי צהרונים, למשל החברה למתנ"סים, יזמו קורסים והשתלמויות שונות לצוותים, אבל גם כאן הקורסים וההשתלמויות לא היו בהיקף הנדרש ונמצאו הבדלים ברמת ההכשרה בין רשות מקומית אחת לאחר.

<רותם קפון: בכלל הרשויות שבדקנו מצאנו שהבעיה העיקרית היא קושי בגיוס כוח אדם מיומן, כוח אדם שיסכים לעבוד בתנאים ובשכר ובשעות העבודה של הצהרון.

<רותם קפון: גם כאן היו הבדלים ניכרים בין הרשויות המקומיות.

<רותם קפון: מבחינת פיקוח על הזנה בצהרונים, נושא שיחסית יש לו הסדרה היום, משרד החינוך פרסם חוזר.

<רותם קפון: למשרד החינוך היה חוזר מנכ"ל בעניין תזונה במוסדות חינוך, אבל אנחנו מצאנו בביקורת שרק חלק מהרשויות פעלו לפיו וגם אלה שפעלו פעלו באופן חלקי והצבענו על משרד החינוך, על הצורך להבהיר כי הנחיות חוזר מנכ"ל על התזונה במוסדות החינוך מחייבות את כל הפעילות במוסד החינוך, גם זאת שמתקיימת במסגרת הצהרון.

<רותם קפון: כמו כן הועלו ליקויים בפיקוח של הרשויות המקומיות על המזון המוגש בצהרונים, על אופן הטיפול בו, על הפיקוח על האיכות התזונתית, על התפריט.

<רותם קפון: גם כאן חשוב לציין שיש הבדלים בין הרשויות המקומיות.

<רותם קפון: תמחור ועלויות: דו"ח ועדת טרכטנברג התייחס לכך שמימון שהיית ילדים בצהרון מהווה נטל כספי כבד על משקי הבית.

<רותם קפון: נטל שבעיקר מוטל על זוגות צעירים.

<רותם קפון: לפי נתונים שנכונים לתקופת הדו"ח, לפי נתוני הלמ"ס ההוצאה על הצהרונים היא 30% מהוצאה של משק הבית על חינוך.

<רותם קפון: אנחנו אספנו כאמור נתונים משאלונים וראינו שהמחיר הממוצע – זה היה לפני שנתיים – הבנתי שהמחיר מאז עלה – הוא 995 שקלים, שזה בין 700 שקלים ל-1,100 שקלים על צהרון.

<רותם קפון: בביקורת נמצאו ליקויים בפיקוח ובתמחור של הצהרון.

<רותם קפון: לדוגמא, הערנו לעיריית תל אביב על הצורך שלה לפקח על המחיר של שכר הלימוד הנקבע בצהרונים שמופעלים בבתי הספר שלה.

<רותם קפון: לעיריות חולון ויבנה הערנו שעליהם לקיים תחשיב על עלות הצהרון, שלפיו ייקבע המחיר, ויש להימנע מלהפנות רווחים של המתנ"ס, מהפעילות של הצהרון, לפעילויות אחרות.

<רותם קפון: ההמלצות העיקריות של משרד מבקר המדינה בדו"ח: על משרד החינוך האחראי לקיומו ולקידומו של החינוך במדינת ישראל לשמש גורם מנחה בנושא הצהרונים במוסדות החינוך, ובכלל זה להתוות מדיניות ויעדים ולקבוע תקנים חינוכיים ובטיחותיים ונוהלי עבודה.

<רותם קפון: משרד מבקר המדינה הביע בדו"ח את הדעה, שהיום, וודאי היום כשמשרד החינוך עוסק בפרויקט צילה, קובע מדיניות, קובע הנחיות, יש מקום שהוא ימנף את הפעילות הזאת לקביעת מדיניות והנחיות שחלים על כלל הצהרונים ועל כלל הרשויות המקומיות.

<רותם קפון: יחד עם זאת גם לרשות המקומית יש אחריות.

<רותם קפון: היא אחראית לפעילות שמבוצעת בנכסיה, במיוחד כשזאת פעילות בעלת היבטים חינוכיים ובטיחותיים, ולכן יש לה אחריות לאופן ביצועה.

<רותם קפון: היא צריכה לפקח על הפעילות, לקבוע אמות מידה ותנאים להפעלת הצהרונים במוסדות הלימוד.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני אבקש מגברת אתי וייסבלאי, את בעצם ערכת מחקר שבודק מה קרה אחרי דו"ח מבקר המדינה, ואם תוכלי לעמוד רק על השינויים או על דברים שקרו מאז.

<אתי וייסבלאי: תודה רבה.

קארין אלהרר: מרכז המידע והמחקר של הכנסת, כמובן.

<אתי וייסבלאי: כמו שאמרת יושבת הראש, מרכז המידע והמחקר של הכנסת כתב לבקשתה מסמך מקיף בנושא הפיקוח על הצהרונים, שמונח בפניכם.

<אתי וייסבלאי: כמו שאמרה נציגת משרד מבקר המדינה, אף על פי שהצהרונים פועלים בדרך כלל במבנה שהמסגרת החינוכית פועלת בו, אין גוף ממשלתי המתווה מדיניות כוללת בנושא זה והמשמעות של הדבר היא שבעצם אין לנו מידע על כלל הצהרונים.

<אתי וייסבלאי: אנחנו פנינו ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה בבקשה להפיק נתונים על צהרונים מתוך סקר הוצאות משק הבית.

<אתי וייסבלאי: הנתונים מופיעים בפרק 1 במסמך הזה.

<אתי וייסבלאי: מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אנחנו רואים כי בשנת 2014 השתמשו בשירותי צהרון קרוב ל-250,000 ילדים.

<אתי וייסבלאי: משפחה ממוצעת משלמת על שירותי צהרון מעט יותר מ-600 שקלים בכל חודש.

<אתי וייסבלאי: אם אנחנו מסתכלים בנתונים לאורך זמן, מאז שנת 2000 גדל מספר הילדים המשתמשים בשירותי צהרון פי למעלה משלושה וההוצאה הממוצעת של משק בית על צהרונים גדלה באותה תקופה בכ-90%.

<אתי וייסבלאי: צהרונים הם 35% מן ההוצאה של משק בית על חינוך, ואם אנחנו מסתכלים בנתונים לפי עשירוני ההכנסה, אנחנו רואים כי משפחות בעלות הכנסה גבוהה משלמות על שירותי צהרון יותר מפי ארבעה ממשפחות שהכנסתן נמוכה, ובקרב משפחות שמצויות בעשירונים המרכזיים, המשקל של ההוצאה על צהרונים מכלל ההוצאה על חינוך גבוה יחסית.

<אתי וייסבלאי: בהשוואה לשנת 2010 גדל חלקה של ההוצאה עבור צהרון מן ההוצאה של משק הבית על חינוך, מכ-26% ל-35% בממוצע.

<אתי וייסבלאי: כמו שנאמר פה, המעורבות הממשלתית בנושא צהרונים ומסגרות משלימות עברה הרבה גלגולים בשני העשורים האחרונים וסקרנו את זה במסמך בהרחבה.

<אתי וייסבלאי: מה שקורה היום שיש שני משרדי ממשלה מרכזיים שמטפלים בנושא צהרונים – משרד החינוך שמפעיל את תכנית צילה בעקבות המלצת ועדת טרכטנברג בגני ילדים ובתי ספר בכ-70 יישובים באשכולות 1 עד 3, על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה; ומשרד הכלכלה, שמעניק הכרה לצהרונים ביישובים באשכולות 4 עד 10.

<אתי וייסבלאי: האגף לתעסוקת נשים ומעונות יום, שהוא זה שאחראי על הצהרונים, כיום נמצא בתהליכי מעבר למשרד הרווחה.

<אתי וייסבלאי: אני אגיד כמה מילים על הנושא של הפיקוח של משרד הכלכלה, מה קרה בעצם משנת 2014 והלאה.

<אתי וייסבלאי: אז בעצם משנת 2007 משרד הכלכלה מאפשר לצהרונים ביישובים מסוימים לקבל הכרה.

<אתי וייסבלאי: כמו שאנחנו רואים בתרשים 2 במסמך, מספר הצהרונים - בשנת 2016 הוכרו קרוב ל-3,000 צהרונים.

<אתי וייסבלאי: מספר הילדים בצהרונים המוכרים הגיע בשיאו לכ-35,000 ומאז הצטמצם בשל תחילת הפעלת תכנית צילה על ידי משרד החינוך.

<אתי וייסבלאי: צהרונים שמוכרים על ידי משרד הכלכלה מחויבים לעמוד בתנאים מפורטים שנוגעים בין השאר לגילאי הילדים, בטיחות ותקינות, ימי הפעילות ושעות הפעילות בצהרון, המזון שבצהרון, ההזנה, קיומה של תכנית חינוכית, הדרכה ועוד ועוד.

<אתי וייסבלאי: משפחות שילדיהן נמצאות בצהרון מוכר חמישה ימים בשבוע ומתגוררות ביישובים באשכולות 4 עד 7 לפי סיווג הלמ"ס, עשויות להיות זכאיות להשתתפות בצהרון בהתאם להכנסת המשפחה.

<אתי וייסבלאי: ההשתתפות היא בין 250 ל-400 שקלים בחודש.

<אתי וייסבלאי: מנתוני משרד הכלכלה, שמופיעים בלוח 2 במסמך – 40% מהילדים בצהרונים אינם זכאים להשתתפות, מכיוון שרמת ההכנסה לנפש גבוהה מן הסכום המזכה בתמיכה שמעל גיל התמיכה.

<אתי וייסבלאי: בסך הכל היו זכאים לסבסוד משרד הכלכלה בשנת הלימודים הקודמת, כ-13,000 ילדים.

<אתי וייסבלאי: משרד הכלכלה לא קובע את שכר הלימוד המקסימאלי בצהרון, הוא כן קובע את שכר הלימוד המינימאלי – 500 שקלים בחודש.

<אתי וייסבלאי: תקציב משרד הכלכלה, שמיועד לסבסוד הצהרונים, עבר שינויים רבים בשנים האחרונות.

<אתי וייסבלאי: בשנת 2011 הוא הגיע לשיא של 230 מיליון שקלים בעקבות החלטת ממשלה משנת 2009.

<אתי וייסבלאי: בעקבות ועדת טרכטנברג היו שינויים בתקציב ובתנאי הסבסוד ואז ירד התקציב בכשני שלישים עד ל-80 מיליון שקלים בשנת 2013.

<אתי וייסבלאי: עם זאת, האגף לא ניצל מעולם את מלוא התקציב, גם בשנים שהוא היה גדול וגם בשנים שהוא הצטמצם.

<אתי וייסבלאי: בשנת 2015 ניצל האגף כ-65 מיליון שקלים מתוך 92 מיליון שקלים שאושרו לו בשנה זאת.

<אתי וייסבלאי: הפיקוח של משרד הכלכלה על הצהרונים כולל בעצם ארבעה מרכיבים: פיקוח על ידי לשכות אגף, בקרה בתחום הבטיחות והנוכחות על ידי זכיין חיצוני ופיקוח על ידי גורמים אחרים: מדריכות חינוכיות והרשויות המקומיות.

<אתי וייסבלאי: אני אגיד בקצרה שהפיקוח על ידי מפקחות האגף זה פיקוח שנעשה על ידי 16 מפקחות, שתפקידן לפקח על כלל המסגרות שבאחריות האגף – מעונות יום, משפחתונים וצהרונים.

<אתי וייסבלאי: מדובר בסך הכל על כ-8,500 מסגרות שבהן למעלה מ-140,000 ילדים.

<קריאה: כולל את הלומדות.

<אתי וייסבלאי: כן, כולל הכל.

קארין אלהרר: פיקוח הדוק.

<אתי וייסבלאי: כן.

<אתי וייסבלאי: עד שנת 2014, שזה בעצם התקופה שהמבקר בדק, הועסקו באגף מפקחות 4 מפקחות שפיקחו על צהרונים בלבד, אבל מאז הפיקוח הזה בוטל וכיום 16 המפקחות מפקחות על כל הצהרונים.

<אתי וייסבלאי: המפקחות בודקות היבטים שונים בפעילות הצהרון ובהם באופן נקודתי הנושא של האם קיימים תכנים חינוכיים, פעולות העשרה, מה האווירה בצהרון ודברים מהסוג הזה, אבל אין להם הכשרה בתחום החינוך.

<אתי וייסבלאי: אם מתגלה ליקוי בצהרון אז מתבצע ביקור חוזר תקופה מסוימת שיכולה להיות גם חצי שנה לאחר מכן.

<אתי וייסבלאי: אם הליקוי לא תוקן, אז ניתנת לצהרון הזדמנות נוספת ולאחר מכן תישלל ההכרה מהצהרון.

<אתי וייסבלאי: מה שאנחנו יודעים, בשנת 2015 היו 177 צהרונים שבהם נדרש ביקור חוזר ונשללה הכרה מ-32 צהרונים.

<אתי וייסבלאי: גם צהרונים שנשללה מהם הכרה יכולים להמשיך לפעול.

קארין אלהרר: אה, יופי.

קארין אלהרר: מודיעים להורים?

<אתי וייסבלאי: כן.

קארין אלהרר: לפחות את זה.

<אתי וייסבלאי: ההיבט השני זה הנושא של הבקרה באמצעות זכיין, שהיא גם הוזכרה בדו"ח המבקר, שבעצם בסוף שנת 2015 החליט האגף על שינוי מדיניות בנושא הבקרה של הזכיין והחליט שהזכיין יבקר רק צהרונים שלא נמצאים במבנים של מוסד חינוכי, שזה אומר כ-40 צהרונים, כך שבעצם הבקרה של הזכיין צומצמה מאד מאד ואנחנו רואים את זה גם בנתונים.

<אתי וייסבלאי: בנוסף, משרד הכלכלה מחייב את מפעילי הצהרונים, את כל הצהרונים, להעסיק מדריכה חינוכית, שהיא מועסקת על ידי הצהרון והיא אמורה גם לבצע ביקורי פיקוח וגם להעביר דו"חות פיקוח אל האגף.

<אתי וייסבלאי: וגם רשות מקומית אמורה לפקח על צהרונים שלא נמצאים במבנה של מוסד חינוכי, אותם 40 צהרונים.

<אתי וייסבלאי: האגף בעצם לא מבצע מעקב או מנהל מאגר נתונים אחרי כמה דו"חות מהסוג הזה נתקבלו.

<אתי וייסבלאי: זה התפקיד של המפקחות ולא כל כך ברור איך ובאיזה אופן מטופלים ליקויים שנתגלו בדו"חות האלה.

קארין אלהרר: גם כשיש כבר פיקוח על הנייר הוא עובד פחות טוב.

קארין אלהרר: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: תודה כבוד יושבת הראש.

רחל עזריה: אני מאד שמחה על הדיון הזה.

רחל עזריה: לפעמים נדמה שצהרון, אולי בגלל שזה מסיים ב-רון, אז זה כאילו משהו של קטנים ויש ילדים קטנים אז זה כאילו לא נושא קריטי, אבל צריך להבין שכשפורשים את המפה של שוק העבודה בישראל, אני חושבת שזה אחד האתגרים הכי גדולים שנמצאים היום בפני משפחות צעירות, וכשמסתכלים על הנתונים של השינוי בהשתתפות, הגדילה הדרמטית של השתתפות אימהות צעירות לילדים קטנים בשוק העבודה, אז מבינים כמה זה הפך להיות נושא קריטי.

רחל עזריה: בשנים האחרונות אחוז האמהות לילדים קטנים שעובדות, קפץ מ-55% ל-75%.

רחל עזריה: ורק כדי לסבר את האוזן, אחוז האבות לילדים קטנים שעובדים זה 83%.

רחל עזריה: זה בעצם אומר שבמדינת ישראל שני בני הזוג עובדים.

רחל עזריה: גם כשמסתכלים על זה אל מול ה-OECD, אחוז תעסוקת נשים הוא מהגבוהים ב-OECD.

רחל עזריה: אנחנו בעצם מדברים על מצב חדש בעולם התעסוקה, שבו שני בני הזוג עובדים.

רחל עזריה: אי אפשר לפרנס היום משפחה כשרק אחד מבני הזוג עובדים, וגם העבודה היא לא עד השעה 13:30.

רחל עזריה: אני מכירה אחת, בדיוק חשבתי מי, שרצה לאסוף את הילדים בשעה 14:00 מהגן והם לא משתתפים בצהרון.

רחל עזריה: אין כבר בעצם אפשרות כזו בשוק העבודה.

רחל עזריה: כשאני הייתי בעיריית ירושלים הייתי חברת מועצה, אחר כך הייתי סגנית ראש עיר ועסקתי בנושאים האלה הרבה ואני מדברת על לפני 8 שנים.

רחל עזריה: וכשאני באתי לעירייה ואמרתי אני רוצה לעסוק בנושא של צהרון אמרו מה זה?

רחל עזריה: אמרתי להם מה זאת אומרת מה זה?

רחל עזריה: זה בכל הגנים בעיר.

רחל עזריה: אמרו כן, אבל זה לא קשור אלינו, זה בכלל משהו של המתנ"ס או משהו, בכלל לא קשור, אנחנו לא מכירים את זה.

רחל עזריה: אז אמרתי להם תקשיבו, אמרו תקשיבי, בואי נסביר את זה, בסדר?

רחל עזריה: אנחנו מאמינים שההורים צריכים לאסוף את הילדים בשעה שתיים מהגן, לקחת אותם לאכול ארוחת צהריים, לקחת אותם לגינה.

רחל עזריה: אמרתי בסדר, אני אתכם באמונה, אבל בסוף בפועל זה לא מה שקורה בשטח ועם זה צריך להתמודד.

רחל עזריה: אז מאז בירושלים עשינו מהלך דרמטי ויחד עם תמיכה של האוצר, הוזלנו את מחירי הצהרונים מאד דרך סבסוד, אבל גם על זה אני רוצה לדבר, כי בסופו של דבר, כשמסתכלים גם על הסבסוד של משרד הכלכלה וגם על הסבסוד שנעשה פה דרך צילה, בעיני הסיפור המרכזי זה מי גוזר את הקופון בדרך.

רחל עזריה: יש פה, ואנחנו בודקים וכבר פנו אלי סגני ראש עיר וחברי מועצה מערים שונות בארץ, אמרו תקשיבי, עזבי את הכל, בסוף הסיפור הוא שיש פה הרבה מאד כסף שהעיריות גוזרות בדרך.

רחל עזריה: זה פשוט שוק שהוא לא מנוהל, אין לו שום פיקוח, אין כללים, וכיוון שאנחנו קהל שבוי, מה נעשה, אנחנו צריכים להגיע לעבודה, אנחנו גם לא יכולים בשעה שתיים להעביר את הילד לצהרון אחר ולכן הצהרון שיש בגן זה הצהרון שהילדים ילכו אליו, אז בעצם אנחנו קהל שבוי.

רחל עזריה: אפשר לגבות כמה כסף שרוצים.

רחל עזריה: ואנחנו רואים שהמחירים של הצהרונים עולים בצורה תמידית, בלי שיש הסבר כמה עלה מחיר המזון.

רחל עזריה: עלה בכמה?

רחל עזריה: כמה עלה?

רחל עזריה: אנחנו מדברים על עליה מטאורית, ותודה למרכז המחקר והמידע של הכנסת על המחקר.

רחל עזריה: רואים עלייה מטאורית במחירי הצהרונים.

רחל עזריה: אגב, הקפיצה הגדולה במחירי הצהרונים הייתה ברגע שאחרי ועדת טרכטנברג הפכו את הגנים של הבוקר לחינם, למסובסדים וחסכו את ה-800 שקלים, פתאום הכסף נגזר מהצד של הצהרון.

רחל עזריה: זאת אומרת ראו שיש כסף, כאילו הכנסה פנויה למשפחה, היא לא באמת פנויה, אבל כאילו הכנסה פנויה למשפחה, וגזרו מהצד השני.

רחל עזריה: כשהייתי בעיריית ירושלים עסקתי הרבה גם בנושא של האוכל הבריא וישוב פה חיים הלפרין ממשרד החינוך, שהיה שותף לאורך כל הדרך.

רחל עזריה: כשהגעתי לכנסת אמרתי בואו נעשה חוק של אוכל בריא בצהרונים.

רחל עזריה: ואחד הדברים שנדהמתי לגלות – עזבו את כל התהליך – זה יהיה בסדר, החוק יעבור בעזרת השם בשבועות הקרובים – מה שגיליתי שאין את המילה צהרון בחוק.

רחל עזריה: זה לא קיים.

רחל עזריה: משהו ש-250,000 ילדים במדינת ישראל מגיעים אליו כל יום, נמצאים בו שעתיים וחצי כל יום, זה בכלל לא מופיע בחוק.

רחל עזריה: אין שום כללים, אין שום דבר.

רחל עזריה: הגדרנו את המילה צהרון בחוק של מדינת ישראל.

רחל עזריה: זה הולך להיות דרך התחום של הפיקוח על הצהרונים.

רחל עזריה: אז בסוף, בסופו של דבר יש פה בעיני שני דברים.

רחל עזריה: אחד, איך דואגים להוזלת מחירי הצהרונים ויש פה סיפור משמעותי.

רחל עזריה: כי אם אנחנו מסבסדים ובסוף העירייה גוזרת קופון או דרך משרד הכלכלה או בסיפור של צילה, אז איך בסופו של דבר מוזילים את מחיר הצהרונים.

רחל עזריה: אני עובדת על העניין הזה, גם ישבתי עם שר האוצר משה כחלון, שהוא גם יושב ראש המפלגה שלי, מפלגת כולנו.

רחל עזריה: ישבתי איתו כדי להבין איך אנחנו בסופו של דבר לא רק שופכים כסף, אלא גם שהכסף יגיע למשפחות ולא ייתקע רק בסופו של דבר שהעיריות יוכלו לגזור קופון גדול יותר וההורים לא יוכלו לשלם פחות.

רחל עזריה: זה דבר אחד.

רחל עזריה: הדבר השני זה בכלל כל הפיקוח על הצהרון – מי מקבל את ההחלטות, מה בסוף קורה.

רחל עזריה: יש מי שנמצא תחת פיקוח של משרד הכלכלה וחובה להיות תחת פיקוח של משרד הכלכלה ובסופו של דבר במדינת ישראל אנחנו יולדות הכי הרבה ילדים ביחס ל-OECD, אנחנו עובדות הכי הרבה, כמעט הכי הרבה, תלוי איך סופרים ביחס ל-OECD וזה מענה שאנחנו חייבים לדאוג שהמדינה תיתן כדי שההורים יוכלו להמשיך לעבוד.

רחל עזריה: אז אלה בעצם שני האפיקים, גם המחיר וגם כלל הפיקוח.

רחל עזריה: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת אוקי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה גברתי יושבת הראש ובמיוחד לחברת הכנסת רחל עזריה, במיוחד על ציר הזמן הזה, שבין החגים, את בכל אופן מקיימת דיון בנושא כל כך חשוב, שאולי באמת הוא גם משתקף ובולט בתקופות האלה.

אורי מקלב: כשאין הלימה בין החופש לבין העבודה של האמהות, אנחנו מיד מרגישים את זה חזק וזה צף ועולה, אבל אנחנו לא צריכים להגיע דווקא לתקופות האלה.

אורי מקלב: כל השנה אנחנו רואים שבנושא המסגרות המשלימות, מבחינתי זה מסגרת משלימה של הצהרונים, יש התדרדרות.

אורי מקלב: לא רק שאין התקדמות מאז דו"ח המבקר, יש התדרדרות ולא צריך להוכיח את זה, אלא מספיק שיש, כפי שאמרה חברת הכנסת רחל עזריה - את ציינת את זה, מספיק שיש גידול לא קטן בדרישה לצהרונים, כבר אנחנו נמצאים בהידרדרות, בגלל שאז הפיקוח שהיה הוא לא מספק.

אורי מקלב: יש חוסר מתמיד ויש שגשוג של הצהרונים הפרטיים שממש לא נותנים והם בכלל לא נמצאים בלופ שלנו ובמעקב שלנו.

אורי מקלב: אבל מעבר לזה ההרגשה שחצר האחורית היום של מערכת החינוך, החצר האחורית ממש בכל נושא שהוא, הוא המסגרות המשלימות.

אורי מקלב: באמת לא צריך להוסיף ולהכביר במילים, מה המשמעות של המסגרת המשלימה והמסגרת הנוספת של צהרון.

אורי מקלב: זה בעצם המשך ואי אפשר להפריד בין הדברים.

אורי מקלב: בשונה מהחלק הלימודי או החלק הבסיסי, שאז זה שעות הצהריים, שאנחנו יודעים, גם אם זה לא, אז יש איזה שבלונה, יש איזה משהו מסודר, שם זה הפקר.

אורי מקלב: מכאן ואילך זה הפקר.

אורי מקלב: כל אחד עושה מה שהוא רוצה, כל מסגרת, כל רשות.

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים.

אורי מקלב: אין שפה אחת לכולם.

אורי מקלב: כל אחד מדבר בשפה אחרת והחוסר הגדול הוא במיוחד חוסר השקט הנפשי שיש לאימהות שצריכות ללכת לעבוד וזה הדבר הבסיסי.

אורי מקלב: המסגרת היא באמת המדרבן והיא שנותנת את הכוח להמשיך לעבוד, ואנחנו יודעים היום שהיום כשאישה יוצאת לעבודה, גם כשהיא אחרי לידה - - -

<ירון עמוס לוי: גם גבר, דרך אגב, לא רק אישה.

<ירון עמוס לוי: גם אנחנו.

אורי מקלב: מאה אחוז, גם אנחנו, זה אותו דבר.

אורי מקלב: זה משפיע.

אורי מקלב: זה לא רק אישה.

אורי מקלב: אני רק אומר, אנחנו נמצאים על בסיס של אמהות שעובדות.

אורי מקלב: זה אותו דבר יכול להיות ש - - -

רחל עזריה: אורי, אני יכולה לומר שנייה משהו?

אורי מקלב: כן.

רחל עזריה: כשהתחילו את הצהרונים דיברו על זה כפתרון לאמהות עובדות, כי כאילו היו מעט, אבל היום זה פשוט פתרון להורים עובדים, כי כל האמהות עובדות.

אורי מקלב: אנחנו מדברים בלשון זכר, לשון נקבה, אותו דבר, אמהות, אבות.

אורי מקלב: אני גם רוצה להגיד גם שכשיש אמהות אז זה משפיע על כל הבית, זה מפריע לעבודה.

אורי מקלב: אין את השקט הנפשי הזה שלוקחים ממנה, את הביטחון של יכולת העבודה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לדעת, זה לא אקסטרות.

אורי מקלב: זה הדבר הבסיסי.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים עכשיו על איזה חוגי העשרה והחוגים שאנחנו רוצים אנחנו נותנים, לא רוצים לא נותנים, זה מאד חשוב.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על הדבר שהוא היום הדבר הבסיסי שנמצא במערכת התעסוקה של מדינת ישראל, במסגרת הכללית של העבודה.

אורי מקלב: ולא בכדי כל המחאה החברתית שהייתה, בסופו של דבר לאן ניקזו?

אורי מקלב: דו"ח טרכטנברג דיבר בהרבה נושאים, אבל איפה הממשלה שמה את התקציב שלה, בנושא הזה.

<קריאה: בגיל הרך

אורי מקלב: זיהו המומחים, כל אלה שעובדים, שזאת הבעיה ושילמנו על זה גם יקר.

אורי מקלב: כלל הציבור.

אורי מקלב: בעקבות זה עלה מס ערך מוסף עוד.

אורי מקלב: נכון, אמרו הכל שווה.

אורי מקלב: ידעו ששם נמצאת המחאה וזה היה סתם, בגלל שזה היה הדבר הכי כואב.

אורי מקלב: אם עשו את זה בשכל או לא, אמרה חברת הכנסת עזריה משהו נכון, הלכו ונתנו לכולם.

אורי מקלב: לא נתנו למי שצריך או למי שלא צריך, תוספת תקציבית, לא עשו את זה, הגדילו לכולם, לא עשו את זה דיפרנציאלי בעניין הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, מה שאני עוד רוצה להוסיף על הכל, מה שמתברר, ואני אומר לכם סודות מתוך מה שנעשה עכשיו בגיבוש התקציב, מתברר שהמחירים ששילמו דווקא במקומות הסוציו-אקונומיים הנמוכים, שזה מ-1 עד 4 או מ-1 עד 3, איך שתקראו לזה, ששילמו היום 30-40 שקלים, עומדים להעלות את זה ל-100 שקלים.

<ישראל אליסף: כי קיצצו 20% בתקציב.

אורי מקלב: עוד לפני קיצצו, יש כאן קיצוץ מרצון.

אורי מקלב: בעצם המשרדים מחליטים על הכסף שלהם והם החליטו שזה פחות חשוב, לא נורא.

אורי מקלב: אנחנו ניתן את זה, לא נורא.

רחל עזריה: משרד החינוך.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: דיברת על כך וזה באמת נכון, שאין סקטור שלא נפגע.

אורי מקלב: גם אדם שיש לו שכר גבוה גם הוא משלם הרבה, בלי שום פרופורציה, שלפעמים גם אם לא נמצאים באזורים, זה כמעט גורם לכך שיש חוסר כדאיות לאישה ללכת לעבוד, לא רק לדרבן.

אורי מקלב: אם עושים את החשבון מה היא משלמת לחינוך, רואים את הדבר הזה והיום אישה אומרת אני הולכת איך שלא יהיה, בגלל שזה החברה, בגלל שאני צריכה את זה לעצמי, אני צריכה את זה בשביל הילדים.

אורי מקלב: אבל באופן מעשי, כל מה שנעשה, כל הכדאיות והדרבון, אנחנו בעצם השלנו.

אורי מקלב: אין היום כדאיות ודרבון ובזה אני מסכם.

אורי מקלב: לכן על כל הנושאים שאת דיברת וזה באמת מאד מאד חשוב, אני גם מוסיף את החלק הזה, שגם בצהרונים או בצילה או בכל התכניות שנמצאות בסוציו-אקונומי נמוך, אנחנו גם היום עומדים בפני מכה קשה מאד שההורים אמורים לקבל.

אורי מקלב: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני אתן את רשות הדיבור ליצחק מנחם.

קארין אלהרר: אני מבינה שלכם יש איזה שהוא ניסיון בהפעלת צהרונים, אפילו לא כל כך יקרים.

קארין אלהרר: אז רק באמת בכמה נקודות.

קארין אלהרר: תציג את עצמך.

<יצחק מנחם: שמי יצחק מנחם, אני מייצג פה עמותה שההורים הקימו, בשם האקדמיה לתלמיד.

<יצחק מנחם: זו עמותה שמתמחה בחינוך בלתי פורמאלי בישראל.

<יצחק מנחם: אנחנו התאגדנו לאחר הסיפור הזה של המחירים וגייסנו את טובי המומחים בנושא הכלכלי וגם גייסנו אנשי הייטק, שבנו לנו מערכת טכנולוגית ואנחנו הגענו למספרים אחרים לגמרי.

<קריאה: איפה?

רחל עזריה: בגדרה.

קארין אלהרר: מה המספרים?

קארין אלהרר: קודם כל איפה אתם ומה המספרים שהגעתם אליהם.

<יצחק מנחם: עשינו את הניסיון בגדרה וזה פעל יוצא מן הכלל, כולל רמת תכנים מאד גבוהה.

<קטי שגיא: הצהרונים מפוקחים על ידי משרד הכלכלה?

<יצחק מנחם: לא.

קארין אלהרר: לא, הם פרטיים.

קארין אלהרר: אוקיי, מה המספרים שאליהם הגעתם?

<יצחק מנחם: אנחנו לא קוראים לזה צהרון, אנחנו קוראים לזה תכנית אקדמיה תלמיד, שהיא בעצם מייצרת לימודים עד השעה 16:00, המשך לימודים בתוך בתי הספר.

<יצחק מנחם: חשוב שזה יהיה מוגדר, בתוך בתי הספר.

<יצחק מנחם: את המודל הזה אפשר לקיים גם בגנים באותה צורה, כאשר העלות מגיעה ל-375 שקלים, ללא מזון, לפני המזון.

<יצחק מנחם: כאשר אנחנו מכניסים את המזון אנחנו מגיעים לסך של 600 שקלים.

רחל עזריה: בדיוק, זה הסכום.

רחל עזריה: אגב, בכל המחקרים מגיעים ל-600-650 שקלים, זה מה שאמור להיות.

אורי מקלב: זה המחיר.

<יצחק מנחם: זה צריך להיות הסכום.

<יצחק מנחם: אני חושב שמה שנעשה פה לאורך הגרף שעולה בנושא הצהרונים, זה בעצם המונופול שיש לחברת המתנ"סים ויש לחברות המסחריות של הרשויות המקומיות, כולל העמותות, שבעצם אי אפשר להיכנס לבתי הספר.

<יצחק מנחם: בתי הספר הם בבעלות משרד החינוך.

<יצחק מנחם: אני שמעתי פה שזה בבעלות הרשות המקומית.

<יצחק מנחם: עד כמה שאני יודע, הגנים ובתי הספר הם בבעלות משרד החינוך.

<קריאה: הם בבעלות הרשות המקומית.

<יצחק מנחם: אוקיי.

<יצחק מנחם: אז אני חושב שצריך לפתוח את זה.

קארין אלהרר: מה עושים עם יתרות הכסף?

קארין אלהרר: היום יש רשויות שמבקשות גם 1,500 שקלים, מה עושים עם יתרות הכסף?

<קריאה: אחלה תקציב עירוני, מה?

רחל עזריה: זה ים כסף.

<קריאה: יום העצמאות.

<יצחק מנחם: רק רגע.

<יצחק מנחם: זה לדעתי כסף לא צבוע שאפשר לעשות איתו מה שרוצים.

<יצחק מנחם: אנחנו רואים בדיוק את ההבדלים.

<יצחק מנחם: ישבו אצלנו הכלכלנים הכי טובים בארץ, אני יכול להבטיח לכם, ואני בצד המעשי.

<יצחק מנחם: המדינה יכולה לסבסד, אבל היא תצטרך לסבסד הרבה פחות אם אנחנו ננהל נכון את הדברים.

קארין אלהרר: אוקיי, יצחק, אני מבקשת אם תוכל להעביר את התחשיב הכלכלי לוועדה ואנחנו נרצה לשמוע גם מהרשויות המקומיות מה התחשיב שלהן.

קארין אלהרר: לפני כן, ירון לוי, גם אתה מעורב בעמותת הורים.

<ירון עמוס לוי: כן.

<ירון עמוס לוי: ירון לוי מבת ים.

<ירון עמוס לוי: אני חלק מהמטה הארצי של המאבק.

<ירון עמוס לוי: בהמשך לדברים של יצחק, אני חושב שלפני שננסה להוזיל את זה דרך סיוע של הממשלה, אנחנו יכולים כבר להוזיל את זה אם אנחנו משלמים בבת ים 930 שקלים ולפי התחשיבים שלכם ושלכם בוועדה העלות היא 600 שקלים, אז זה כבר 330 שקלים לצורך העניין בבת ים וכמובן עוד מאות שקלים בערים אחרות.

<ירון עמוס לוי: אחת הבעיות שלא העלינו כאן, זה שבתחילת שנה מזרזים אותנו להירשם למתנ"ס דרך המתנ"ס ובמידה ולא נרשם לא נפתח את הצהרון.

<ירון עמוס לוי: אנחנו לא מדברים בכלל על המחיר.

<ירון עמוס לוי: תנו לנו קודם כל את הצהרון.

<ירון עמוס לוי: ודבר נוסף זה הפיקוח על הצוות ועל התכנים.

<ירון עמוס לוי: אני במקרה הגעתי מוקדם באחד מן הימים להוציא את הילדים וראיתי בת שירות.

<ירון עמוס לוי: יש 35 ילדים בגן, בת שירות אחת.

<ירון עמוס לוי: איך היא משתלטת?

<ירון עמוס לוי: השאלה אם שניים או שלושה אנשים יכולים להשתלט על פערי גילאים.

<ירון עמוס לוי: אני מדבר גם על הילד שלי שהוא בן 3 והילדה הגדולה בת 6 והם באותו צהרון.

<ירון עמוס לוי: האם זה אותם תכנים שהם צריכים ללמוד?

רחל עזריה: מה?

רחל עזריה: זה לא אמור לקרות.

<יצחק מנחם: חמור מאד.

<ירון עמוס לוי: זה חמור מאד.

<ירון עמוס לוי: אז קוראים לזה צהרון רב גילאי.

<ירון עמוס לוי: יש כל מיני גילאים שם.

<קריאה: בייבי סיטר רב גילאי.

<קריאה: יש את זה גם בגנים בבוקר.

<ירון עמוס לוי: זה אותו גן, אני מדבר על אותו גן.

רחל עזריה: אין דבר כזה.

קארין אלהרר: לא, זה הגזמה.

<ירון עמוס לוי: יש את זה בבת ים.

קארין אלהרר: תנו לו לסיים.

<ירון עמוס לוי: אני אסיים.

<ירון עמוס לוי: אם כבר העליתם את נושא הגנים - - -

<קריאה: שלוש-שש.

קארין אלהרר: רק שנייה, אני מבקשת לתת לו לסיים.

<ירון עמוס לוי: זה לא - - - אני מדבר נקודתית.

<ירון עמוס לוי: הפער של גילאים נמצא גם במסגרת החינוכית של הגן.

<ירון עמוס לוי: הם ממשיכים - - -

אורי מקלב: אצל יצחק מנחם אין בת שירות שעושה את זה.

אורי מקלב: שם משלמים כסף מלא.

<ירון עמוס לוי: לא, לא, אני לא מדבר על בת השירות, אני מדבר על הפער של הגילאים.

אורי מקלב: בת שירות זה גם בלי כסף.

אורי מקלב: זה גם ללא עלות.

<ירון עמוס לוי: על הפער של הגילאים.

<ירון עמוס לוי: הבן שלי אביתר הוא בן שנתיים ותשעה חודשים, אריאל עוד מעט בת 6 והם סמוכים אחת לשנייה.

קארין אלהרר: טוב.

<ירון עמוס לוי: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: עורכת הדין שושי סומך, המועצה לשלום הילד.

קארין אלהרר: אתם גם הייתם מעורבים, עדיין מעורבים בהצעת החוק בפיקוח.

קארין אלהרר: מה התובנות שלך בעניין?

<שושי סומך: טוב, ההצעה הזאת לא נולדה עכשיו וגם לא אחרי דו"ח המבקר, לצערנו - - -

קארין אלהרר: מן הסתם.

<שושי סומך: אלא כבר שנים שאנחנו מתעסקים עם הנושא.

<שושי סומך: אני יכולה להגיד שכבר השנה, בחודש וחצי של לימודים מאז שנפתחה השנה הגיעו אלינו פניות כמעט בכל הנושאים שעלו פה ועוד.

<שושי סומך: אם זה צפיפות, אם זה מעברים רגליים, כשהצהרון לא מספיק בגיל שלו והולכים מרחקים בצורה לא בטיחותית; ובעיקר הדבר שהכי מטריד מבחינתנו זה התנהגות לא מקצועית של אנשי צוות.

<שושי סומך: כשאין פיקוח הדברים מתנקזים לדברים לא טובים ואפילו במקומות כאלה לא תמיד לנו יש כתובת למי לפנות.

<שושי סומך: זאת אומרת אם נניח מדובר עוד בעמותות מוכרות או דברים מוכרים, עוד ניחא, אני יכולה להגיד, למרות שגם זה מצב לא טוב, אבל כשאנחנו במצב של צהרון שמי יודע מה ומי הוא ועדיין הוא יכול לפעול בתוך המבנה של המסגרת.

<שושי סומך: לכן בעצם הצעת החוק רוצה לקבוע דבר ראשון שצהרון הוא מסגרת חינוכית.

<שושי סומך: חברת הכנסת עזריה דיברה על הגדרת צהרון בחוק, אני לא יודעת מה הייתה ההגדרה שנקבעה, אבל - - -

רחל עזריה: עשינו לפי מה שיש במשרד הכלכלה.

<שושי סומך: אוקיי, אז קודם כל מבחינתנו שזה לא רק בייבי סיטר.

<שושי סומך: זאת אומרת שהמסגרת אמורה להיות מסגרת חינוכית לילדים, לא רק פתרון השגחה, אלא משהו מעבר לזה, ולכן סמכות הפיקוח תצטרך להיות גם לשר החינוך מבחינתנו.

<שושי סומך: תהיה זו דוגמא להתחלה שגם היא לא מושלמת, אבל בגדול כשיהיה בעל בית אחד לכל הסיפור הזה, יהיה לנו הרבה יותר פשוט.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני חושבת שמי שהרים תקשורתית את המאבק וגם באמת מלווה אותו, כך אני עוקבת, זה תכנית חיסכון.

קארין אלהרר: נמצאת איתנו קרן מרציאנו.

קארין אלהרר: אני מניחה שגם אליכם מגיעות אלפי פניות.

<קרן מרציאנו: נכון.

קארין אלהרר: נשמח לתובנות שלכם.

<קרן מרציאנו: כן, אז קודם כל תודה לך, קארין, על הישיבה הזאת.

<קרן מרציאנו: תודה על ההזדמנות לדבר.

<קרן מרציאנו: זה לא משהו שאני רגילה אליו בדרך כלל בפורומים האלה, ולחברי הכנסת שכיבדו אותנו כאן בנוכחותם, כי יש הרבה יותר חברים בוועדה, אבל אנחנו רואים כאן - - -

קארין אלהרר: והם דרך אגב לא חברי ועדה, אז - - -

<קרן מרציאנו: כן, אז על אחת כמה וכמה ועוד ביום של גשר, אז זה ראוי לציון.

<קרן מרציאנו: אני רוצה לציין ברשותכם כמה נקודות.

<קרן מרציאנו: אני אציין בקצרה, ממה שאנחנו הספקנו לפרסם ולתחקר בתכנית חיסכון.

<קרן מרציאנו: כמו שאמרנו כאן, השוק הזה פרוץ לגמרי.

<קרן מרציאנו: זה או עיריות מפעילות, או עמותת, או חברת המתנ"סים או חברות פרטיות ואנחנו לא הצלחנו להגיע, בשום שלב שאנחנו בדקנו, למבנה ההוצאות של הצהרונים.

<קרן מרציאנו: באנו בדרישה מאד פשוטה בכל הארץ – חברים, תראו לנו מה התקורות.

<קרן מרציאנו: מה ההוצאות שיש לכם.

<קרן מרציאנו: בשום מקום לא הצלחנו להגיע לשקיפות ואנחנו יודעים ששקיפות בסופו של דבר מביאה להוזלת ולהורדת מחירים.

<קרן מרציאנו: לא הצלחנו להגיע למבנה ההוצאות.

<קרן מרציאנו: ערכנו בשיתוף חברת הכנסת עזריה חישוב.

<קרן מרציאנו: היינו מאד מאד נדיבים בחישוב שלנו.

<קרן מרציאנו: היינו ברף העליון של כל אחת מההוצאות שאנחנו חושבים שלא ההוצאות של הצהרון.

<קרן מרציאנו: הגענו ל-650 שקלים בחודש.

<קרן מרציאנו: אם ההוצאה הממוצעת עומדת על בין 900 ל-1,100 שקלים, איך אנחנו הגענו ל-650 שקלים, איך החברים בגדרה, עם טובי האנשים והכלכלנים שהם התייעצו איתם, הגיעו ל-600 שקלים כולל הזנה.

<קרן מרציאנו: זאת אומרת שמישהו כאן גוזר קופון ולוקח את עמלת התיווך הזאת באמצע וזה צריך להיפסק.

<קרן מרציאנו: אגב, באחת העיריות הצלחנו להגיע לדו"ח.

<קרן מרציאנו: דו"ח מאד עמום ולא ברור, שהציג רק הוצאות מול הכנסות.

<קרן מרציאנו: בעירייה הזאת יש שלושה מיליון שקלים רווח מהצהרונים.

<קרן מרציאנו: אתם יודעים מה הם אמרו לנו בתגובה?

<קרן מרציאנו: אנחנו לא משתמשים ברווח הזה לעצמנו, אנחנו מפנים אותו לפעילויות קהילתיות אחרות.

<קרן מרציאנו: חשובות ככל שיהיו הפעילויות הקהילתיות האחרות, למה הצהרונים ולמה ההורים צריכים לסבסד את העניין הזה של הצהרונים?

<קרן מרציאנו: לעניין הזה לא הגענו לתשובה ואני חושבת, חברי הכנסת כאן, שהדבר הראשון, הצעד הראשון שצריך להיות הוא לחייב את כל מפעילי הצהרונים בדו"ח שנתי ברור ומפורט להורים – מה הן ההוצאות ומה הן ההכנסות.

<קרן מרציאנו: כך נראה בדיוק מה שולי הרווח.

<קרן מרציאנו: זה עניין אחד.

<קרן מרציאנו: עניין שני, כמי שיש לה ניסיון רב בסיקור העניין הכלכלי, יש כאן נציג מהאוצר, אגב?

קארין אלהרר: בוודאי.

רחל עזריה: כן, כן, שם.

קארין אלהרר: הם בדרך קבע מתחבאים מאחורה.

רחל עזריה: למה?

רחל עזריה: הם בסדר.

רחל עזריה: לא, לא, הם בעדנו.

קארין אלהרר: לא, הם מדהימים והם לגמרי בעדנו ואני מאד מחבבת אותם.

<קרן מרציאנו: אז תראו, כל פעם שאני מדברת עם אנשי האוצר, הרי דו"ח ועדת טרכטנברג קבע שגם עם סבסוד חלקי של המדינה, נגיע להוצאה שנתית של יותר מ-2 מיליארד ו-350 מיליון בשנה, וזה הרבה מאד כסף ובאוצר אומרים אין את הכסף הזה.

<קרן מרציאנו: אז קודם כל אני חושבת, כפי שאמרתי קודם, שרק בעזרת שקיפות אפשר בשקט להוריד את המחיר ב-20%-30%, לו רק הכל יהיה שקוף וברור.

<קרן מרציאנו: אבל בעניין השני, יש כאן שני היבטי מקרו, שאני חושבת שצריך לשים אליהם לב.

<קרן מרציאנו: העניין הראשון זה תעסוקת נשים.

<קרן מרציאנו: נכון, רחל עזריה, שאנחנו כל הזמן רוצים להגיד שזאת תעסוקת הורים, אבל בסופו של דבר אנחנו יודעים על מי נופל הנטל העודף הזה.

<קרן מרציאנו: ואנחנו לא רק רוצים לשפר את אחוזי התעסוקה בין נשים, אנחנו גם רוצים לטייב את אחוזי התעסוקה הזאת.

<קרן מרציאנו: שהנשים תוכלנה לעבוד.

<קרן מרציאנו: הרי כל הזמן אומרים לנו – למה נשים מרוויחות פחות מגברים?

<קרן מרציאנו: כי הן נשארות פחות שעות נוספות.

<קרן מרציאנו: למה הן פחות מקודמות?

<קרן מרציאנו: כי יש להן פחות זמן להיות בעבודה כל יום.

<קרן מרציאנו: אז בואו נאפשר לנשים האלה צהרונים ונאפשר לנשים האלה להתקדם.

<קרן מרציאנו: זה עניין אחד.

<קרן מרציאנו: ועניין שני, כשאומרים לנו כל הזמן שאחורי הצמיחה במשק לא מגיעים למימוש הפוטנציאל שלהם, כן, אנחנו יכולים להגדיל את ההכנסה הפנויה.

<קרן מרציאנו: תחשבו לעצמכם מה זה יכול לעשות למשפחה ממוצעת ממעמד הביניים, עם עוד 2,000 שקלים נטו בחודש, נגיד רק שני ילדים נמצאים בצהרון.

<קרן מרציאנו: עזבו את יוקר המחייה, עזבו את המחויבות החברתית של המדינה.

<קרן מרציאנו: תחשבו בהיבט הכי כלכלי והכי צר – עוד 2,000 שקלים נטו בחודש למשפחה, מה זה יעשה לפעילות במשק.

<קרן מרציאנו: ועניין אחרון, עניין תקשורתי.

<קרן מרציאנו: אנחנו, בתכנית חיסכון, חרטנו על דגלנו את המאבק הזה, ואני יכולה להבטיח כאן לכולם שאנחנו נמשיך במאבק הזה, עם כל הכלים הצנועים והלא צנועים שעומדים לרשותנו, עד שיהיה פתרון בעניין הזה.

קארין אלהרר: מעולה.

רחל עזריה: כל הכבוד.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: יניב שחר, גני תקווה.

קארין אלהרר: שלום, אהלן.

<יניר שחר: שלום.

<יניר שחר: קודם כל אני רוצה להודות לך קארין, על הישיבה החשובה הזאת, באמת בזמן שאתם בפגרה.

קארין אלהרר: זיכיתם אותי בישיבה חשובה.

<יניר שחר: אני גר בגני תקווה.

<יניר שחר: גני תקווה היא בין המקומות היקרים ביותר בארץ, אני חושב – 1,290 שקלים לצהרון בבית ספר - - -

קארין אלהרר: וואו.

<יניר שחר: 1,235 שקלים לצהרון בגני הילדים.

<יניר שחר: השנה הרשות גם פתחה מסגרת של יום לימודים ארוך, שנותנת שני חוגים ביום בעלות מטורפת של 1,500 שקלים ביום.

<יניר שחר: תחשבו, הורה שיש לו שני ילדים, אין לו כמעט סיכוי להכניס את הילדים לתכנית הזאת.

<יניר שחר: הרבה הורים רצו להיכנס ולא הצליחו להיכנס לתכנית הזאת.

<יניר שחר: ומנגד, יש את האקדמיה לתלמיד של יצחק, שזה בדיוק אותו דבר.

<יניר שחר: אי אפשר לקרוא לזה צהרון.

<יניר שחר: זה יום לימודים ארוך.

<יניר שחר: הם נותנים שני חוגים ביום.

<יניר שחר: אני גם כן עוזר לעמותה הזאת בייעוץ.

<יניר שחר: שני חוגים ביום, לא בשבוע.

רחל עזריה: ביום, ביום.

<יניר שחר: כל יום חוגים, דרמה, קולנוע, כתיבה יוצרת, אנגלית, כל מיני חוגים שמקבלים פעמיים ביום בעלויות של בין 375 שקלים ללא הזנה, לילדים שרוצים להביא אוכל מהבית, עד 600-650 שקלים כולל הזנה.

<יניר שחר: עכשיו אני שואל – אצלנו, 1,500 שקלים, בגדרה אותו דבר.

<יניר שחר: 650-700 שקלים?

<יניר שחר: לאן הולך הכסף?

<יניר שחר: יש פה מאות שקלים.

<יניר שחר: תכפילו אצלנו מאות ילדים בתכנית הזאת שיכלו להירשם, 250,000 ילדים במדינה, כל אחד משלם קופון של 300 שקלים, 400 שקלים, 500 שקלים, 700 שקלים בחודש, מיליארדים של שקלים, לאן הם הולכים.

<יניר שחר: והשאלה היא למה זה קורה וזה קורה משתי סיבות.

<יניר שחר: אחת, כמו שאמרו פה, יש פה בעצם מונופול של המתנ"סים, המונופול של החברות לפיתוח, החברות הכלכליות של הרשויות.

<יניר שחר: בעצם אני בגני תקווה, אם אני בא ואומר אני רוצה להפעיל את התכנית של גדרה, אני אומר תנו לי את בית הספר, תנו לי שתי כיתות לעשות את זה, אין סיכוי שאני אקבל את זה.

<יניר שחר: לפני שלוש שנים ניסינו, אמרו לי תשכח מזה.

<יניר שחר: אף אחד לא נכנס לבית הספר.

<יניר שחר: זה בית ספר שלנו.

<יניר שחר: אנחנו מחליטים מי ינהל שם את הצהרונים ותכלס, אף צהרון פרטי לא יכול להיכנס למוסדות החינוך.

אורי מקלב: איפה העמותה מפעילה את האקדמיה הזאת?

<יניר שחר: במוסדות החינוך.

<יניר שחר: יש שם שיתוף פעולה עם הרשות.

<יצחק מנחם: האקדמיה לתלמיד - קידום החינוך הבלתי פורמאלי בישראל.

אורי מקלב: והרשות נותנת לכם את המבנים החינוכיים?

רחל עזריה: בגדרה.

<יניר שחר: דרך אגב, גם משלמים כסף לבית הספר על השימוש, אבל יש הרבה מקומות שהרשות אומרת אף אחד לא נכנס, אני מפעילה את התכנית בעצמי ובעצם פה מתחילה הבעיה וכאן הממשלה חייבת לתת שני דברים, שאני רואה אותם.

<יניר שחר: אחד, כמו שאמרה חברת הכנסת רחל עזריה – פיקוח.

<יניר שחר: וזה לא רק פיקוח ברמת התכנים, שחשוב מאד איזה תכנים מועברים וברמת המחירים כמה משלמים, אלא גם ברמת מי מועסק.

<יניר שחר: תקשיבו, אצלנו צוחקים על זה ובהרבה מקומות שדיברתי עם החברה בארצית, בן אדם רוצה לעבוד בתור מפעיל בצהרון, בתור מישהי ששומרת על ילדים.

קארין אלהרר: תבוא.

<יניר שחר: לצורך העניין – יש לך דופק?

<יניר שחר: התקבלת.

<יניר שחר: אין שום רקע שצריך לעמוד בו, אין איזו שהיא תעודה.

<יניר שחר: כלום.

<יניר שחר: רוצים מקסימום תעודת יושר, לראות שלא, וזה מה שקורה.

<קריאה: גם את זה לא מבקשים.

קארין אלהרר: זה אסור .

<יניר שחר: יש מקומות שמקסימות מבקשים תעודת יושר.

<יניר שחר: ודבר שני, לדעתי חייבים לכפות על הרשויות להכניס יותר ממפעיל אחד למוסדות החינוך.

<יניר שחר: כי בעצם, ברגע שלרשות יש מונופול, היא לא נותנת לאף אחד להיכנס, היא קובעת את המחירים.

קארין אלהרר: ברור.

<יניר שחר: ויש צהרונים פרטיים, אבל איזה הורה רוצה שהילד שלו ייסע באוטובוס או בהסעה לאיזה שהוא מקום.

<יניר שחר: הרבה הורים לא רוצים בכלל להיכנס לסכנות האלה ומפחדים מזה.

<יניר שחר: חייבים, אולי לפי גודל הרשות, לפי כמות הילדים, להכניס שניים, שלושה, ארבעה, חמישה, לחייב את הרשויות להכניס יותר ממפעיל אחד.

<יניר שחר: בעצם התחרות הזאת שיש שני מפעילים בבית הספר, היא בעצם תוריד את המחירים וזה מעבר לפיקוח שחייב להיות.

<יניר שחר: וכמו שאמרה קרן מרציאנו: שקיפות.

<יניר שחר: חייבת להיות שקיפות.

<יניר שחר: אנחנו בגני תקווה פנינו לרשות ורצינו לדעת כמה כסף – 1,500 שקלים.

<יניר שחר: כמה נכנס?

<יניר שחר: כמה יוצא?

<יניר שחר: אומרים לנו זה סוד מסחרי של החברה שמפעילה את זה.

קארין אלהרר: סוד מסחרי.

קארין אלהרר: לא פחות.

<יניר שחר: כן.

<יניר שחר: תתנו לנו מבנה עלויות, כמה אתם מכניסים, כמה עולה לכם?

<יניר שחר: כמה אתם משלמים למפעילים, כמה אתם משלמים לחברה שמפעילה.

<יניר שחר: פשוט מאד יש עמימות מוחלטת.

<יניר שחר: לא נותנים לנו שום מידע.

<יניר שחר: הצלחנו איך שהוא לגרד שאת העלויות של האוכל, שזה אני לא זוכר כמה, 12-14 שקלים ביום - - -

רחל עזריה: 11-13 שקלים.

<יניר שחר: תקשיבו, חייבים שהממשלה תיכנס פה לעניינים, אחרת אני לא רואה איך המצב הזה משתנה.

קארין אלהרר: אוקי, תודה.

קארין אלהרר: ורדה לוי, מנכ"לית רשת קהילה ופנאי, חולון.

קארין אלהרר: את מפעילה צהרון?

<ורדה לוי: אנחנו מפעילים צהרונים.

<ורדה לוי: יחד עם זה אני רוצה לומר שני דברים.

<ורדה לוי: אחד, אנחנו ברשת התייחסנו בצורה חמורה ורצינית מאד לדו"ח מבקר המדינה שיצא.

<ורדה לוי: זה היה על התפר כשנכנסתי לתפקיד.

<ורדה לוי: באמת יש מכרז על ההזנה, שעשינו מכרז כדת וכדין.

קארין אלהרר: רגע, בואי נתחיל מההתחלה.

קארין אלהרר: סוף סוף אני מדברת עם בן אדם שעושה את זה.

קארין אלהרר: אז נתחיל - - -

<ורדה לוי: אני אגיע לזה.

קארין אלהרר: רגע, אני רוצה, ברשותך כמה שאלות ואז דיבור חופשי ככל שתרצי.

קארין אלהרר: כמה אתם גובים על - - -

<ורדה לוי: אנחנו הורדנו את המחירים.

<ורדה לוי: מדו"ח המבקר לקחנו - - -

קארין אלהרר: כמה היום בשקלים?

<ורדה לוי: 980.

קארין אלהרר: איך הגעתם לתחשיב הזה?

רחל עזריה: רגע, שנייה, וכמה היה קודם?

<ורדה לוי: היה 1,055 שקלים.

<ורדה לוי: הורדנו - - - יש לנו דיונים גם עם מוסדות החינוך בחולון על העסקת הסייעות של הבוקר, שאני חושבת שזו תהיה איזו שהיא הטבה משמעותית מאד גם לעובדות, שיוכלו להרוויח יותר וגם להורים, שזה יוריד עלויות.

<ורדה לוי: אנחנו מנסים לקדם דיון מאד רציני בנושא הזה, אבל אני - - -

קארין אלהרר: אתם משתמשים בפסיליטיס בבתי הספר ובגנים?

<ורדה לוי: בבתי הספר ובגנים.

קארין אלהרר: וכמה ילדים יש לכם בצהרונים?

<ורדה לוי: זה מה שרציתי להגיד גם לקרן.

<ורדה לוי: אני ראיתי את הכתבה שלך.

<ורדה לוי: תראו, חברים, זה מאד משתנה ממקום למקום, מכיוון שרוב המסגרות אצלנו, ודרך אגב, כל המסגרות אצלנו, כל הצהרונים, שהם 150 וכמה מסגרות, הם תחת הפיקוח של התמ"ת – כולם.

<ורדה לוי: בנוסף לזה יש הרבה מאד הנחות להורים שלא יכולים ועומדים בקריטריונים הרבה יותר מקלים מקריטריונים של רווחה וכו'.

<ורדה לוי: גם יש ועדה שבעקבות דו"ח מבקר המדינה החלטנו עליה, שזה מינהל החינוך והרווחה בפיקוח משותף של כולנו, כי אנחנו רואים בילד רצף חינוכי גם אחר הצהריים ויש תכניות משלימות.

<ורדה לוי: אין תכניות נקודתיות רק לצהרונים, אלא כהמשך למה שהם עושים בבוקר, גם עם הגננות.

<ורדה לוי: אני רק רוצה לומר שחלק גדול מן הדברים נופלים באמת במקום של דרישות של הורים לפתוח יותר מרחב של צהרונים לפחות ילדים.

<ורדה לוי: יש לנו הרבה מאד מסגרות של 16 ילדים ו-15 ילדים, כי אין ברירה, כי לפעמים זה האשכול ואת לא נתתי, ואפילו 8 ילדים.

<ורדה לוי: ראש הרשות מחייב אותנו לפתוח גם עם 8 ילדים, כשזה גן במקום בודד וכו'.

<ורדה לוי: דרך אגב, יש אפילו איזה סבסוד - - -

אורי מקלב: אולי אם תורידו מחירים יהיו יותר ילדים.

אורי מקלב: חשבתם על זה אולי?

<ורדה לוי: סליחה?

אורי מקלב: שאם תורידו מחירים יהיו יותר ילדים.

אורי מקלב: לפעמים המחסור והמספר המועט זה בגלל המחיר הגבוה.

<ורדה לוי: אז אני אומרת, אנחנו הורדנו מ-1,055 ל-980 ועדיין אנחנו חושבים על פתרונות, אבל - - -

אורי מקלב: ועדיין, עם שני ילדים זה חצי משכורות.

קארין אלהרר: דרך אגב, אתם מכירים את המודל נגיד שיצחק מנחם דיבר עליו?

רחל עזריה: וגם שעושים במשרד החינוך.

<ורדה לוי: אני לא כל כך מכירה אותו באופן אישי, אבל אני רוצה לומר שאת החוגים שהוא הציע יש גם אצלנו, כל יום חוגים.

<ורדה לוי: אין אצלנו יום אחד בלי חוגים.

רחל עזריה: בצהרון יש כל יום חוג?

<ורדה לוי: כל יום שניים.

רחל עזריה: טוב, אבל זה צהרון קצת אחר.

<ורדה לוי: ויש ועדה שלמה שמחייבת - - -

<קריאה: כמה הרשות מחייבת אתכם על המבנה?

קארין אלהרר: רגע, סליחה, אני שואלת את השאלות.

<ורדה לוי: הרשות מחייבת מחיר מאד מאד סמלי – 1,000 שקלים בשנה, ממש מחיר מאד מוזל.

<ורדה לוי: יש פה ועדה מאד רצינית שיושבת על התכנים וכו', ולא רק זה.

<ורדה לוי: יש התייחסות לילדי רווחה באופן ספציפי, לראות מה הם צריכים יותר, במידה והם לא עומדים בקריטריונים - - -

קארין אלהרר: גברת לוי, תוכלי לתת לנו את התחשיב, כי באמת, אני חייבת להודות שאחד הדברים שבאמת מטרידים, שזה נראה שכל אחד, גם אם זה מתוך ניסיון לתת יותר, בסוף ממה שאני שומעת, את הכי הרבה שאפשר לתת או בנסיבות הקיימות, אז נותנים וב-650 שקלים, ועדיין יש פער של קרוב ל-300 שקלים, שזה פער שהוא יחסית גדול, במיוחד כשאנחנו מדברים על יותר מילד אחד בצהרון.

קארין אלהרר: אני אשמח לדעת מה הפירוט.

קארין אלהרר: אני כבר מודיעה שאני מתכוונת לפנות דרך השלטון המקומי וגם לרשויות הספציפיות.

קארין אלהרר: אין כזה דבר שכל אחד זורק מספר.

קארין אלהרר: זאת אומרת בסוף, מתי שהוא צריך לתת דין וחשבון.

קארין אלהרר: התושבים זועקים כבר.

קארין אלהרר: אני חלילה לא אומרת מה בסדר או לא בסדר כרגע, אני פשוט רוצה להבין מה התחשיב.

<ורדה לוי: אני אתן לך את התחשיב, אבל לפני כן חשוב לי להגיד שבעקבות הדו"ח הזה קמה ועד השל הורים.

<ורדה לוי: הוועד העירוני שותף לכל ההחלטות שנעשות בצהרונים, כך שהוא מיודע גם למחירים, גם לפדגוגיה, גם לעניינים הלוגיסטיים שהם לא פשוטים, כי זה מעברים של גנים וכו'.

<ורדה לוי: התחשיבים הם שונים לגמרי כי יש לך ככה: אם אני אלך על פרמטרים, יש את שכר העובדות, שהן סייעות והן מפעילות וזה שכר שונה.

<ורדה לוי: אם מפעילה מקבלת 27 שקלים ו-28 שקלים, סליחה, סייעת - - -

קארין אלהרר: מפעילה זה מורה?

קארין אלהרר: מה זה התקן הזה?

<ורדה לוי: מפעילה זה דרגה, היא לפעמים גננת.

<ורדה לוי: ההסמכה שלי היא הרבה יותר מאותה סייעת, כך שהשכר שלה מן הסתם הרבה יותר גבוה.

<ורדה לוי: יש את הנושא של מחליפות - - -

<ישראל אליסף: מה השכר שלה?

<ורדה לוי: תלוי.

<ורדה לוי: יש כאלה אצלנו, אני יכולה להגיד לך מה אצלנו.

<ורדה לוי: זה מאד משנתה לפי ותק ושנים.

<ורדה לוי: יש 30 ויש 31 ויש 27 ויש 26 שקלים.

<ורדה לוי: זה לסייעות.

<ורדה לוי: המפעילות גם עד 35 ו-37 שקלים.

<ורדה לוי: כמובן שיש להן כל מיני הטבות נלוות, כמו למשל - - -

<קריאה: זה שכר מאד נמוך.

קארין אלהרר: חברים, היא עונה באמת ברצינות, אני מבקשת לשמוע אותה.

<ורדה לוי: דבר נוסף, יש לנו סכום לא מבוטל של בין 300,000 ל-250,000 שקלים בשנה, למחליפות, שזה לא מבוטל.

<ורדה לוי: לצערי הרב - - -

קארין אלהרר: כמה זה בחודש?

קארין אלהרר: בסוף זה מגולם חודשית.

<ורדה לוי: צריך לעשות חלוקה.

<ורדה לוי: זה מאד משתנה.

<ורדה לוי: זה נישה מאד בעייתית, המחליפות, מכיוון שמטבע הדברים הסייעות בגן חולות יותר, כי הן נדבקות מהילדים וכו'.

<ורדה לוי: חוגים – אתה נותן שניים-שלושה, כל יום יש שני חוגים לפחות.

<ורדה לוי: טיב החוגים הוא מאד שונה ממקום למקום.

<ורדה לוי: אני מאד שמחה לשמוע שהחוגים הם ברמה, כי גם אצלנו יש תיאטרון וכו' ויש דרישה של ההורים ובצדק.

רחל עזריה: כל יום שני חוגים?

<ורדה לוי: ועד ההורים אצלנו שותף מלא לקביעת החוגים, לפדגוגיה ולכל מה שלומדים.

<ורדה לוי: הזנה – ברגע שאני מחזיקה דיאטנית קבועה, לפי דרישת ההורים, שבודקת את כל נושא ההזנה – אם זה אוכל בריא ואם אני עובדת לפי חוזר מנכ"ל משרד החינוך ובצדק.

<ורדה לוי: יש פה הפעלת מעבדות.

<ורדה לוי: אחת לכמה זמן אנחנו שולחים למעבדות תקינות של האוכל.

<ורדה לוי: הווטרינר העירוני שכל יום האוכל עובר דרכו.

<ורדה לוי: ציוד.

<ורדה לוי: זה מאד תלוי.

<ורדה לוי: מה ההרכב של הציוד, האם זה ערכות בנויות, לא ערכות בנויות.

<ורדה לוי: מה החומר הפדגוגי ובעקבותיו צריך לעשות את הציוד.

<ורדה לוי: מספר הילדים במסגרת, כמו שאמרתי.

<ורדה לוי: אם יש לי כל כך הרבה מסגרות של 15 ואפילו 8 ו-10 ילדים, ואפשר לראות את זה.

קארין אלהרר: אני יכולה לשאול אם ההכנסות עולות על ההוצאות?

<ורדה לוי: ההכנסות עולות על ההוצאות אבל נשארת תקורה מאד מצומצמת.

<ורדה לוי: אנחנו באמת בחולון, בעקבות ההורדה של המחירים, זה כבר ניכר - - -

קארין אלהרר: ההורדה הייתה של 100 שקלים, בואו ניכנס לפרופורציה הראויה.

<ורדה לוי: כן, אבל היא משמעותית ואני מזמינה אותך לראות כמה הנחות יש ברשת – 600,000 שקלים בשנה הנחות.

<ורדה לוי: אני לא מדברת על תמ"ת, אני מדברת על הנחות לילדים ולהורים שלא עומדים כרגע בקריטריונים מחמירים.

קארין אלהרר: שמי קובע את הקריטריונים להנחה?

<ורדה לוי: ועדת הנחות בתוך הרשות, שאת יודעת, שהיא באה להקל על ההורים גם בהכנסה של 10,000 שקלים ו-12,000 שקלים, שלכאורה זה נשמע מאד מאד גבוה אבל זה עדיין לא גבוה.

<ורדה לוי: כמו שאמרו פה, ההוצאות היום להורים - - -

<קריאה: תלוי כמה ילדים.

<ורדה לוי: בדיוק.

<ורדה לוי: אז באמת אנחנו משתדלים.

<ורדה לוי: אני שוב אומרת, אנחנו נעשה עוד כמיטב יכולתנו לחשוב איך אנחנו יכולים עוד להוריד, כי אנחנו בהחלט רוצים לא להיות מותקפים כל הזמן, כי זה מאד לא נעים להיות מותקף כל הזמן.

<ורדה לוי: עכשיו, אני, כמנכ"ל רשת כזאת, יותר מאשמח ואפילו אהיה מוכנה להיות בוועדה כזאת, שתדחוף על פיקוח ועל מחירים קבועים.

<ורדה לוי: יותר מאשמח.

<ורדה לוי: זה יעשה לנו שקט, זה ייתן לנו אפשרות לפעול.

רחל עזריה: בדיוק.

קארין אלהרר: זה win win לכל הצדדים, אני חושבת.

<ורדה לוי: בדיוק.

<ורדה לוי: ולכן אני אומרת, אני מאד הייתי שמחה שלא נראה קטבים משני הכיוונים, אלא כולנו כאחד, כי גם אני כאשת חינוך רוצה שלכולם, לכל ילדי מדינת ישראל החינוך יהיה שווה בשווה, בעיקר כי אני אשת חינוך וחשוב לי; וגם כי באמת ההורים ירגישו נוח ואנחנו נרגיש נוח ולא נהיה מותקפים כל הזמן, כי באמת התחושה היא לא נעימה, ואני מבינה את ההורים.

<ורדה לוי: בהחלט מבינה את ההורים.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: כן, בבקשה.

רחל עזריה: אני רוצה להתייחס קצרות.

רחל עזריה: אגב, פנו אלי גם מעיריות אחרות ואמרו שזו דינאמיקה שחוזרת על עצמה.

רחל עזריה: ועד ההורים מבקש עוד חוג, עוד סייעת ומבקשים עוד הוצאות ובעצם, סליחה, אני כן יודעת שעיריות גוזרות קופון.

רחל עזריה: יכול להיות שיש עיריות שלא, למרות שאני יודעת, בתוך עמי אני יושבת.

קארין אלהרר: הדעת נותנת.

רחל עזריה: גם הייתי בעיריית ירושלים.

רחל עזריה: אני מכירה היטב והעיריות גוזרות קופון, אבל אני חושבת שהעניין של הפיקוח וההסדרה זה חשוב, כי באמת הדינאמיקה הזו של וועד ההורים, ההורים מרגישים שיש משהו לא הוגן שקורה, כי הם משלמים המון כסף ולא מרגישים שהם מקבלים תמורה ואז הם מבקשים עוד תמורה ואז בעצם יש איזה מין לופ כזה שלא מצליחים לצאת ממנו.

קארין אלהרר: ואז המחיר עולה.

רחל עזריה: ובאמת אחד הדברים שאנחנו נעשה ביחד עם מרכז השלטון המקומי, לייצר איזה שהוא צוות שיעבוד ביחד ויגדיר מה צריך להיות בצהרון, אבל צריך להבין, והעיריות צריכות להבין שהקופון לא יוכל להמשיך.

רחל עזריה: בסדר, אתם הבנתם את זה בעקבות הדו"ח - - -

קארין אלהרר: מעולה, אבל יש עוד רשויות שלא הבינו את זה.

רחל עזריה: אבל יש עוד עיריות שלא מבינות את זה, ואני ישבתי עם סגן ראש עיר, בעיר קטנה, עם 70 גנים, 70 צהרונים, הוא אמר לי – אנחנו מכניסים 3 מיליון שקלים מהצהרון, והוא אמר בכנות, אני מוכן לוותר על זה אבל שתהיה הגדרה מה צריך ומה לא צריך, כדי שאני גם אקבל את השקט.

רחל עזריה: זאת אומרת הגענו למצב שיש פה עוד שותפים לתהליך הזה - - -

קארין אלהרר: נעזור לו.

רחל עזריה: אבל צריך להבין שהשלושה מיליון שקלים יגמרו.

רחל עזריה: וזה בעיר קטנה.

רחל עזריה: יש ערים שבהן זה - - -

<ורדה לוי: ואנחנו רואים את זה יוצא מגדר הכלל בחופש הגדול, שיש איזה שהוא תכתיב של החופש הגדול - - -

קארין אלהרר: מעולה, כך יהיה.

<ורדה לוי: יפה.

<ורדה לוי: אז אנחנו נצמדים לזה ועובדים יפה ואני חושבת שהילדים מקבלים - - -

רחל עזריה: נכון.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: ישראל אליסף, ועד הורים ולאחר מכן אני ארצה לשמוע את נציגת השלטון המקומי.

<ישראל אליסף: טוב, ישראל אליסף, אני יושב ראש ועד הגנים בפורום ועדי ההורים היישובים.

<ישראל אליסף: קודם כל תודה על הישיבה החשובה.

<ישראל אליסף: אני חושב שעלה עכשיו נושא מאד חשוב ונכון, ואני מציע גם לתכנית חיסכון, הייתי הרבה בקשר עם הכתבת שהרימה את זה.

<ישראל אליסף: חשוב מאד לדבר באותם פרמטרים.

<ישראל אליסף: זאת אומרת, אתם אומרים שיש 300 שקלים פער, אני אתן לכם דוגמא למשהו שאני לא חושב שהוא עלה בכלל.

<ישראל אליסף: זאת אומרת יש בחלק מהרשויות שזה בא עד ארבע וחצי, יש כאלה עד חמש.

<ישראל אליסף: יש כאלה שזה בא עם קייטנות, למשל איסור חג, חנוכה ופסח.

<ישראל אליסף: כל יום כזה של קייטנה, שעובד משמונה עד ארבע הוא משמעותי מאד בגבייה לגבי כל השנה ויש פער מאד גדול בין רשויות שונות.

<ישראל אליסף: זאת אומרת חלק מהרשויות נותנות 10 ימי קייטנה, נגיד כמו ירושלים, יש כאלה שנותנות 15 ויש לזה משמעות מאד מאד גדולה בתחשיב.

<ישראל אליסף: זה דבר ראשון.

<ישראל אליסף: דבר שני, אני רוצה לחזור שנייה אחת אחורה.

<ישראל אליסף: הצהרונים זה ההישג השני בגודלו בעינינו, אחרי חוק חינוך חינם מגיל 3 של המחאה החברתית וועדת טרכטנברג.

<ישראל אליסף: אחרי הדו"ח של ועדת טרכטנברג התחילה תכני תצילה עם 841 מיליון שקלים וכל הזמן זה מתקצץ ומתקצץ, עד שבחוק ההסדרים הנוכחי מקצצים עוד 20% בתקציב צהרוני צילה באשכולות 1 עד 3.

<ישראל אליסף: זה לדעתי ממש תעודת עניות לממשלה, שבמקום לקחת את ההישג הגדול של הצהרונים בירושלים ולהבין שיש חוסר ניצול שכסף ולהגדיל את ההיצע לאשכולות נוספים, לוקחים ומקצצים כי נוח למשרד החינוך, זה הרי בא בבסיס התקציב של משרד החינוך.

<ישראל אליסף: זה נוח למשרד החינוך שהוא נדרש לעשות קיצוץ רוחבי ונוח לו לפגוע בתכנית המשלימה.

<ישראל אליסף: אבל במקום לפגוע בתכנית המשלימה, תתנו את זה לעוד אשכולות.

<ישראל אליסף: היה אפשר לתת את הפתרון הזה לכל אשכול 4, זה נושא נוסף.

<ישראל אליסף: במקום לייצר מנוע צמיחה בעצם, לעודד תעסוקה של הורים, ממסמסים את הישגי המחאה החברתית, שנגעו בדיוק בדבר הזה, ביוקר המחיה.

<ישראל אליסף: דרך נוספת של הוזלה שאני רוצה לשים עוד כמה דברים על השולחן שלא דיברו עליהם, הן הסייעות.

<ישראל אליסף: הגדרת התפקיד של הסייעות ברשויות זה עד השעה שלוש וחצי.

<ישראל אליסף: ומי שזוכר, במחאת הקייטנות שהייתה פה בקיץ, היו פה ראשי רשויות שידעו להגיד אנחנו יודעים לאגם משאבים וככה הקייטנות שלנו זולות.

<ישראל אליסף: מה זה לאגם משאבים?

<ישראל אליסף: איגום משאבים הכוונה שלו זה שסייעת שאמורה לעבוד 11 חודשים מקבלת 12 חודשים משכורת ועובדת 11 חודשים, וברשויות שהקייטנות יקרות היא מקבלת 12 חודשים משכורת, עובדת בפועל 10 חודשים ואם היא עושה קייטנה היא מקבלת משכורת נוספת.

<ישראל אליסף: אותו דבר גם בנושא של הצהרונים.

<ישראל אליסף: רשות שרוצה להוזיל את המחירים, לוקחת את הסייעת ואומרת לה את עובדת עד השעה ארבע וחצי, או ארבע, אני מוסיף לך את הפער, את החצי שעה או את השעה שאני צריך להוסיף לך.

<ישראל אליסף: רשות שלא רוצה לעשות את זה, לא רוצה להיכנס למלחמה עם ההסתדרות, היא אומרת לה את הולכת הביתה בשתיים ואו שאת מקבלת שכר נוסף בשביל לעשות צהרון או שאת הולכת הביתה ואני מביא מישהי אחרת.

<ישראל אליסף: זאת אומרת ההורים, המדינה, תקראו לזה איך שאתם רוצים – משלמים פעמיים.

<ישראל אליסף: אם מישהו ירים את הסיפור הזה ויגיד למשרד החינוך לצורך העניין שהוא המממן של 75% של הסייעות, הוא יגיד תשלם פר ביצוע.

<ישראל אליסף: משרד החינוך יודע לשלם פר ביצוע ברוב התכניות שלו - - -

<יעקב חרל"פ: זה עירייה.

<יעקב חרל"פ: סייעות עובדות עירייה.

<ישראל אליסף: סליחה, סייעות עובדות עירייה מקבלות את התקציב, הרשויות מקבלות את התקציב ממשרד החינוך.

<ישראל אליסף: שמשרד החינוך יתכבד להגיד לשלטון המקומי – אני מממן לך את הסייעות עד סוף השעה של העבודה.

רחל עזריה: מה, בסוף אנחנו צריכים לשבת על העובדות הכי מסכנות בעירייה?

קארין אלהרר: לא על זה קם ונופל גובה המחיר.

<ישראל אליסף: רגע שנייה, אני רוצה להגיד משהו.

<ישראל אליסף: אתם רוצים לבוא ולעשות רגולציה, תעשו רגולציה עד הסוף.

<ישראל אליסף: אי אפשר לבוא לרשויות ולהגיד להן - - -

קארין אלהרר: זה נכון ישראל, אבל לא על זה קם ונופל המחיר הגבוה כל כך של הצהרונים.

<ישראל אליסף: אז אני אענה לך.

<ישראל אליסף: זה לא מדויק.

קארין אלהרר: זה חלק מהעניין, אבל זה לא הדבר הכי משמעותי.

<ישראל אליסף: קארין, גברתי יושבת הראש - - -

קארין אלהרר: עם כל הכבוד, זה בכפול ממקומות אחרים.

<ישראל אליסף: זה חלק משמעותי ביותר.

<ישראל אליסף: תחשבי, רכיב השכר במחיר הצהרונים הוא הכי גבוה - - -

רחל עזריה: לא יישארו לך סייעות.

רחל עזריה: גם ככה יש מחסור בסייעות.

רחל עזריה: הן לא תישארנה.

קארין אלהרר: רגע, אוקיי, בוא תסיים.

<ישראל אליסף: אני אומר לכם שוב פעם, אפשר להגיד שבזה לא רוצים לגעת - - -

אורי מקלב: מי ישמור על הילדים של הסייעות?

אורי מקלב: מי ישמור עליהם?

קארין אלהרר: לא אמרנו שלא ניגע, לא אמרנו.

<ישראל אליסף: מה?

אורי מקלב: על הילדים של הסייעות האלה שהן גם צריכות לחזור הביתה, מי ישמור עליהם?

<ישראל אליסף: אני אומר דבר אחד פשוט, בינתיים - - -

אורי מקלב: נעשה צהרון רק לסייעות.

<ישראל אליסף: אני אענה תשובה.

קארין אלהרר: שנייה, חבר הכנסת מקלב, בוא ניתן לו לסיים.

<ישראל אליסף: אי אפשר לבוא רק להורים ולהגיד להם לשלם ולהגיד לרשויות רק תתנו, אל תיקחו תקורה ולשים את הדבר הזה בצד.

<ישראל אליסף: אני אומר לכם שיש רשויות ש - - -

קארין אלהרר: לא שמנו את זה בצד.

רחל עזריה: למה שייקחו תקורות?

<ישראל אליסף: בסדר.

<ישראל אליסף: דבר נוסף, זה גוף אחד שינהל את זה.

<ישראל אליסף: לא הגיוני שממשלה נותנת לשני גופים לנהל את הנושא.

<ישראל אליסף: לא יתכן שיש צהרונים במשרד הכלכלה.

<ישראל אליסף: יש תקציב אחד, תקציב של מדינת ישראל וזה צריך להיות רק במשרד אחד.

<ישראל אליסף: הצורה הזאת שמפצלים את זה לשני מקומות, גורמת לאנדרלמוסיה שונה.

<ישראל אליסף: רק כדי לסבר את האוזן, מי שלא מכיר את זה, במשרד התמ"ת, כדי לקבל הכרה בצהרונים, נוהל הכרה בצהרונים ואני לא יודע מי פה קרא את נוהל הכרה בצהרונים – זה חתיכת ספר כזה, שאני אומר לכם שגם ברשויות הגבוהות, באשכול 4 עד 10, מעדיפים בכלל לא לגעת בזה, כי כאב הראש והעלות של לקבל את ההכרה, בטיחות וכו', גורמים לאנשים בכלל לא להתעסק עם זה.

<ישראל אליסף: אני אומר את זה מניסיון.

<ישראל אליסף: אני הייתי אחד מהאנשים שבקונסטלציה מסוימת הייתי מעורב בזה וזה כאב ראש אחד גדול.

<ישראל אליסף: זה צריך להיות במקום אחד ולא בשני מקומות.

<ישראל אליסף: עוד נושא.

<ישראל אליסף: הפיקוח הקיים במשרד החינוך על צהרוני צילה הוא פיקוח באמצעות הרשויות המקומיות.

<ישראל אליסף: זה לא פיקוח באמת של משרד החינוך.

<ישראל אליסף: המפקחות של משרד החינוך – אם מישהו חושב שמפקחת של משרד החינוך של הבוקר, שמטפלת בכמעט 100 גנים יכולה גם לטפל בפיקוח על הצהרונים הוא טועה.

<ישראל אליסף: זה לא קיים.

<ישראל אליסף: זה לא נכון וזה לא קורה.

<ישראל אליסף: שלא יגידו שמשרד החינוך מפקח על הצהרונים, כי הוא לא.

<ישראל אליסף: זה קורה באמצעות הרשויות המקומיות.

קארין אלהרר: אנחנו מיד נשמע את נציגי משרד החינוך.

אורי מקלב: יש עודף של מפקחות במחוז החרדי.

אורי מקלב: אני יכול לתרום אותן.

אורי מקלב: אני תורם את כולן.

אורי מקלב: איך אנחנו?

אורי מקלב: בסדר?

אורי מקלב: מה אתם אומרים?

<ישראל אליסף: עוד שני משפטים ואני מסיים.

אורי מקלב: עוד 10 מכרזים על מכרזים מיותרים.

קארין אלהרר: בואו ניתן לו לסיים.

<ישראל אליסף: האופציה הנוספת ולדעתי הריאלית ביותר לגרום לרשויות לרצות להוריד מחירים, זה לעשות איתן מצ'ינג כמו שעשו בקייטנות.

קארין אלהרר: תגיד לי, אותי שואלים אם אני מקיימת את חובותי כאזרחית?

קארין אלהרר: מה זה לרצות?

קארין אלהרר: מאיפה הרצון הזה הגיע לשולחן?

<ישראל אליסף: אני אענה לך.

<ישראל אליסף: בקיץ האחרון, אחרי מחאה ענקית בתחום הקייטנות, השר דרעי בא ולקח לעצמו משהו שלכאורה לא חונה אצלנו במשרד ואמר אני נותן קייטנות מסובסדות באשכולות מסוימים, אבל הרשות, כדי לקבל את ההנחה הזאת, צריכה להתחיל את המחיר במחיר מינימום.

<ישראל אליסף: אני חושב שזה היה 800 שקלים, אני לא זוכר כבר בדיוק.

<ישראל אליסף: הוא אמר אם אתם תתנו ב-800 אז אתם תקבלו ממני עוד סבסוד.

<ישראל אליסף: שיעשו אותו דבר גם בצהרונים.

<ישראל אליסף: אתם רוצים לקבל את הסבסוד?

<ישראל אליסף: רוצים לשים מנוע צמיחה לעיר שלכם?

<ישראל אליסף: שההורים יקבלו צהרונים בזול?

<ישראל אליסף: אנחנו מוכנים להתאמץ בממשלה, אבל קודם כל תתכבד העירייה להוזיל את התקורה שלה.

קארין אלהרר: אוקיי.

<ישראל אליסף: עוד מילה אחת נוספת.

קארין אלהרר: אחרונה.

<ישראל אליסף: מכיוון שאני פה גם בכובע קצת שונה, אני רוצה להעלות עוד נושא אחד, נושא צילה ירושלים.

<ישראל אליסף: אני לא יודע מי נמצא פה ומכיר.

<ישראל אליסף: בירושלים, ב-1 בנובמבר לא יהיו צהרונים כתוצאה מזה שהממשלה לא מתקצבת את הצהרונים כמו שצריך, כמו שהיא התחייבה וזה אומר שלצורך העניין בירושלים ל-15,000 ילדים לא יהיה צהרונים החל ב-1 בנובמבר.

<ישראל אליסף: נכון לכרגע יש 80 מסגרות שבכלל לא נפתחו - - -

אורי מקלב: יהיו כאלה שיהיה להם וכאלה שלא יהיה להם.

אורי מקלב: יש מחסור.

<ישראל אליסף: לא, לא, סליחה, חבר הכנסת מקלב, לא יהיה.

קארין אלהרר: אוקיי, לא יהיו, כן.

<ישראל אליסף: לא יהיה חלק וחלק.

אורי מקלב: זה כיוון שיש מחסור בתקציב.

קארין אלהרר: ההורים משביתים?

<ישראל אליסף: לא, זה יהיה כלל מערכתי.

<ישראל אליסף: העירייה - - -

רחל עזריה: ההורים - - -

קארין אלהרר: רגע, רגע רחל, בבקשה בואי ניתן לו לסיים.

קארין אלהרר: כן.

<ישראל אליסף: זה יהיה כלל מערכתי.

<ישראל אליסף: העירייה אמורה לקבל מהאוצר וממשרד החינוך 75% מאשכולות 1 עד 3.

<ישראל אליסף: במשך השנים היה גידול טבעי.

<ישראל אליסף: התכנית בירושלים הצליחה.

<ישראל אליסף: בוא נגיד ככה, צריך להגיד יישר כוח גדול לחברת הכנסת רחל עזריה, שהייתה מהמובילות של זה בהתחלה.

<ישראל אליסף: מאז שזה התחיל התכנית מצליחה.

<ישראל אליסף: יש התגייסות של הורים להגיע לשוק העבודה.

קארין אלהרר: עד כאן הכל טוב, כן.

<ישראל אליסף: ויש ילודה גבוה יותר בירושלים משאר הארץ, ברוך השם, ולצורך העניין יש יותר מסגרות.

<ישראל אליסף: כתוצאה מזה שיש יותר מסגרות, ה-75% לא יכולים להיות עם אותה תקרת גג כמו לפני שלוש שנים.

רחל עזריה: והעירייה גוזרת קופון של 200 שקלים לכל ילד, שזה חלק מהסיפור.

קארין אלהרר: נשאל את האוצר, בסדר, אוקיי.

<ישראל אליסף: אני מסכים עם חברת הכנסת עזריה.

<ישראל אליסף: מסכים.

<ישראל אליסף: העירייה צריכה - - -

רחל עזריה: אז שיפסיקו לגזור קופון.

<ישראל אליסף: רק שנייה, אני אענה על זה.

<ישראל אליסף: דיברתי היום עם ראש המטה של שר האוצר ואני מסכים איתך.

קארין אלהרר: אוקיי, תודה.

קארין אלהרר: פתרנו את ענייני ירושלים בזה הרגע.

קארין אלהרר: עורכת הדין נועה בן אריה, יועצת משפטית, מרכז השלטון המקומי.

<נועה בן אריה: טוב, צהרים טובים.

קארין אלהרר: אהלן, צהרים טובים.

<נועה בן אריה: אני אקדים ואומר שכל ההמלצות לביצוע והמסקנות שעולות מכל אחד, גם מחברי הכנסת, גם מהנציגים של ההורים גם מנציגת הצהרונים בחולון, כולן עד האחרונות מקובלות ואנחנו רק נברך עליהן בשלטון המקומי.

<נועה בן אריה: ובעניין הזה - - -

קארין אלהרר: אז מה אתם עושים איתן?

<נועה בן אריה: בעניין הזה של ההתגייסות אין לנו דרך יותר משמעותית להביע את הרצון שלנו לייצר את ההסדרה, את הפיקוח, את הרגולציה במקום שראוי לכך.

<נועה בן אריה: רק אם יורשה לי, אני אומר מספר דברים ש-א' עולים מתוך הדו"ח הזה, והם עובדתית ומשפטית פשוט לא נכונים.

<נועה בן אריה: ואחר כך אני אומר שעם כל הכבוד למרכז השלטון המקומי שאני מייצגת כאן את עמדתו, היכולת שלנו לייצר מנגנוני הסדרה מהסוג הזה לא באמת קיימת, ולכן - - -

קארין אלהרר: אני אתחיל ואומר שהיכולת שלכם לייצר, נקודה, היא מאד מאד גבוהה.

קארין אלהרר: כשהשלטון המקומי רוצה משהו, הוא מקיים.

<נועה בן אריה: חברת הכנסת אלהרר, במקומות שבהם לשלטון המקומי הייתה את היכולת לדחוף, אז השלטון המקומי הוא זה שיזם בתכנית יזומה בקיץ האחרון, בשיתוף עם שר הפנים, את ההרחבה, את הרצון להרחיב את בתי הספר של הקיץ גם לכיתות ג' ו-ד' בעלות מסובסדת של עד 850 שקלים, כאשר היוזמה זאת הגיעה מתוך השלטון המקומי.

<נועה בן אריה: זאת אומרת זה לא יהיה נכון לומר שכשהשלטון המקומי רוצה, הוא לא דוחף קדימה.

<נועה בן אריה: דבר נוסף שאני ארצה לומר, וזו נקודת המוצא, אפרופו שלטון מקומי, היא שתשימו לב שכל עניין הצהרונים בעצם נכנס בתוך וואקום, וזה דבר שראוי לשים אותו על השולחן ולומר אותו.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

<נועה בן אריה: אנחנו נמצאים בשנת 1997, מדינת ישראל מחוקקת חוק, הוא נקרא יום חינוך ארוך, ומאותו רגע שהיא מחוקקת אותו, היא מייצרת לו מועד נדחה לתחילה, ואחרי שהיא מייצרת לו – שזו תרבות חקיקה מדהימה שקיימת – אז לייצר לו מועד נדחה לתחילה - - -

קארין אלהרר: ברוכה הבאה.

<נועה בן אריה: ואחרי שמייצרים לו מועד נדחה לתחילה, מגיע חוק ההסדרים דקה לפני מועד התחילה שלו ומייצר לו מנגנון הארכה והנה אנחנו בהארכה הנוספת.

קארין אלהרר: כן, זה נדחה כבר 20 שנה.

<נועה בן אריה: אפרופו שר האוצר, אפרופו שיתוף הפעולה, משרד האוצר ביחד עם ממשלת ישראל, הצעות מחליטים, תזכיר חוק ההסדרים לשנה הקרובה, תקציב דו שנתי – גם 2017 גם 2018 – נראה את זה ואנחנו דוחים את יום חינוך ארוך בעוד 5 שנים קדימה.

רחל עזריה: כבר ראינו את זה הרבה מאד שנים קודם.

<נועה בן אריה: עכשיו בואו נשים לב.

<נועה בן אריה: יום חינוך ארוך נועד לתת מענה, נכון, עד השעה שלוש.

<נועה בן אריה: אילו הייתה מדינת ישראל באה ואומרת רבותי, אי אפשר לעשות את זה בכל האשכולות, אי אפשר לקחת רשות כמו תל אביב, הרצלייה ואני לא יודעת, ועומר לצורך העניין, אם ניקח גם מועצות קטנות וליישם באופן מיידי את חוק חינוך ארוך ולכן אנחנו ניישם באופן הדרגתי.

<נועה בן אריה: מישהו היה אומר דבר מה?

<נועה בן אריה: אבל גם זה לא נעשה.

<נועה בן אריה: זאת אומרת אנחנו יכולים לקחת פלח מאד משמעותי באוכלוסייה, פלח מאד גדול של רשויות מקומיות, לייצר הכלה הדרגתית של יום חינוך ארוך, להותיר אותנו עם פרק זמן שהוא כבר לא אחת וחצי עד ארבע או ארבע וחצי, אלא פרק זמן של שעה נותרת, שבה אנחנו צריכים לנסות ולייצר איזה שהם פתרונות מסובסדים ככל שיהיו, עד כמה שניתן על מנת שהורים יוכלו להמשיך ולעבוד ובפרט אמהות, אבל גם זה לא קורה.

<נועה בן אריה: בתוך הוואקום הזה - - -

קארין אלהרר: עורכת הדין בן אריה, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

רחל עזריה: זה לא נכון.

רחל עזריה: אופק חדש גדל מ-1 ל-2, אבל זה סתם היסטוריה.

רחל עזריה: זה עוד לפני - - -

<נועה בן אריה: ועדיין זה - - -

קארין אלהרר: עורכת הדין בן אריה, אני רוצה לשאול אותך בתוקף תפקידך, קודם כל בואי נתחיל מהשקיפות, האם השלטון המקומי יוכל לעמוד על זה שכל רשות תשקף לתושבים שלה, נתחיל אפילו מהוועדה, תשקף על בסיס מה התחשיב?

<נועה בן אריה: חברת הכנסת אלהרר, אני אשיב על הכל, אני אשיב על הכל כולל עניין השקיפות.

קארין אלהרר: אוקיי.

<נועה בן אריה: אנחנו צריכים להבין שכפי שאמרתי, בתוך הוואקום שאליו נכנסו רשויות מקומיות, אנחנו מוצאים קשת מאד רחבה של התקשרויות, חלקן נעשות על ידי הרשות המקומית בעצמה.

<נועה בן אריה: כאשר הן נעשות על ידי הרשות המקומית בעצמה, הן נעשות באמצעות עולם של מכרזים.

<נועה בן אריה: את עולם המכרזים הזה בונות הרשויות המקומיות ממכרז שמורכז גם הוא משני רבדים.

<נועה בן אריה: הרובד האחד שלו הוא הרובד האיכותני.

<נועה בן אריה: מדדי האיכות שעל בסיסם נקבעים שהם תולדה של שאיפות, של רצונות, של אני רוצה כך חוגים ואני רוצה כך מספר תלמידים שיהיו בתוך המסגרת ואני רוצה X מדריכים על כל קבוצת תלמידים ועוד כהנה וכהנה מרכיבי איכות.

<נועה בן אריה: החלק השני של מכרז מהסוג הזה הוא כמובן המכרז הכמותי, זה שיושב על הצעת המחיר.

<נועה בן אריה: התוצאה של המכרזים הללו היא המולידה את המחיר בסופו של דבר.

<נועה בן אריה: יש רשויות מקומיות שבהן יהיה לנו זכיין אחד בלבד.

<נועה בן אריה: האם זה טוב?

<נועה בן אריה: לא.

<נועה בן אריה: אני מסכימה, אפשר לפתוח למספר זכיינים.

<נועה בן אריה: בהחלט זה יכול להיות כמה שיותר.

קארין אלהרר: לא הבנתי, את יוצאת מתוך נקודת מוצא שההורים אומרים טוב, המחיר גבוה אבל אני אשים אותו לא מתוך איזה סוג של אונס?

<נועה בן אריה: אני לא מבינה את השאלה ביחס למה שאמרתי.

קארין אלהרר: לא, את אומרת זה תולדה של המכרז.

<נועה בן אריה: לא, לא.

<נועה בן אריה: אני אומרת שבסוג ההתקשרות שבו הרשות המקומית היא זו שבאופן ישיר ובלתי אמצעי מייצרת את ההתקשרות עם מפעיל הצהרון, כי היא איננה מפעילה בעצמה, אז היא עושה את זה על פי עולם של דיני המכרזים, כאשר המכרז מורכב משני מרכיבים מרכזיים – מדדי איכות, מדדי כמות.

אורי מקלב: הם נותנים דברים יותר טובים גם באיכות וגם בכמות ממה שנותנת העמותה ב - - -

<נועה בן אריה: אני אומרת שוב, את מדדי ה - - -

אורי מקלב: איך זה שבאף רשות אחת אין אזור, כולן - - -

<נועה בן אריה: אני אומרת שוב, כאשר יש לי מכרז, כאשר אני מפרסמת מכרז כרשות מקומית, אני יכולה לצפות לאיזה שהוא מנעד של תוצאות של מציעים.

<נועה בן אריה: יש מקומות שאגב בהם המנעד הזה יהיה מאד מאד מצומצם מכיוון שלא יהיו לי הרבה מציעים, כי אני אתן איזה שהוא מחיר מקסימום באומדן שלי ואז לא יהיו לי מציעים, ואז או שאני אצטרך לצאת למכרז חדש או שאני אאלץ להעלות את הרף.

אורי מקלב: תוצאות המכרז הן מחייבות את המחיר הזה?

אורי מקלב: אולי יש פער, מה שאמרה קרן.

אורי מקלב: מה שהיא אמרה שיכול להיות שיש פער בין תוצאות המחאה - - -

<נועה בן אריה: אני אומרת שוב, בעולם שבו, אם יורשה לי באמת - - -

קארין אלהרר: לא, שנייה, אני באמת מכירה את העמדה.

קארין אלהרר: אני מנסה להתקדם.

קארין אלהרר: בסוף הדיון הזה אמור לייצר גם משהו.

קארין אלהרר: לא באנו לדבר על זה.

קארין אלהרר: אני אומרת, אני מבינה את ההסבר, אני רק אומרת, בסופו של דבר לגבי נתונים, האם יש בידיכם, אתם יכולים לאסוף את הנתונים האלה?

<נועה בן אריה: אז אני אומרת עוד פעם, אני אסביר.

<נועה בן אריה: במערכת היחסים, בהנחה שאנחנו מבינים שרשות מקומית מחויבת ממילא בחובת המכרז, אלה נתונים שלא יכולים שלא להיות שקופים, חברת הכנסת אלהרר.

<נועה בן אריה: הם לא יכולים שלא להיות שקופים.

קארין אלהרר: היום הורה רוצה לבוא לרשות ולשאול – תראו לי את התחשיב, אני רוצה לדעת.

קארין אלהרר: הרי מכרז - - -

<נועה בן אריה: אני אומרת עוד פעם - - -

קארין אלהרר: לא, אבל מכרז זה פר שירות מסוים.

<נועה בן אריה: מכרז קובע אמות מידה.

<נועה בן אריה: הוא קובע גם, במקומות שבהם מצורף לו אומדן, הוא גם קובע את המחיר המקסימאלי על פי האומדן.

<נועה בן אריה: סטייה ממנו למעלה או למטה, על פי הכללים שחלים בדיני המכרזים, תייצר לנו את כל אמות המידה בשקיפות המלאה עם מחיר בצידן, שהרשות המקומית קבעה.

<נועה בן אריה: כאשר יש לי זכיין שבמסגרת המחירים שהוא נקב פר כל פריט במכרז, הוא נקב מחיר שחלקו משקף גם תקורה, אני בדרך כלל, אם זה מגולם בתוך המרכיב, אני לא אדע באופן ישיר מה יהיה מרכיב התמורה בכל פריט.

<נועה בן אריה: זה בוודאי לא.

קארין אלהרר: אוקיי.

<נועה בן אריה: האם תרצה הוועדה לומר שגם המפעיל יהיה חייב בחובת הדיווח לציבור - או באמצעות הרשות או באמצעות כל גורם אחר – בהנחה שאתם מסוגלים לבדוק את זה משפטית ומסוגלים לענות על זה משפטית - זה כבר עניין אחר.

קארין אלהרר: לא, אז אני לא יודעת.

קארין אלהרר: תראי, הוועדה לביקורת המדינה יכולה לבקר ולפקח רק על גורמים שהם מבוקרים.

<נועה בן אריה: תודה.

<נועה בן אריה: אז אם - - -

קארין אלהרר: השלטון המקומי הוא גוף מבוקר - - -

<נועה בן אריה: השלטון המקומי לא יכול שלא לשקף את כל הפרמטרים של המכרז - - -

קארין אלהרר: מעולה.

קארין אלהרר: ולכן אני שואלת - - -

רחל עזריה: אבל זה פר ילד או פר מכרז?

קארין אלהרר: שנייה.

קארין אלהרר: לכן אני שואלת - - -

<נועה בן אריה: אני לא מבינה את השאלה.

רחל עזריה: כי את מבינה?

רחל עזריה: זה הסיפור.

קארין אלהרר: הבנתי.

קארין אלהרר: מה שאנחנו רוצים לבדוק, אני מבינה, מכרז הוא כללי יותר, הוא פר שירות שניתן ל-X ילדים בתקופה מסוימת.

<נועה בן אריה: כן.

קארין אלהרר: יבוא הורה מיישוב X במדינת ישראל ואומר אני רוצה לדעת מה התחשיב פר ילד, כמה עולה לי כל הפריטים ואיך זה מגיע למחיר הספציפי שאותו נקבה רשות, כאשר אני בא לרשום את הילד לצהרון.

קארין אלהרר: האם הדבר הזה הוא נתון שניתן למצוא אותו?

קארין אלהרר: האם השלטון המקומי יכול לסייע לנו בשיקוף הנתונים כלפי האזרחים?

<נועה בן אריה: אני לא יודעת - - -

<קריאה: בירושלים יש לנו - - -

קארין אלהרר: רגע, אבל אני לא שאלתי על ירושלים.

<נועה בן אריה: אני יכולה לבדוק תוצאות מכרז כדי לדעת אם ניתן לגזור מהן מחיר פר משתתף לכל פריט ופריט.

<נועה בן אריה: אני בספק אם אנחנו מסוגלים לייצר מתוך המידע הזה את הנתון הזה.

קארין אלהרר: אוקיי.

<נועה בן אריה: אבל זה בהחלט דבר שאפשר לבדוק.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

<נועה בן אריה: אבל זה רובד אחד, חברת הכנסת אלהרר ונורא חשוב לי להשלים.

קארין אלהרר: לא, זה בהחלט רובד אחד.

קארין אלהרר: המחיר בעיני הוא רובד אחד.

<נועה בן אריה: לא, לא, המחיר הוא בוודאי.

<נועה בן אריה: אני חושבת גם שלמחיר יש חשיבות עליונה, אבל זה רובד אחד של סוג התקשרות.

<נועה בן אריה: תשימו לב שבוואקום הזה, אתם שמעתם את זה גם כאן.

<נועה בן אריה: זה רק נדבך אחד שבו הרשות היא זאת שיצאה למכרז.

<נועה בן אריה: כאשר מדובר בעמותות שמפעילות מפעיל צהרונים, בעמותות הורים, בחברות פריות כאלה ואחרות שבתוך בית הספר שנתנו להם את היתר הכניסה, מפעילות יכולת – מוטת השליטה או יכולת הבקרה היא מוגבלת.

<נועה בן אריה: מה שמוביל למסקנה שגם השלטון המקומי שותף לה, שבמקום שבו ייצרו לי תעריפון, תעריפון מומלץ, תנאי בסיס שחייבים להיות בכל מכרז, שכשאתה עולה און-טופ עליהם אז אתה לוקח עלות נוספת פר פריט נוסף.

<נועה בן אריה: רוצה הורה יותר משני חוגים עבור ילדו ביום, הוא רוצה שלושה, הוא רוצה גם שיהיה הכל בתנאי מעבדה, הוא רוצה גם ציוד נלווה - - -

קארין אלהרר: זו עמדת השלטון המקומי?

<נועה בן אריה: זה כבר עניין שאתה מוסיף עליו.

קארין אלהרר: זו עמדת השלטון המקומי?

קארין אלהרר: אתם רוצים את הפיקוח - - -

<נועה בן אריה: השלטון המקומי באופן כללי אומר, ביום שבו המדינה תיקח את האחריות, מה שמוביל אותי לנקודה הבאה והאחרונה, ביום שבו המדינה תיקח את האחריות ותייצר הסדרה ורגולציה מתאימה גם לנושא הצהרונים, מי שיישא פרי מהעניין הזה זה השלטון המקומי עוד לפני כל הציבור כולו.

<נועה בן אריה: זה ישרת אותנו, זה יאפשר לנו לייצר אחידות גם כלפי התושבים שלנו, שבאים ובמקומות שבהם הם אמידים יותר הם דורשים הרבה יותר וזה יפה.

<נועה בן אריה: זה הכל ניתן, אבל זה לא תמיד אפשר לספק.

<נועה בן אריה: ובמקומות שבהם לא ניתן, אז הרשות המקומית עומדת ועיניה כלות בפני הציבור ואומרת אין לי את היכולת לספק את הרכיבים הללו.

<נועה בן אריה: האחידות הזאת, הבקרה הזאת, התעריפון הזה, כל היכולת לנטר את זה אחרת על ידי הרשות, ישרת אותנו לא פחות.

<נועה בן אריה: אבל – וזה אבל גדול – כרגע ואף אחד פה לא יכול לכחד בעניין הזה, וכל עוד המדינה לא פעלה לעשות את זה והרשויות המקומיות כך או באמצעות חברות או באמצעות עמותות או כל גורם פרטי אחר שנכנס בתוך הוואקום הזה ועשה את זה, עשה את זה לפי מיטב היכולת ולפי מיטב ה - - -

קארין אלהרר: מי קובע את הקריטריונים למכרז?

<נועה בן אריה: בתוך הרשות המקומית?

קארין אלהרר: כן.

<נועה בן אריה: ברשות.

קארין אלהרר: ברשות?

<נועה בן אריה: היום הרשות.

<נועה בן אריה: הרשות הזאת מורכבת מנציגים מקצועיים, מנציגים משפטיים ומנציגים כלכליים, בוודאי.

קארין אלהרר: אוקיי, תודה רבה.

קארין אלהרר: בבקשה.

<קריאה: יש מעט מאד מכרזים.

<נועה בן אריה: זה לא מדויק.

קארין אלהרר: רותם שמעונוביץ, בבקשה.

<רותם שמעונוביץ: שלום לכולם.

<רותם שמעונוביץ: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר שזימנת אותי.

<רותם שמעונוביץ: אני לקחתי יום חופש והיו צריכים להגיע עוד הורים ממודיעין ובכלל מכל הארץ, אבל בשל האילוצים של העבודה, אתם מבינים למה הם לא יכלו להגיע.

קארין אלהרר: לגמרי.

<רותם שמעונוביץ: תודה רבה לכל המשתתפים ותודה ענקית להורים מכל הארץ שמראים שאיכפת להם.

<רותם שמעונוביץ: אני נמנה ביניהם, איכפת לי.

<רותם שמעונוביץ: אני חייב לציין שהנציגה של הרשות המקומית גרמה לי לכאב ראש.

<רותם שמעונוביץ: אני לא יודע, חשבתי מקודם שהמזגן עובד - - -

<קריאה: היא לא אמרה כלום.

<רותם שמעונוביץ: לא יודע.

<רותם שמעונוביץ: בכל מקרה אני אסקור בקצרה.

<רותם שמעונוביץ: בשנת 2014 בדק משרד מבקר המדינה את נושא הפעלת הצהרונים בגני הילדים ובבתי הספר בשטחן של הרשויות המקומיות המסווגות באשכולות 4 עד 10.

<רותם שמעונוביץ: התגלו ליקויים רבים.

<רותם שמעונוביץ: 1.

<רותם שמעונוביץ: אני אצטט: "אין גוף ממשלתי המתווה מדיניות כוללת בנושא הצהרונים, קובע נהלים ותנאים להפעלתם, מפקח על פעילותם ואוסף מידע בעניינם".

<רותם שמעונוביץ: מדוע עד היום אף משרד ממשלתי לא לקח לידיו את הנושא החשוב?

<רותם שמעונוביץ: 2.

<רותם שמעונוביץ: הכשרה מקצועית של הצוות החינוכי בצהרונים – טעון שיפור.

<רותם שמעונוביץ: 3.

<רותם שמעונוביץ: פיקוח על הזנה בצהרונים – טעון שיפור.

<רותם שמעונוביץ: תמחור ועלויות – גזל.

<רותם שמעונוביץ: מדוע לא לוקחים?

<רותם שמעונוביץ: באמת.

<רותם שמעונוביץ: אני תמים.

<רותם שמעונוביץ: אני טהור.

<רותם שמעונוביץ: אני לא פוליטי.

<רותם שמעונוביץ: אני רותם שמעונוביץ, אבא לשתיים.

<רותם שמעונוביץ: הקמתי מאבק בעשר אצבעות ידי.

<רותם שמעונוביץ: כיום במודיעין יש למעלה מ-900 חברים בקבוצה שהקמתי, מוזילים את מחירי הצהרונים במודיעין, וערים-ערים-ערים – מתעוררים.

<רותם שמעונוביץ: ההורים מתעוררים.

<רותם שמעונוביץ: אני רוצה להגיד את זה בפורום הזה – נגמרה החגיגה.

<רותם שמעונוביץ: אוקיי?

קארין אלהרר: טוב מאד.

<רותם שמעונוביץ: נגמרה החגיגה.

<רותם שמעונוביץ: מדוע לא לוקחים מההורים את העלות האמיתית של הצהרונים?

<רותם שמעונוביץ: בואו ואני אספר לכם על העיר שלי, מודיעין, העיר המקסימה.

<רותם שמעונוביץ: עיר מדהימה, אוכלוסייה צעירה, רובנו עובדים מחוץ לעיר.

<רותם שמעונוביץ: בעיר שלי העירייה הקימה עמותה בשם סחלבים, שהיא אחראית על כל תיק החינוך של העיר.

<רותם שמעונוביץ: היא אחראית על הפנאי, על חיי קהילה - - -

קארין אלהרר: כמה אתם משלמים על צהרון במודיעין?

<רותם שמעונוביץ: 970 שקלים, אבל שנייה, אני מגיע לאן שהוא.

<רותם שמעונוביץ: יש לי פה איזו נקודה שאני בונה.

<רותם שמעונוביץ: הגיל הרך, שזה הצהרונים, נוער וצעירים ומחלקת הספורט.

<רותם שמעונוביץ: הבעיה שלנו, של ההורים, עם עמותת המלכ"ר, שהיא מתנהלת בשקיפות חלקית, אם אפשר להגיד שקיפות.

<רותם שמעונוביץ: אני נכנסתי לגייד סטאר, כמו כל אזרח.

<רותם שמעונוביץ: נכנסתי לגייד סטאר, האתר של העמותות, אתר חינמי, בדקתי את הדו"ח הכספי של העמותה לשנת 2014.

<רותם שמעונוביץ: מתוך דו"ח הרווח והפסד עולה כי סך ההכנסות מהמשתתפים לגיל הרך בסביבות ה-40 מיליון – 36 מיליון שקלים הוצאות, הכנסות פחות הוצאות - אני במקרה לומד כלכלה שנה שלישית – אבל לא צריך להיות כלכלן כזה גדול להבין שיש כאן עודף.

<רותם שמעונוביץ: עודף תקציבי של למעלה מ - - -

רחל עזריה: כמה גנים יש במודיעין?

<רותם שמעונוביץ: 180 גנים.

רחל עזריה: בבקשה, זה אותו מספר חוזר על עצמו, נו.

<רותם שמעונוביץ: מתוך דו"ח רווח והפסד עולה עוד, אם אני מסתכל על ההוצאות עצמן, מתוך ה-36 מיליון שקלים של ההוצאות, כ-19 מיליון שקלים הם הוצאות שכר ונלוות בגין חוגים ופעילות וההפרש, 17 מיליון שקלים – בדו"ח המבוקר אין פירוט.

<רותם שמעונוביץ: אז התקשרתי לעמותה.

<רותם שמעונוביץ: לא ענו לי.

<רותם שמעונוביץ: אז המשכתי לכתוב פוסטים ולא ענו לי.

<רותם שמעונוביץ: מבדיקה שעשתה חברת הכנסת היקרה רחל עזריה, הוכח שהעלויות האמיתיות להפעלת צהרון, שכולל שני חוגים והזנה, עומד בסביבות ה-650 שקלים.

<רותם שמעונוביץ: למה צריך שקיפות?

<רותם שמעונוביץ: שימו לב לתשובות: פנתה אמא לשני ילדים, תושבת העיר, לחבר דירקטוריון בעמותת סחלבים.

<רותם שמעונוביץ: עובד עירייה, מספר 4 בקואליציה של ראש העיר – מר חיים ביבס – ושאלה באמת שאלה תמימה: האם ניתן להוזיל את מחירי הצהרונים בעיר?

<רותם שמעונוביץ: שימו לב לתשובות שהיא קיבלה מהפוליטיקאי.

<רותם שמעונוביץ: חבר הדירקטוריון בוחר לאיים על הורה שפנה אליו בפייסבוק.

<רותם שמעונוביץ: אצטט: יש מלא אופציות, אפשר לדוגמא לחזור לאוכל תעשייתי ומעובד.

<רותם שמעונוביץ: אפשר לבטל את החוגים שמתקיימים פעמיים בשבוע.

<רותם שמעונוביץ: רוצה לחסוך?

<רותם שמעונוביץ: בואי נבטל אותם, אבל שההורים לא יגידו אחר כך שזה בייבי סיטר.

<רותם שמעונוביץ: כאילו שעכשיו זה לא בייבי סיטר.

<רותם שמעונוביץ: עכשיו שמעתי פה 10 ילדים, 8 ילדים בצהרון, זה נירוונה.

<רותם שמעונוביץ: איזה יופי.

<רותם שמעונוביץ: אצלנו יש שלושה גני עירייה, מאחדים אותם – 36 ילדים עומדים בתור ללטף ארנבת, פעמיים בשבוע.

<רותם שמעונוביץ: וכל זה מגיע - - -

<קריאה: זה מצחיק אבל עצוב.

<קריאה: זה המצב.

<רותם שמעונוביץ: זה עצוב מאד.

רחל עזריה: חוג חיות.

<רותם שמעונוביץ: אני אגיד לכם עוד משהו, הכל מתחיל בגלל שהממשלה לא הגדירה חוקים ברשויות המקומיות.

<רותם שמעונוביץ: שנאמר, אין דין ואין דיין.

<רותם שמעונוביץ: ואני אגיד לכם גם את הפתרון, ככה לסיום, הזמן של כולנו פה עמוס, קצר, איך שלא תקראו לזה.

<רותם שמעונוביץ: תקבעו רף אחיד לצהרונים בכל הארץ.

<קריאה: זה מה שנאמר.

<רותם שמעונוביץ: נכון, אני מסכם את זה.

קארין אלהרר: תודה.

<רותם שמעונוביץ: כל רשות את העלות האמיתית - אולי קשה לו, נגדיר לו את זה - שיש לגבות מן התושב ושלא יסטו ממנה.

<רותם שמעונוביץ: הגדירו דמי רישום לצהרונים בחוק.

<רותם שמעונוביץ: לא יתכן שיגבו מעל 100 שקלים לילד כל שנה, תשלום שנתי.

<רותם שמעונוביץ: תפקחו על האיכות ושלא יעשו על ההורים קופה.

<רותם שמעונוביץ: וזכרו – הילדים שלנו הם ילדי המחר, תשקיעו בהם.

<רותם שמעונוביץ: תודה רבה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: ענת כנפו מהר אדר.

ענת כנפו: תודה ליושבת הראש על הדיון המאד מאד חשוב ועל האפשרות להציג באמת את הפער בין ה-650 שקלים האלה – אנחנו מקום ראשון בהר אדר – 1,250 שקלים בערך, 1,240 שקלים לצהרון.

ענת כנפו: אני יכולה לשפוך אור על ההפרשה הזה.

ענת כנפו: יושב פה ראש המועצה שלי, אני מברכת שהוא הגיע לדיון ואני באמת אשמח לשמוע את הסיבות שאולי לא ראיתי.

ענת כנפו: קודם כל באמת יש את העמותה לחינוך משלים וזה קורה דרכה והיא לא שקופה והיא גם לא פעילה וזה מאד חמור, זה כספי ציבור.

ענת כנפו: השיטה הזאת של השלטון המקומי לבוא ולעשות את אותן חברות כלכליות ואת אותן עמותות מהצד בשביל לעשות את כל השטיקים האלה, שדרכם מרוויחים כסף על חשבון ההורים, זה מאד חמור ובאמת טוב שהוועדה לביקורת המדינה רואה את זה היום.

ענת כנפו: אני חושבת שיש לזה המון המון השלכות שהן גם קייטנות, גם חוגים.

ענת כנפו: ההורים הם כיס עמוק שהוא רווח גדול מאד למועצה, לא רק דרך הצהרונים, אבל באמת דרך הפתרון הזה אפשר לראות את הבעיה.

ענת כנפו: אז זה כסף לא צבוע שאפשר לעשות איתו אחר כך מה שרוצים בתוך התקציב ואני ממליצה שהפיקוח יהיה במשרד החינוך ואני מסכימה עם ההורה המקסים, שצריך להיות מחיר פיקס, כי אם כולכם הגעתם למחיר הזה, ויש דוגמאות שעושות את זה, אז זה יהיה המחיר שאותו מותר לגבות וצרייך לעשות את הפיקוח באמת על הביטוח, על איזה אנשים מורשים.

ענת כנפו: אני שמעתי במקומות מסוימים שאנשים שחלילה היה להם בעיה כמו פדופילים, גם יכולים להיכנס להיות מדריכים.

ענת כנפו: צריך מאד לשמור על כל מי שנכנס לעבוד עם ילדים קטנים.

קארין אלהרר: תודה.

ענת כנפו: המועצות המקומיות הוכיחו בעקבות הקייטנות של החופש הגדול, שזו דוגמא מאד דומה מבחינת התמחור וההתנהלות, שאחרי ששי פירון עשה את הקייטנות של החופש הגדול לא' ב' והפסיקו את זה, לא המשיכו ג'-ד'-ה'-ו' שהיה צריך להיות, אז יש מועצות שנכנסו ונתנו שירות באותו מחיר.

ענת כנפו: זאת אומרת המועצות יודעות טוב מאד לעשות את זה.

קארין אלהרר: ברור.

קארין אלהרר: אוקיי.

ענת כנפו: הן יודעות, אבל הן בוחרות להשתמש בזה כענף רווח גדול מאד.

ענת כנפו: אז חייב להיות פיקוח ופיקוח של משרד החינוך, לא כמו שקרה עכשיו שלקחו את הפיקוח ועשו את הפיקוח לא דרך משרד החינוך לגילאי אפס עד שלוש והעבירו את זה למשרד הרווחה.

ענת כנפו: אז יש פה משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הכלכלה ויש פה גם עכשיו את השלטון המקומי וכל ראש מועצה עם הגחמות שלו – סליחה – כמה הוא רוצה לגבות את הפער בין ה-650 ל-1,000 שקלים.

ענת כנפו: יש פה גם את המבנים עצמם.

ענת כנפו: התושבים שילמו עליהם גם דרך המיסוי הכללי שהם משלמים, זה משרד החינוך אמנם בנה, אבל זה מהמיסוי הכללי של כולנו.

ענת כנפו: אז הם שילמו על המבנה, המבנה הזה עכשיו הוא בבעלות, כמו שאתה אמרת של הרשויות המקומיות, אז לא צריכים לגבות על המבנה.

ענת כנפו: את אותם מנקים שמשיתים את ההוצאות של המנקים ושל מנהלת הגנים לפעמים ושל אוכל של המעונות - - -

קארין אלהרר: מה שנשאר מהצהרונים משלמים את היתר.

ענת כנפו: בדיוק.

ענת כנפו: מעבירים כל מיני הוצאות מהוצאות שונות לכרטיס הזה של הוצאה.

ענת כנפו: לפעמים ראש הרשות אפילו לא מודע, אני חושבת, מה נעשה שם בגזברות מבחינת המחיר.

ענת כנפו: זה המחיר, מחייבים, וכמו שאמרו יפה מאד, אנחנו קהל שבוי, אין ברירה ואנשים משלמים את המחיר.

ענת כנפו: לסיכום, רק הייתי רוצה להגיד שרשויות מקומיות שרצו לשמר את הקייטנות עשו את זה באותו מחיר, הן יודעות לעשות את זה טוב מאד.

ענת כנפו: יודעים לתת גם שירות איכותי.

ענת כנפו: זה עולה כסף.

ענת כנפו: השאלה אם ההורים יהיו הכיס העמוק של הרווח למועצה או לא.

ענת כנפו: ואני נורא שמחה על ההזדמנות שזה ייפסק.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: כרמלה, קריית חיים.

<כרמלה וישניאק: אני יושבת פה קודם כל כפנסיונרית.

<כרמלה וישניאק: זאת אומרת שהאינטרס שלי באמת זה לא לקידום העמותה הזאת, אלא באמת לגעת בנושא הספציפי הזה.

<כרמלה וישניאק: אבל - - -

<יצחק מנחם: גם אני פנסיונר.

<כרמלה וישניאק: מי עוד פנסיונר פה שבא?

<יצחק מנחם: אני.

<כרמלה וישניאק: אתה?

<כרמלה וישניאק: יפה מאד, אבל אתה מקדם את הנושא שלך כראש עמותה.

<כרמלה וישניאק: זה סיפור אחר.

<כרמלה וישניאק: אני באה מזמני החופשי, על חשבוני- - -

קארין אלהרר: כולם למטרה טובה.

<כרמלה וישניאק: בדיוק.

<כרמלה וישניאק: אבל אני רוצה לומר שבכל פורום - והייתי פה גם בנושא אחר - מתחילים את הבעיה מגיל 3, כאילו זה עתה הילד נולד.

<כרמלה וישניאק: אני יושבת פה ואני רואה את אותם קריטריונים, אותן הבעיות, אחת לאחת.

<כרמלה וישניאק: לו היינו מטפלים במעונות הפרטיים מגיל שלושה חודשים עד גיל שלוש, לא היינו יושבים לדון בנושא הצהרונים היום.

<כרמלה וישניאק: כי הנושא של הצהרונים בתפיסה שלו, הוא תוצר של התפיסה במעונות הפרטיים, שם גם ההפקרות חוגגת ואין פיקוח ואין תכנים וכל מי שיש לו תעודת לידה - - -

קארין אלהרר: אבל זה נושא לדיון אחר.

<כרמלה וישניאק: הוא יכול להתקבל.

<כרמלה וישניאק: בואי נעשה ופעם אחת נבין באמת שבמקום להתחיל לפתור אחר כך בעיות מגיל 3, נצא ונטפל בגיל היותר צעיר, נמנע כל כך הרבה בעיות.

<כרמלה וישניאק: אבל אני רוצה שההבנה הזאת תחלחל והתפיסה תהיה באמת הוליסטית.

<כרמלה וישניאק: לא לחתוך רוחבית ונטפל מגיל 3.

<כרמלה וישניאק: אחר כך הבעיות - - -

קארין אלהרר: כרמלה את צודקת לא במאה אחוז, באלף אחוז.

<כרמלה וישניאק: אז בואי.

<כרמלה וישניאק: אז אני באתי להירתם לנושא הזה שאין לו אבא ואמא אבל כולם פה קשורים בנושא הזה.

<כרמלה וישניאק: אין משפחה שלא קשורה.

<כרמלה וישניאק: אז בואי ניקח את הנושא הזה ונתחיל לטפל בו - על כל הפרמטרים והבעיות שהועלו פה - נתחיל אותן מגיל 3.

<כרמלה וישניאק: תאמיני לי שאם נכניס קריטריונים ומוסר עבודה ונסדיר את כל מה שדיברו פה במעונות הפרטיים, לא נשב ונדון על צהרונים של גיל 3 ועל מסגרות של גיל 5 ועל חטיבת הביניים.

<כרמלה וישניאק: יהיו לנו עקרונות מבנים מחייבים.

קארין אלהרר: אוקיי, תודה.

<כרמלה וישניאק: ואני מאד מבקשת שכל נושא חינוך יתחיל משלושה חודשים שהאמא יוצאת לעבודה.

קארין אלהרר: יתחיל מאפס, כן.

קארין אלהרר: תודה.

<כרמלה וישניאק: תודה רבה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לשמוע את נציגי האוצר.

קארין אלהרר: רגע, הגענו לחלק האומנותי שהמשרדים הממשלתיים צריכים לענות גם, כי עד עכשיו דיברנו ואמרנו מה לא בסדר.

קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע את הנציגים.

קארין אלהרר: שלום גברתי, רק שם ותפקיד לפרוטוקול.

<יעל לינדנברג: יעל לינדנברג, רפרנטית תעסוקה באגף תקציבים.

קארין אלהרר: שלום יעל.

קארין אלהרר: תראי, עולים מספר דברים.

קארין אלהרר: א' נתחיל מניצול התקציב.

קארין אלהרר: אז מה קורה כשלא מנצלים את התקציב עד הסוף, זה עובר אוטומטית לשנה אחרי?

קארין אלהרר: אתם בהאזנה לעובדה שזה לא מנוצל?

קארין אלהרר: איך זה עובד?

<יעל לינדנברג: בהאזנה.

<יעל לינדנברג: זה משהו שאני חושבת שיותר כדאי להפנות למשרדים, הנושא של הניצול של התקציב.

קארין אלהרר: מבחינת כללים שלכם.

אורי מקלב: לא, גברתי יושבת הראש, זה לא דבר של מה בכך.

אורי מקלב: מדובר על תקציב שאחרי החלטה של הממשלה, אחרי ועדת טרכטנברג, היה תקציב של 230 מיליון גם בשנת 2011, גם בשנת 2012.

אורי מקלב: אנחנו מדברים היום על ניצול של 65 מיליון שקלים בלבד.

אורי מקלב: זה דבר שאומר דרשני.

אורי מקלב: הפירוש הוא שלא נותנים ואין ניצול או אין את האפשרות לנצל את הסבסוד שהממשלה עצמה קבעה ביעדים שלה.

אורי מקלב: הממשלה העלתה את הסבסוד לקדם את האפשרות כדי לעזור לאמהות וזאת הייתה המטרה – תעסוקת האמהות.

אורי מקלב: הממשלה הוסיפה עוד 180 מיליון, סך הכל התקציב ההיה 230 מיליון שקלים.

אורי מקלב: גם בשנת 2011, גם בשנת 2012 הניצול היה מינימאלי.

אורי מקלב: גם כיום, אנחנו נמצאים היום אחרי הקיצוצים באי ניצול התקציב.

אורי מקלב: זה אומר דבר אחד: המשמעות שאנחנו מבינים מזה, לא כלכלנים, בגלל שאתם לא נותנים את האפשרות להורים לקבל ולהגיע לאותם קיצוצים ולאותם סבסודים.

אורי מקלב: זאת הסיבה היחידה ועכשיו השאלה היא למה.

קארין אלהרר: אבל זה לא אמור להיות על אותם התקציבים.

אורי מקלב: ואם אפשר כבר להשחיל עוד שאלה אחת בעניין זה, שתענו ברצף – האם זה נכון השמועה שאני הבאתי אותה, שבאשכולות הנמוכים אמורה להיות העלאה דרמטית של המחיר בצהרונים של צילה ואחרים, במקום 40 שקלים, מה שמקובל היום, ל-100 שקלים?

אורי מקלב: זה דבר שלא היה.

אורי מקלב: ההורים עוד לא יודעים את זה, אבל המשמעות היא באמת משמעות מהותית.

קארין אלהרר: אז אם נסכם, מה קורה עם הכסף במידה והוא לא מנוצל – זו שאלה אחת; והשאלה השנייה לגבי צהרוני צילה – העלייה, התחזית לעלייה ביותר מ-150 אחוזים.

<יעל לינדנברג: אז ככה, קודם כל אני רוצה להתחיל בזה שאנחנו כמשרד האוצר, כאגף התקציבים ובמיוחד מאלמנט ומאספקט של תעסוקה, נותנים הרבה דגשים והרבה חשיבות לנושא של תעסוקת נשים, תעסוקת אמהות.

קארין אלהרר: כל הכבוד.

<יעל לינדנברג: אני יכולה גם לתת דוגמאות, אבל התקציב בכללותו גדל בשנים האחרונות.

קארין אלהרר: אבל לא נוצל.

<יעל לינדנברג: אז על האלמנטים האלה - - -

קארין אלהרר: לא, אז מה אתם עושים?

קארין אלהרר: עברנו שנה.

קארין אלהרר: אנחנו בשנת מס חדשה.

קארין אלהרר: מה קרה עם מה שלא נוצל?

<איטה עטייא: אני יכולה להעיר משהו פשוט?

קארין אלהרר: מי גברתי?

<איטה עטייא: גברתי סגנית מנהלת האגף לגיל הרך במשרד הכלכלה.

קארין אלהרר: כן.

<איטה עטייא: חבר הכנסת מקלב צודק.

<איטה עטייא: התקציב היה בשנת 2011 – 220 מיליון שקלים, אבל אחרי טרכטנברג, אשכולות 1 עד 3 עברו למשרד החינוך, אז לקחו מזה קרוב ל-170 מיליון שקלים והעבירו לבינוי.

<איטה עטייא: אז היום זה עומד בסך הכל על 90 מיליון שקלים.

<איטה עטייא: ה-220 מיליון שקלים זה היסטוריה רחוקה מאד.

<איטה עטייא: מתוך ה-90 ניצלנו נכון לעכשיו 67 מיליון שקלים בערך.

<איטה עטייא: אני מקווה שננצל עד סוף השנה ואם לא אז זה יעבור לתוך התקציב הכללי של האגף למעונות יום, זה לא חוזר לאוצר.

<איטה עטייא: גם נתתי כבר - - -

קארין אלהרר: כמה נשאר השנה לא מנוצל?

<איטה עטייא: את מדברת על הצהרונים?

קארין אלהרר: צהרונים.

<איטה עטייא: את מדברת עלי?

<איטה עטייא: על הצהרונים?

קארין אלהרר: אני מדברת על הצהרונים.

אורי מקלב: לפי המסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת שמונח לפנינו, בשנת 2015 – ונמצאת פה אתי - - -

<אתי וייסבלאי: כן.

אורי מקלב: התקציב לשנת 2015 היה 92 מיליון שקלים אחרי הקיצוצים, מה שאת אומרת, ו-67 מיליון שקלים זה מה שנוצל.

<איטה עטייא: נכון.

אורי מקלב: זה רק שני שלישים.

קארין אלהרר: מה קורה ליתר?

קארין אלהרר: איפה הכסף?

אורי מקלב: מה הסיבה?

אורי מקלב: למה ה-30 מיליון שקלים לא יכלו ללכת להורים?

אורי מקלב: מה היו החסמים שההורים לא יכלו לנצל את זה?

<איטה עטייא: אני אסביר.

<איטה עטייא: אני יכולה לענות?

קארין אלהרר: בבקשה.

אורי מקלב: על זה את עונה.

קארין אלהרר: אם את יודעת תשובה טובה יותר ממשרד האוצר, בבקשה.

<איטה עטייא: אני אענה.

<איטה עטייא: אנחנו נותנים הרי השתתפות על פי מספר ההורים שמגישים.

<איטה עטייא: באופן עקרוני, ברגע שאנחנו מפרסמים את הנוהל לאשכולות 4 עד 10, כולם יכולים להגיש.

<איטה עטייא: אנחנו לא חוסמים את ה - - -

אורי מקלב: כשהרף הוא גבוה אז אי אפשר להגיע לזה, זה הכל.

<איטה עטייא: אנחנו לא חוסמים את ה - - -

אורי מקלב: תגמישו את הדרישות ותהיו יותר - - -

קארין אלהרר: רגע, אבל בואו ניתן לה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת מקלב, בואו ניתן לה להשיב.

<איטה עטייא: אני רציתי לענות.

<איטה עטייא: אם אתם רוצים לעצור אותי, אז בבקשה.

קארין אלהרר: בבקשה, גברתי.

<איטה עטייא: כשאנחנו מוציאים את נוהל ההכרה והוא נוהל שהוא כתוב בצורה מאד ברורה, מאד מפורטת, ומאחר שיש לנו כידוע חסך מאד גדול בפיקוח ואני לא מתווכחת על זה ואני הראשונה שמלינה וכועסת על זה ואני מאד מקווה שבמסגרת המעבר למשרד הרווחה, נקבל שי ממשרד האוצר – עוד כמה תקנים.

<איטה עטייא: כי עם 16 תקנים אי אפשר לפקח - - -

קארין אלהרר: שי ממשרד האוצר?

קארין אלהרר: יש איזה פרדוקס פנימי.

<איטה עטייא: כן.

<איטה עטייא: אי אפשר לפקח על 8,000 מסגרות, גם אם אנחנו נהיה מאד נהדרים ומאד מוכשרים וזאת האמת וצריך להגיד אותה ואני אומרת אותה תחת כל עץ רענן ואתי יכולה להעיד על כך.

<איטה עטייא: לגבי התקציב, אנחנו מפרסמים בכל שנה ב-1 ביוני נוהל הכרה בצהרונים.

<איטה עטייא: כידוע לך, אנחנו עובדים לפי מבחן תעסוקה, זה לא כמו משרד החינוך.

<איטה עטייא: כל מי שהגיש בשנתיים האחרונות ומילא אחר הוראות הנוהל וזה היה כמעט 99.999 מאלה שהגישו, קיבלו הכרה.

<קריאה: זה נכון.

<איטה עטייא: אני יודעת שזה נכון.

<איטה עטייא: אני לא צריכה הכרה - - - היא בחתימת ידי.

רחל עזריה: אבל זה רק בצהרונים מוכרים, נכון?

<איטה עטייא: אני מדברת עלי.

קארין אלהרר: זה רק שלה, זה לא הצהרונים הפרטיים.

רחל עזריה: אוקיי, רגע, שנייה, אבל האם בכל הרשויות המקומיות בארץ הצהרונים מוגדרים - - -

<איטה עטייא: ממש לא.

רחל עזריה: אוקיי.

רחל עזריה: רגע, זאת הנקודה.

רחל עזריה: את אומרת שרשויות מקומיות - - -

<איטה עטייא: אבל אני מדברת על התקציב שלי.

רחל עזריה: נכון.

רחל עזריה: הרשויות המקומיות לא ממהרות להיות מוכרות, הן לא ממהרות לדאוג-.

רחל עזריה: לא, זה חשוב, כי הרשויות המקומיות יכולות להוזיל את המחיר עבור ההורים, אבל הרשויות המקומיות לא פונות בכלל.

רחל עזריה: שנייה, בבקשה תגידי - - -

קארין אלהרר: יש לך נציגות בכל הרשויות - -

רחל עזריה: תגידי אם ההגדרה שלי נכונה: הרשויות המקומיות לא ממהרות להגיש כדי לקבל את ההכרה של הצהרון לפי משרד הכלכלה ואז ההורים מנועים מלהגיש לקבל את ההנחה.

רחל עזריה: האם זה נכון?

רחל עזריה: זה תיאור נכון?

קארין אלהרר: רגע, שנייה.

<קטי שגיא: אבל זה בדיוק העניין.

<קטי שגיא: לארגונים לא תמיד יש מוטיבציה - - -

קארין אלהרר: מי גברתי?

<קטי שגיא: שלום, שמי קטי שגיא ואני מנהלת בויצ"ו, ארגון שמפעיל למעלה מ-80 צהרונים בשתי ערים.

<קטי שגיא: אתם צריכים להבין שלארגונים לא תמיד יש מוטיבציה להפעיל או לפנות לנוהל תמ"ת, ואני אומר משהו.

<קטי שגיא: אמר קודם הנציג מגדרה, כשהוא דיבר על התחשיב.

<קטי שגיא: אגב, אני מבקשת רגע לכפור בעיקר של ה-650 שקלים כאיזה שהוא בייס-ליין שכולם מאמצים אותו.

קארין אלהרר: שנייה, גברתי, את התפרצת.

<איטה עטייא: אני אסיים ואז תגידי מה שאת רוצה, קטי.

<קטי שגיא: סליחה, אני רק אענה, זה בדיוק על הסיפור של התמ"ת.

<קטי שגיא: כי להגיע לתוך התמ"ת, להכרה, צריך מנגנון מאד גדול שהארגונים נדרשים לממן אותו.

קארין אלהרר: אוקיי, תודה.

קארין אלהרר: נחזור אליך.

<איטה עטייא: מאחר שויצ"ו כבר נמצאים אצלנו בערך 10 שנים, אני מקווה שהם למדו את המנגנון.

<קטי שגיא: עדיין צריך לממן את המנגנון.

<איטה עטייא: אבל אני מכירה דרכים אחרות - - -

קארין אלהרר: לא, זה לא דו-שיח.

<איטה עטייא: לא, פשוט, את יודעת, אמרת 10 שנים, מה, לא למדו?

<איטה עטייא: למדו, כי הם מגישים כל שנה.

קארין אלהרר: אני רק שואלת, איטה - - -

<איטה עטייא: אני רק רוצה לומר - - -

קארין אלהרר: איטה, יש עדיין פער של 30 מיליון שקלים, נכון?

<איטה עטייא: כן.

קארין אלהרר: מה קורה איתו?

<איטה עטייא: הם הועברו לתקצוב מעונות היום, הם לא חוזרים לאוצר.

אורי מקלב: איטה, אז יש לך כאן איזו הטעייה, לא שאת מתכוונת לכך.

<איטה עטייא: למה?

אורי מקלב: דיברת על כך שהעבירו 180 שקלים לבינוי, האם ניצלו שם את התקציב?

אורי מקלב: הרי את קוראת לעצמך תכנית חיסכון, אבל התכנית עושה תכנית חיסכון.

אורי מקלב: מדוע?

קארין אלהרר: לא, זה לא בעניין של - - -

אורי מקלב: מכיוון שהוא, ב-180 מיליון שקלים האלה, גם בשנת 2012, גם בשנת 2013 - - -

קארין אלהרר: לא, זה לא באחריות שלך.

אורי מקלב: גם בשנת 2014 לא היה ניצול של תקציב הבינוי.

אורי מקלב: אז מה אתם אומרים שדיברתם על בינוי?

אורי מקלב: הרי הדבר הזה הוא אבסורד.

קארין אלהרר: משרד האוצר, אנא הסבר.

<איטה עטייא: אני יודעת שהיה - - -

קארין אלהרר: לא, לא, עכשיו משרד האוצר.

אורי מקלב: גברתי יושבת הראש, ה-180 מיליון שקלים שהיא מדברת עליהם ובצדק שעברו לבינוי, זה לא נוצל שם.

אורי מקלב: למה מנצלים את התקציב?

קארין אלהרר: איטה, תודה.

קארין אלהרר: משרד האוצר.

קארין אלהרר: אני אשמח להבין, תראו, אני מניחה שבהבנה המצומצמת שלי יש איזה תחשיב כזה שעושים לפני התקציב ואומרים X ילדים, X עלות לכל ילד וככה גוזרים - - -

<איטה עטייא: נכון שאנחנו בסדר?

קארין אלהרר: שנייה.

קארין אלהרר: וככה גוזרים תקציב.

קארין אלהרר: עכשיו התקציב לא נוצל.

קארין אלהרר: זה לא שהוא לא נוצל כי אין מספיק ילדים בארץ שצריכים את השירות הזה.

קארין אלהרר: הוא לא נוצל מכל מיני סיבות כנראה בירוקרטיות - - -

אורי מקלב: הרף הגבוה.

אורי מקלב: הדרישות הגבוהות.

קארין אלהרר: ושל אטימות מערכתית.

קארין אלהרר: עכשיו אני שואלת, הכסף הזה בכלל עובר למקום אחר או חוזר לאוצר?

קארין אלהרר: תסבירו מה קרה לכסף.

<אורי שיינין: אני אסביר.

<אורי שיינין: אורי שיינין מאגף תקציבים.

<אורי שיינין: אני אסביר טיפה את המסגרת הכללית.

<אורי שיינין: כמו שכבוד יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת קארין אלהרר, גם חברת הכנסת רחל עזריה יודעת שעל ראש שמחתו של משרד האוצר זה עידוד התעסוקה של ישראלים, בפרט הורים צעירים ובפרט נשים והורים לילדים.

<אורי שיינין: במסגרת זו בשנים האחרונות, צריך גם להסתכל בפרספקטיבה.

<אורי שיינין: הזכירו פה שעדיין אין פרישה של אשכולות 4 עד 10, אז בואו נדבר על מה כן נעשה.

<אורי שיינין: גנים גילאי 3-4, גני חינוך חובה, חינוך חינם לגילאי 3-4.

<אורי שיינין: נקודות זיכוי לאמהות לילד עד גיל 5 בנוסף למה שהיה כבר עד אז לילד באופן כללי.

<אורי שיינין: הורה קיבל שתי נקודות זיכוי לילד.

<אורי שיינין: זאת אומרת הורה גבר קיבל עוד 2 נקודות זיכוי לילד בגילאי אפס עד שלוש.

<אורי שיינין: צהרונים – בעצם בעקבות המלצת טרכטנברג, במקום שיהיה את המנגנון שהוא דרך משרד הכלכלה, החליטו בזמנו, בשנת 2011, כמו שציין פה חבר הכנסת מקלב, שעמד על 220 מיליון שקלים, גם זה בעקבות התערבות של חברי הכנסת גפני ומקלב, אם אני זוכר, במסגרת בג"ץ פרי והועלה ל-220 מיליון שקלים.

<אורי שיינין: אז באו והחליטו שיעשו את אשכולות 1 עד 3 וגם את אשכול 4 דרך ירושלים ולכן הוציאו בעצם את התקציב שהיה מיועד לאשכולות 1 עד 3 במסגרת משרד הכלכלה והעבירו אותו למשרד החינוך.

<אורי שיינין: ידברו פה נציגי משרד החינוך ויוכלו לפרט יותר על מה עושים ביתרות תקציביות שלא מבוצעות בסופו של דבר.

קארין אלהרר: אורי, אני מאד מעריכה אותך - - -

<אורי שיינין: שנייה אחת, אבל אני רק רוצה - - -

קארין אלהרר: שנייה, אני מעריכה גם את היכולות אבל לא קיבלתי תשובה.

<אורי שיינין: אני עונה.

<אורי שיינין: עכשיו הגעתי לשאלה של מה קורה עם ה-30 מיליון שקלים האלה.

<אורי שיינין: אז כן, אנחנו שמים את מרבית יהבנו בשנים האחרונות במשרד הכלכלה בכל אופן, שמולו אנחנו עובדים על הרחבת היצע מעונות היום.

<אורי שיינין: 1.2 מיליארד שקלים הוקצו לזה עד שנת 2016 במסגרת תכנית החומש האחרונה.

<אורי שיינין: במסגרת התקציב הקרוב יוקצו עוד 700 מיליון שקלים.

<אורי שיינין: זאת אומרת זה סדרי גודל של כמעט 2 מיליון שקלים וזה נוסף על הקצאות - - -

קארין אלהרר: מעונות יום זה אפס עד שלוש?

<אורי שיינין: אפס עד שלוש.

קארין אלהרר: וזה לא צהרונים?

<אורי שיינין: זה בסדרי גודל של 2 מיליארד שקלים שגם מתגלגלים אחרי זה לסבסוד של עוד איזה 600 מיליון שקלים.

<אורי שיינין: וכן מתחילים, הקצב של הבינוי הולך וגדל.

<אורי שיינין: לפחות על פי אינדיקציות ראשוניות שלנו, אנחנו כבר הולכים לעמוד בקצב שיספק בינוי טוב.

קארין אלהרר: סליחה, אל תפריעו.

קארין אלהרר: רק לי מותר להפריע.

<אורי שיינין: 2 מיליארד שקלים.

<אורי שיינין: אני חושב שמתקציב בינוי שעמד על אפס בשנת 2010, 2 מיליארד שקלים זה בעיני תקציב גדול, פי שניים ממה שוועדת טרכטנברג המליצה.

<אורי שיינין: עכשיו מה קורה עם ה-30 מיליון, קצת פחות, שהשנה הוקצו על ידי משרד האוצר במסגרת התקציב, שאתם, חברי הכנסת אישרתם ולא נוצלו.

<אורי שיינין: אז בסופו של דבר למשרד הכלכלה יש תקנות אחרות שאנחנו סברנו שיבוצעו בחסר והן בוצעו בסוף קצת יותר.

<אורי שיינין: לדוגמא, סבסוד מעונות היום.

<אורי שיינין: אז לכאורה, על פי הכללים היבשים, היינו יכולים לומר אנחנו עוצרים את מבחן התמיכה ואז כל הורה יקבל 30 שקלים פחות ובסופו של דבר מה שעושים במקום זה, לוקחים כסף שלא נוצל בצהרונים ונותנים בסופו של דבר לאוכלוסייה דומה, שלפעמים אגב זו אותה אוכלוסייה.

<אורי שיינין: ואותה אוכלוסייה שיש לה ילד במעון, יש לה גם ילד בצהרון, אז זה לא יגיע דרך שם, אבל זה יגיע בסופו של דבר דרך סבסוד מעונות היום.

<אורי שיינין: לגבי השאלות של הסדרה, שזה השאלות שעולות פה - - -

קארין אלהרר: לגבי צילה אני רוצה תשובה.

<אורי שיינין: אבל יושב פה נציג משרד החינוך.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אבל לגבי - - -

<אורי שיינין: מה עושים עם הכסף?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: לגבי צילה אני מבינה שזה עולה מ-40 שקלים ל-100 שקלים.

<אורי שיינין: על זה אני יודע שיש דיונים במסגרת משרד החינוך, שהם אמונים על התחום הזה יותר מאיתנו.

קארין אלהרר: מה זאת אומרת?

קארין אלהרר: אבל אתם מביאים את השיק.

אורי מקלב: יש לזה מטרה?

אורי מקלב: אתם תסכימו לדבר כזה?

<אורי שיינין: לא, בסופו של דבר יש החלטת ממשלה מחייבת, שכל המשרדים צריכים להתכנס לתקציב.

<אורי שיינין: כל משרד עושה את צעדי ההתאמות שלו ולמשרד החינוך יש עד ינואר להחליט איך הוא עושה את ההתאמות שלו.

<אורי שיינין: יושב פה נציג משרד החינוך, הוא יוכל.

<אורי שיינין: בסופו של דבר זו שמשרד החינוך צריך לקבוע.

<אורי שיינין: בסוף משרד האוצר, עד כמה שנדמה לפעמים שכוחו רב לו, הוא לא קובע למשרד את סדרי העדיפויות באופן פרטני והאם השותפות תהיה 40 שקלים או 60 שקלים.

אורי מקלב: זה נקרא פרטני?

אורי מקלב: ליישום החלטות הממשלה בין 40 שקלים ל-100 שקלים?

אורי מקלב: ואחרי זה תגיד לי שאתם מאד מאד מעודדים תעסוקה של אמהות ושל נשים?

<אורי שיינין: בואו נשמע את נציג משרד החינוך.

<נועה בן אריה: וזה שהממשלה לא מיישמת את ה - - - זה לא מטריד?

אורי מקלב: לא, אבל אין בעיה של כסף.

אורי מקלב: אין בעיה.

אורי מקלב: הכסף עבר למשרד החינוך.

אורי מקלב: יש מישהו במשרד החינוך שחושב שצהרון זה פחות חשוב.

קארין אלהרר: חבר הכנסת מקלב, בוא נשמע את משרד החינוך.

<נועה בן אריה: למה לא מדברים גם יום חינוך ארוך?

<נועה בן אריה: למה לא מדברים גם על זה?

קארין אלהרר: עורכת הדין בן אריה, תודה.

אורי מקלב: אפשר לדבר על הכל.

אורי מקלב: אנחנו מתמקדים בצהרונים.

קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע ברשותכם את משרד החינוך.

קארין אלהרר: ישבתם כאן כל הדיון, האזנתם, אני בטוחה, קשב רב לדברים שנאמרו.

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל את ההתייחסות שלכם לגבי צהרוני צילה, שהם כרגע בתחום אחריותכם.

קארין אלהרר: קודם כל כמה ילדים יש במסגרות הללו?

קארין אלהרר: שם ותפקיד לפרוטוקול.

<חיים הלפרין: שלום.

<חיים הלפרין: גמר טוב.

<איטה עטייא: מה זה גמר טוב, זה חדש?

אורי מקלב: יש, יש, עוד אפשר.

אורי מקלב: מי שעוד לא עשה את זה יכול עוד לעשות.

אורי מקלב: יש עוד כמה ימים לעשות.

אורי מקלב: מועד ב'.

אורי מקלב: יש מועד ג', לא מועד ב'.

קארין אלהרר: גמר טוב.

קארין אלהרר: חברים, כן.

אורי מקלב: זה נקרא פתקא טבא.

אורי מקלב: שיבינו.

<חיים הלפרין: לא רציתי להגיד פתקא טבא אז אמרתי גמר טוב.

<חיים הלפרין: בסדר, בקיצור - - -

אורי מקלב: למה, אתה יכול להגיד.

אורי מקלב: תסביר.

אורי מקלב: אתה משרד החינוך.

<חיים הלפרין: אנחנו בשנים האחרונות, החל מהיישום של דו"ח טרכטנברג החלקי, כי כבר נאמר פה שהיה מדובר על פרויקט ענק של 2.4 מיליארד שקלים וכו', שבסופו של דבר הממשלה החליטה לצמצם אותו משיקולי סדרי עדיפויות תקציביים, ואנחנו בשנת תשע"ג התחלנו עם פוטנציאל של 8,500 מסגרות באשכולות 1 עד 3, והביצוע היה 6,000 מסגרות בפועל.

קארין אלהרר: כמה ילדים?

<חיים הלפרין: אני בכוונה לא אומר ילדים, כי הממצע פה הוא בין גן לבית ספר וזה יוצא סדר גודל של משהו כמו 28 ילדים בממוצע למסגרת.

<חיים הלפרין: אז זה סדר הגדול.

<חיים הלפרין: בכל אופן, אנחנו מאד לא היינו מרוצים מאיכות השירות הזה ובתהליך ארוך ובמשא ומתן עם האוצר הגענו למתווה שבעינינו הוא המתווה הנכון מקצועית והוא פעל נכון בשנה שעברה, ומתוך 6,200 מסגרות שיכולנו להפעיל מבחינת הפוטנציאל, הפעלנו בפועל 3,527.

<חיים הלפרין: אתי מבקשת מספרים מדויקים, אז זה לא מדויק, אני כבר אומר לך, זה סדר גודל, כשבע

<חיים הלפרין: צם הניצול היה מדורג.

<חיים הלפרין: יש רשויות שמאד צרכו את השירות הזה ויש רשויות שממש לא, עם כל מנעד הביניים, כשברגע בעצם עולה השאלה של הצורך.

<חיים הלפרין: כלומר, יש רשויות שאמרו אנחנו לא נכנסות לזה כי באמת אין צורך.

<חיים הלפרין: ההורים לא צורכים, לא רוצים, לא צריכים.

<חיים הלפרין: הזכירו כאן, מדובר על משהו וולונטרי, ההורים צריכים לרצות את זה, ולכן באמת יש רשויות שנושא התעסוקה שם הוא הרבה יותר דומיננטי ולכן שם הניצול הוא הרבה יותר גבוה; ויש רשויות שפחות ולכן הניצול הוא יותר נמוך.

קארין אלהרר: סליחה, מה הכמות המקסימאלית של ילדים בכל מסגרת?

<חיים הלפרין: בגן הכמות הממוצע היא 22 ילדים במסגרת.

קארין אלהרר: מה המקסימום?

קארין אלהרר: מה הקו האדום מבחינתכם?

<חיים הלפרין: המקסימום הוא הפוטנציאל של הילדים בבוקר.

<חיים הלפרין: אי אפשר ל - - - ילדים בבוקר.

<קריאה: 25.

קארין אלהרר: שכמה זה במספרים?

<חיים הלפרין: אם בגן יש 33 ילדים או 34 ילדים בבוקר, זה המקסימום שיכולים להיות אחרי הצהריים.

קארין אלהרר: מי מפקח על התכנים הפדגוגים בצהרון?

<חיים הלפרין: אז ככה, בעניין הזה יש לנו איזו תחושה, לפחות סובייקטיבית, שמי שמבצע את השירות עבורנו, שיש עודף בקרה, אבל אנחנו שמחים במה שקורה.

<חיים הלפרין: דבר ראשון, הפיקוח מעורב בתהליך העקרוני הארגוני האסטרטגי בכל יישוב ויישוב.

<חיים הלפרין: יש צוות היגוי רשותי שהמפקחת בדרך כלל זו המפקחת על הגנים, כי הרוב זה גנים והיא חברה בצוות הזה, שהוא הצוות שמחליט על שיטת העבודה, דרכי העבודה, סדרי העדיפויות ברמה הרשותית.

<חיים הלפרין: מעבר לזה, המפקחות על הגנים מאשרות את צוות הגן של אחרי הצהריים והמנהל של בית הספר מאשר את הצוות אצלו בבית הספר.

<חיים הלפרין: אנחנו במקביל מפעילים בקרה חיצונית שמוודאת שבאמת הדברים קורים, גם ברמה של תכנית עבודה, גם ברמה של ילדים שנמצאים במסגרת וגם ברמה של התכנים והקשר שבין תכנית הביצוע לבין הביצוע בפועל.

<חיים הלפרין: יש לנו כמובן גם בקרה על ההזנה, כי צריך להגיד גם לגבי המחירים שנקבו פה, ההזנה של המשרד היא יחסית יקרה, כי היא ברמת דרישה מאד גבוהה ואפשר לתת הזנה פחות איכותית ויותר זולה.

<חיים הלפרין: בסך הכל אני חושב שבמתווה, וצריך להזכיר אנחנו עובדים באשכולות 1 עד 3 שזה גם ההורים היותר חלשים, אבל לפעמים גם הרשויות היותר חלשות ובסך הכל במקומות שהצלחנו לפרוץ את המחסום של הפתיחה, אז עכשיו השנה אנחנו במיקוד של איכות העבודה הפנימית, ברמה של מה יקרה שם בשעתיים האלה, שנמצא הצוות הזה יחד עם הילדים ובסך הכל נקודת המוצא היא שיש התחלה טובה.

קארין אלהרר: מהנתונים שמונחים בפני, אז בעצם לא היה ניצול מלא של התקציב, ולא רק זה, אנחנו גם שומעים שבשנה הבאה המחיר גם עולה, אז זה לא כל כך ברור למה.

<חיים הלפרין: אז לגבי הניצול, כשהאוצר מתחייב אז הוא חייב להעמיד את מלוא התקציב, כאילו אנחנו נצרוך 100%.

קארין אלהרר: אני לא מכירה התנהלות אוצרית שנותנים ביד רחבה כל כך שנשארים תמיד עודפים, אז אולי יש איזה כשל במימוש היישום?

<חיים הלפרין: לא.

<חיים הלפרין: בגלל זה השנה עברנו למודל אחר של תקצוב של הרשאה להתחייב.

<חיים הלפרין: זה לא מעניין את הנוגעים כאן, של איך יהיה קשר יותר הדוק בין התכנון לביצוע.

<חיים הלפרין: אבל בשנים שעברו האוצר העמיד את מלוא התקציב כאילו אנחנו הולכים לצרוך 100%, למרות שידענו מקצועית, אנחנו, ובהערכות שלהם שלא נגיע ל-100% ניצול ובסופו של דבר התקציב שלא נוצל חזר לאוצר.

קארין אלהרר: אז למה בעצם מעלים את המחיר?

קארין אלהרר: הרי אם התקציב לא נוצל והאוצר בלאו הכי נתן את הכסף, אז במקום להחזיר את הכסף או להשתמש בו שימושים אחרים, פשוט לא להעלות את המחיר.

קארין אלהרר: נשמע לי כמו- - -

<חיים הלפרין: קודם כל לגבי השנה הבאה, אין החלטה כזאת להעלות את המחיר.

<חיים הלפרין: נכון שבהחלטת הממשלה יש קיצוץ של 100 מיליון שקלים.

<חיים הלפרין: אנחנו נדרשים להצביע על חלופות בפני המנכ"לית בינואר, איך הדבר הזה צריך - - -

אורי מקלב: מכל הקיצוצים שדורשים מכם לקחתם את הצהרונים?

אורי מקלב: זה פשוט לא ייאמן.

קארין אלהרר: מאיפה זה הגיע?

קארין אלהרר: הרי מישהו הפיץ את זה.

אורי מקלב: הוא אומר שיש להם דרישה לקצץ 100 מיליון שקלים בתקציב.

אורי מקלב: יושבים במשרד החינוך ומחליטים שהמקום שבו אפשר לזרוק מתוך האנייה הטובעת, להקל על המסע, את הטלית והתפילין.

קארין אלהרר: תראה, בסוף זה הגיע מאיפה שהוא ולא מהאזרח שהמציא את זה ממוחו.

קארין אלהרר: אני מניחה שזה הגיע כהצעה של משרד החינוך.

קארין אלהרר: אז אני שואלת, איך דווקא במקום הזה הגיעה הצעה שכזו.

<חיים הלפרין: לא הייתי מעורב בדיון הזה.

<חיים הלפרין: זה דיון תקציבי בין אגף התקציבים שלנו לבין אגף התקציבים באוצר.

אורי מקלב: לא נביך אותך.

אורי מקלב: אי אפשר לקבל החלטה - - -

<חיים הלפרין: האמירה ש - - -

אורי מקלב: בהחלטה שלך של הוועדה, באמת צריכה להיות פנייה למשרד החינוך, שלא יגעו בכבשת הרש.

רחל עזריה: כן, לקבל את המידע.

רחל עזריה: לקבל את התקציב.

רחל עזריה: אני אשמח להתייחס.

רחל עזריה: אתם זוכרים את הסיפור שסיפרתי לכם על העירייה, שאמרתי בואו נטפל בצהרונים ואמרו מה פתאום, אנחנו לא מכירים צהרונים.

רחל עזריה: במשרד החינוך, מר חיים הלפרין והאגף שלו, הם בעצם היחידים שבכלל מתייחסים - - -

אורי מקלב: אבא של נדב.

קארין אלהרר: אם הוא אבא אל נדב-

אורי מקלב: אבא של נדב.

אורי מקלב: יש לך זכויות מיוחדות כאן.

אורי מקלב: לכן אנחנו שומרים עליך.

רחל עזריה: היחיד שמתייחס לנושא הזה וכל שאר המערכת מבחינתם הם אחראים על כל חוק חינוך חובה וכל השאר הוא כאילו הילד בשעה שתיים מתפוגג.

קארין אלהרר: מתאדה.

רחל עזריה: ובשבע וחצי בבוקר הוא נוצר, כל יום מחדש.

רחל עזריה: וככה מתייחסים במשרד החינוך, כי בכל פעם שפונים ואני יודעת, כי אני הייתי בדיונים כאלה, ופונה גם האוצר ואומר אנחנו רוצים שתדאגו כי הורים עובדים עד ארבע.

רחל עזריה: הם אומרים אנחנו לא אחראים לשוק העבודה, זה לא קשור אלינו, אנחנו עד השעה שתיים ובזה זה נגמר.

קארין אלהרר: כל אחד והמקום שלו.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: רגע, אבל קטענו אותו באמצע הדברים.

<חיים הלפרין: אנחנו כולנו חיים בעולם של סדרי עדיפויות ואני חושב שאם המשרד שקל את מלוא רוחב שיקוליו והגיע למסקנה למשל שבחינוך המיוחד יש תת תקצוב באופן דרמטי - - -

רחל עזריה: די, נו.

רחל עזריה: עכשיו אתה נשמע כמו האוצר.

קארין אלהרר: לא, לא, אל תלך לשם.

קארין אלהרר: זה לא תקצוב שהגיע מהחינוך המיוחד, בו נפריד בכל זאת.

<חיים הלפרין: לא, לא אמרתי מאיפה הוא הגיע.

<חיים הלפרין: אמרתי שבסך הכל נדמה לי שיש קופה אחת שמנהלת המדינה וצריך - - -

קארין אלהרר: זה נכון, אבל אתם, המקום שלכם, משרד ממשלתי שמנהל משא ומתן עם האוצר, זה להגדיל את הסכומים, לא להגיד לו מאיפה אני מקצץ אותם.

רחל עזריה: ובטח לא לקצץ שם.

קארין אלהרר: ושם זה כאילו האשכולות הנמוכים ביותר, המשפחות החלשות ביותר, בטח לא להעלות שם את המחיר.

קארין אלהרר: בעקבות דו"ח מבקר המדינה, אני רוצה לדעת מה המשרד עשה בצהרונים.

<חיים הלפרין: קודם כל יש לנו מחלוקת לגבי המסקנה העיקרית של הצוות, שהמשרד היה צריך לקחת אחריות על הדבר הזה.

<חיים הלפרין: אנחנו יודעים היטב לדעת מה זה לקחת אחריות.

<חיים הלפרין: לקחת אחריות זה לקחת אחריות במלוא מובן המילה, שכוללת אמצעים, כוללת כללים, כוללת תקציב, וכל עוד זה לא נעשה אז אין סיבה שהמשרד יגיד אני לוקח על עצמי משהו שבסוף יהיה פארסה, כי אנחנו נייצר נייר, אבל אף אחד לא יתייחס אליו.

קארין אלהרר: מה אתם צריכים כדי לקחת אחריות?

<חיים הלפרין: אם המדינה תגיד שהיא חוזרת למתווה טרכטנברג הראשון ותטיל על המשרד לעשות את זה, אז המשרד יגיד מה בעיניו צריך בהיקף כוח אדם, בהיקף תהליכי בקרה, בהיקף תהליכי רישוי, ואם המדינה תגיד קחו תעשו את זה, אנחנו יודעים לעשות את זה.

קארין אלהרר: אז אני לא מבינה.

קארין אלהרר: יכול להיות שהתבלבלתי, אבל אני לתומי חשבתי שצילה הם באחריות משרד החינוך.

<חיים הלפרין: הם באחריות משרד החינוך.

קארין אלהרר: אז האחריות לא באה עם הפיקוח בצידה?

<חיים הלפרין: אבל היא מוגדרת באשכולות 1 עד 3 והיא נותנת מענה - - -

קארין אלהרר: הבנתי.

קארין אלהרר: אני מדברת כרגע על אשכולות 1 עד 3.

<חיים הלפרין: אז באשכולות 1 עד 3 אנחנו עושים כמיטב יכולתנו.

<חיים הלפרין: ברגע שאומרים קחו אחריות על כל המדינה, ברור שההיקפים הם בסדרי גודל וצריך לתת לזה מענה.

קארין אלהרר: לא, לא, אני מבינה, חברים, תאמינו לי, אולי אני נראית לא מבינה, אבל הבנתי היטב.

קארין אלהרר: הבנתי.

קארין אלהרר: צילה זה רק 1 עד 3.

<חיים הלפרין: וירושלים.

<חיים הלפרין: צריך להגיד את זה.

קארין אלהרר: וירושלים, בירתנו, על ראש שמחתנו.

<חיים הלפרין: אנחנו חונים אצלה.

<חיים הלפרין: אם לא, הם יזרקו אותנו מהעיר.

קארין אלהרר: בסדר וירושלים.

קארין אלהרר: אז אני חוזרת ושואלת, דו"ח מבקר המדינה דיבר באופן מפורט וספציפי על הצהרונים של צילה ואני שואלת מה עשה משרד החינוך בעניין הספציפי, בעניין הכשלים הספציפיים על צהרוני צילה.

<חיים הלפרין: טוב, אז ככה, קודם כל אמרתי שלמרות שכיבדנו מאד את הצוות שעשה את הבדיקה, לא קיבלנו חלק גדול מאד מהמסקנות שלהם, אבל לגופו של עניין המתווה של צילה שונה באופן דרמטי.

<חיים הלפרין: כלומר חלק מהבעייתיות בתפעול הייתה למשל העובדה שהתחלנו מאוחר את השנה בגלל אי סגירה תקציבית סופית מול משרד האוצר, שהייתה בשנה הראשונה וגם בשנה השנייה; וגם לפני שנה וגם השנה התחלנו בזמן, מבחינתנו, וכל הרשויות ידעו לפנות, ידעו להציע וגם כל המתווה התקציבי נסגר עוד בקיץ, כשכל רשות שרצתה להתחיל בראש חודש ספטמבר יכולה הייתה להתחיל, ויש רשויות שאכן כך עשו.

<חיים הלפרין: יש רשויות שאמרו לא, אנחנו מחכים שההורים יגיעו ואז נשאל אותם ואז נדע מי רוצה ואז נתחיל כל אחד בזמנו.

<חיים הלפרין: ואז הגיע חג אחד ואחר כך חג שני, מחכים שהחג השלישי יסתיים ואז יפתחו.

<חיים הלפרין: אז זה בעצם תהליכים פנימיים בתוך הרשויות המקומיות, בהיבט של המוכנות שלנו כמשרד לפתוח בזמן.

<חיים הלפרין: שתיים, מבחינת איכות השירות, היא עלתה באופן דרמטי.

<חיים הלפרין: כלומר, גם כדאיות ההעסקה, לעבוד בתכנית הזאת עלתה באופן משמעותי.

<חיים הלפרין: השכר של הסייעות הוא 30 שקלים לשעה, השכר של עובד הוראה, שהוא תנאי לדבר הזה הוא בין 50 שקלים ל-75 שקלים, תלוי איפה אתה עובד, והמתווה - - -

<קריאה: ברוטו או נטו?

<קריאה: בטח שברוטו, מה זה?

<קריאה: אי אפשר לדבר בנטו.

<חיים הלפרין: אני לא יודע.

<חיים הלפרין: נדמה לי שרק בשוק השחור עובדים בנטו.

<חיים הלפרין: אנחנו מדינה מסודרת.

<חיים הלפרין: אז איכות העובדים עלתה באופן דרמטי.

<חיים הלפרין: תהליכי העבודה של הכשרה וליווי הם מפוקחים ומתואמים.

<חיים הלפרין: השנה גם הגדרנו תפקיד שנקרא רכז צילה רשותי בהיקף משרה ברור והוא לא חלק מהתקורה הכללית שהרשות מחויבת לה, וזה יצר קפיצה מאד משמעותית באיכות התפקוד, גם ברמה של הבקרה הפנימית וגם ברמה של הדיווחים.

<חיים הלפרין: כך שאנחנו במובן הזה, בהיבט של המתווה המקצועי, חושבים שאנחנו נמצאים במצב טוב.

קארין אלהרר: כמה מפקחים או מפקחות יש על כלל המסגרות?

<חיים הלפרין: ברמה של הפיקוח הפדגוגי זה מוטל על המפקחים הרשותיים, שזה חלק מתהליך העבודה שלהם.

<חיים הלפרין: אם אנחנו רוצים שמפקחת על גני ילדים תאשר את העובדה בגין הספציפי, אז זה באופן טבעי נגזר מהתפקיד שלה כמפקחת רשותית.

<כרמלה וישניאק: אבל היא לא בודקת את - - -

קארין אלהרר: רק שנייה, סליחה גברתי.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין.

קארין אלהרר: יש מישהו מטעם משרד החינוך שמגיע ובודק אחת לחודש, שנה?

קארין אלהרר: איך זה עובד?

<חיים הלפרין: לא.

<חיים הלפרין: יש תהליך מקביל, בואי נקרא לו, יש תהליך שהוא התהליך האסטרטגי שתיארתי, שהמפקחות מוודאות שכוח האדם שנכנס הוא טוב וסביר ומתאים ויש תהליך בקרה חיצוני, שמרים דגל אדום אם יש בעיה.

קארין אלהרר: למי הוא הרים את הדגל האדום, למשרד החינוך?

<חיים הלפרין: כן.

קארין אלהרר: מה עושה משרד החינוך כשיש דגל אדום?

<חיים הלפרין: זו בדיוק הנקודה.

<חיים הלפרין: כשיש דגל אדום אז משרד החינוך מטפל בזה גם ברמה הרשותית.

<חיים הלפרין: המפקחת על אותו גן מקבלת יידוע – הבקרה גילתה ש-, והיא נדרשת לטפל, ויש גם רפרנט מחוזי שרואה תמונה מחוזית בכל מחוז, שאם יש בעיות מצטברות או בעיות שהן יותר מאשר מוקד אחד, אז הוא נותן לזה מענה ברמה המחוזית.

קארין אלהרר: מה היה המקרה הקיצוני ביותר?

קארין אלהרר: יצא לכם לסגור צהרון?

<חיים הלפרין: בוודאי.

<חיים הלפרין: לא אחד.

<חיים הלפרין: אבל זה נבע בעיקר בגלל העובדה שמישהו דיווח על מקום שנמצא והוא לא נמצא.

<חיים הלפרין: או ילדים שנמצאים ולא נמצאים.

<חיים הלפרין: זה כאילו הדגל האדום הבולט.

רחל עזריה: את זה קל לסגור.

קארין אלהרר: מעניין.

קארין אלהרר: לא, אבל מקרים אמיתיים יותר.

<חיים הלפרין: אגב, אני רוצה להגיד עוד משהו.

<חיים הלפרין: אם למשל רוצים לאחד גנים, כי יש מעט ילדים בגן אחד ומעט ילדים בגן השני, הדרך היחידה לעשות את זה היא באישור המפקחת על אותו מקום.

<חיים הלפרין: כלומר, היא מוודאת שזה גם מתאים מבחינת היכולת של הגננת לקלוט וגם מבחינת - - -

<ישראל אליסף: היא לא מוודאת, חיים.

<ישראל אליסף: יש לך מלא צהרונים מאוחדים שאף אחד לא מונע אותם.

קארין אלהרר: אוקיי, רגע, שנייה.

<חיים הלפרין: אני מבקש לא להשליך מירושלים על כלל הארץ.

<חיים הלפרין: יש מקומות מיוחדים.

<ישראל אליסף: זה כל צילה.

קארין אלהרר: תודה, תודה רבה.

קארין אלהרר: מתי אנחנו יכולים לצאת לתשובה מה קורה עם מחיר הצהרונים?

<חיים הלפרין: אני אמרתי, אנחנו בינואר יושבים עם המנכ"לית על חלופות למימוש התכנית.

קארין אלהרר: כרגע המחיר נותר בעינו?

<חיים הלפרין: בכל מקרה, מבחינתנו מקצועית לא תהיה פגיעה באיכות של השירות.

<חיים הלפרין: כלומר, לא נסכים שהמשמעות תהיה הפחתה בשכר של העובדים.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: טוב, תודה.

קארין אלהרר: משרד הכלכלה, אתם בעצם עכשיו משרד הרווחה, נכון?

קארין אלהרר: המעבר עבר חלק או שאתם עדיין?

<איטה עטייא: אנחנו בחגים.

קארין אלהרר: בחגים.

קארין אלהרר: זו תשובה טיפוסית למדינת ישראל.

קארין אלהרר: בדו"ח מבקר המדינה עלה שהיו מקרים שבהם צהרונים התנהלו בצורה פחות מסבירה וגם אחרי בדיקות חוזרות ונשנות, בעצם כל מה שהפיקוח עשה זה להסיר ידיו מהמקום, אבל המקום עדיין עומד.

קארין אלהרר: זאת אומרת יש - - -

<איטה עטייא: אין לנו סמכות לסגור צהרון פרטי.

<איטה עטייא: אנחנו מודיעים להורים שמבחינתנו, מכל מיני סיבות, גם שהוא לא קיים וגם שילדים פיקטיביים.

<איטה עטייא: אנחנו סגרנו משהו כמו 70-80 צהרונים, חלקם נמצאים בחקירת משטרה אינטנסיבית מכל מיני סיבות כאלה ואחרות, ומהרגע שאנחנו הסרנו ושלחנו להורים שאנחנו מסירים, והיו דרך אגב גם בגלל בעיות בטיחות מאד קשות וכיוצא באלה.

<איטה עטייא: אנחנו מודיעים להורים שמבחינתנו הסרנו את ההכרה וזה צהרון פרטי לכל דבר ועניין.

<איטה עטייא: יש מיליונים כאלה במדינת ישראל.

קארין אלהרר: לפני שאתם נותנים הכרה, אתם עושים איזה שהוא תהליך בדיקה?

<איטה עטייא: לצערי לא.

<איטה עטייא: בגלל זה הנוהל הוא מאד מפורט.

קארין אלהרר: מעניין.

<איטה עטייא: עם 16 מפקחים, אני בקושי מפקחת אחרי שנתתי הכרה.

קארין אלהרר: אוקיי.

<איטה עטייא: אבל בגלל זה אני מנסה שהנוהל יהיה מפורט ככל הניתן, לפחות שאני אדע על מה אני נותנת הכרה.

קארין אלהרר: כמה בקשות להכרה הוגשו לעומת כמה התקבלו בשנה?

<איטה עטייא: כרגע, בשלב הזה, אחרי 10 שנים שכולם פחות או יותר מכירים את הנוהל, אז 99.999 מקבלים.

<איטה עטייא: אם הם לא מקבלים אז זה בגלל אישורי בטיחות.

<קריאה: מאלה שמגישים.

קארין אלהרר: כן, מאלה שמגישים.

קארין אלהרר: אתם מפרסמים את זה?

<איטה עטייא: בוודאי, אנחנו מפרסמים את זה באחד ביוני בכל העיתונים הארציים.

<קריאה: זה בכלל לא פשוט.

קארין אלהרר: שנייה, שנייה.

<איטה עטייא: אני אתן תשובה.

<איטה עטייא: אנחנו מפרסמים בכל העיתונות הארצית, בכל המקומונים במדינת ישראל, ואפרופו, בהקשר לתקציב שהחזרנו, השנה הבאה נפתחת עם ה-90 מיליון שקלים ואנחנו מצפים שיגישו כמה שיותר הכרות וניתן לכמה שיותר ילדים.

<איטה עטייא: אנחנו לא סוגרים את הדלת.

<איטה עטייא: כל מי שמגיש ואנחנו נגיע ל-90 מיליון, אנחנו נשמח להגיע ל-90 מיליון ולתת השתתפות בשכר לימוד.

<איטה עטייא: אנחנו לא עוצרים את ההגשה.

<איטה עטייא: דרך אגב, ההגשה היא מיוני עד סוף דצמבר, למרות שבעיקרון זה כאילו צריך להסתיים בסוף אוקטובר.

<איטה עטייא: אנחנו נותנים עוד חודשיים להגשה.

<איטה עטייא: אז חצי שנה לדעתי זה די והותר.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: יש פערים בין מחוזות בפיקוח?

<איטה עטייא: כן.

<איטה עטייא: במחוז הצפון יחסית יש מעט צהרונים, כי מרבית אשכולות 1 עד 3 עברו למשרד החינוך.

<איטה עטייא: אז יש שם מפקחת שלמה, שהיא כאילו עושה פחות פיקוח, אבל אנחנו לקחנו אותה למחוז תל אביב, ששם זה מספרים מטורפים שאי אפשר לפקח.

<איטה עטייא: אנחנו מניידים מפקחים.

<איטה עטייא: את המעט שיש לנו אנחנו מנסים לנייד.

<איטה עטייא: אבל זה אף פעם לא מספיק.

קארין אלהרר: ועוד שאלה, כמעט אחרונה.

קארין אלהרר: נאמר כאן בחדר שלעיריות אין תמריץ להגיש הכרה.

קארין אלהרר: את מכירה את האמירה הזאת?

<איטה עטייא: רציתי לתת תשובה.

<איטה עטייא: תראי, עיריית ראשון לציון, שזאת עירייה ענקית, נמצאת אצלנו, עיריית חולון נמצאת אצלנו, עיריית בת ים נמצאת אצלנו, עיריית תל אביב נמצאת אצלנו, עיריית יבנה אצלנו.

<איטה עטייא: אני לא יודעת מה זה תמריץ.

<איטה עטייא: תשמעי, להגיש את הבקשה זו עבודה.

<איטה עטייא: בסוף זה ילדים, זה בטיחות, זה אישורי בטיחות.

<איטה עטייא: אי אפשר, סליחה על המילה, לא נעים לי להגיד, רציתי להגיד לחרטט, אבל אי אפשר לחרטט.

<איטה עטייא: צריך להגיש את זה כמו שצריך.

<איטה עטייא: זו עבודה להגיש את זה כמו שצריך.

<איטה עטייא: ועובדה שרשויות מקומיות, בהתחלה זה היה קצת קשה ואחרי זה זה נהיה קצת יותר פשוט.

<איטה עטייא: דרך אגב, הנוהל לא משתנה כמעט כל שנה, וזה באמת בצורה מאד מינורית.

<ישראל אליסף: הוא קשה מאד.

<איטה עטייא: אז מי שמכיר את הנוהל, אין שום סיבה שהוא לא יגיש כל שנה בצורה מסודרת ועובדה שמגישים ועובדה שמקבלים, ברוך השם.

<ישראל אליסף: אני יכול לתת דוגמא כמה זה קשה?

<ישראל אליסף: רשות שרוצה להגיש בגנים של משרד החינוך, נדרשת להביא אישור גורף על הבטיחות.

<ישראל אליסף: זאת אומרת אם יש בטיחות בבוקר ואם יש בטיחות בערב.

<ישראל אליסף: כל המקומות, בהם עמותות שמפעילות את זה, הם צריכים להביא בודק בטיחות שיעבור בגן, עם מפרט מפה ועד לסעודיה.

<איטה עטייא: אתה טועה ומטעה.

<ורדה לוי: אתה טועה.

<איטה עטייא: אתה טועה ומטעה.

<ישראל אליסף: אני לא טועה ומטעה.

<ישראל אליסף: אני יודע מה קורה.

<איטה עטייא: אתה טועה ומטעה.

<ורדה לוי: אני אגיד לך.

<ורדה לוי: בחולון למשל יש הסדר - - -

<איטה עטייא: בבקשה.

<איטה עטייא: הנה, תיתן לך מישהי שעושה את זה בפועל.

<ורדה לוי: עם מנהל החינוך, שאותם הגנים שמאושרים בבוקר גם מאושרים אחר הצהריים והם מקבלים - - -

<איטה עטייא: בוודאי.

<איטה עטייא: מקבלים את אותו אישור - - -

<ורדה לוי: אני רק רוצה לומר - - -

<ישראל אליסף: אני אמרתי, זה בדיוק מה שאמרתי.

<ישראל אליסף: באותם מקומות שהרשות מפעילה את הצהרונים של התמ"ת בבוקר, זה גן של משרד החינוך שזה רשותי, הם מקבלים הסדר שכל הגנים מאושרים בטיחותית אותו דבר.

<ישראל אליסף: באותם מקומות שזה עמותות שמפעילות את הגנים, זאת אומרת כל המוכר שאינו רשמי - וחבר הכנסת מקלב לא פה - נדרש גן-גן-גן-גן כל שנה, להגיש את כל האישורים האלה וזה עולה להם הון.

<ישראל אליסף: הון.

<ורדה לוי: אבל אני רוצה להגיד לכם משהו אחד.

קארין אלהרר: רגע, רגע, זה לא דיון עצמאי.

קארין אלהרר: סליחה.

<ישראל אליסף: זה מאד מסובך.

<ישראל אליסף: זה לא פשוט.

<איטה עטייא: זה הרבה יותר פשוט ממה שאתה - - -

קארין אלהרר: סליחה, סליחה, זה לא דיון עצמאי.

קארין אלהרר: אפשר לעשות אותו אחר כך.

<איטה עטייא: את רוצה שאני אענה?

קארין אלהרר: כן.

קארין אלהרר: אני רוצה שתעני במשפט ונעבור הלאה.

<איטה עטייא: אז אנחנו נותנים לכל גוף שרוצה להגיש לנו בקשה להכרה, הוא צריך להביא אישור בטיחות.

<איטה עטייא: מאחר שאנחנו פועלים בגדול בגנים של משרד החינוך, אנחנו משתמשים באותו אישור בטיחות שהוא מביא למשרד החינוך, ואין שום בעיה עם זה.

<איטה עטייא: וכל היתר, כל מה שהאחרים אומרים זה כנראה כל מיני כאלה שניסו להביא כל מיני דברים הם לא היו מקובלים עלינו.

<איטה עטייא: וכל מי שעובד איתנו מכיר את הנוהל.

<איטה עטייא: הנוהל מפורסם באתר אפשר לקרוא אותו, לרבות צילום של האישור שצריך להביא.

קארין אלהרר: תודה, טוב.

קארין אלהרר: אני מבקשת לשמוע את ראש מועצת הר אדר, חן פיליפוביץ.

קארין אלהרר: דיברו על הר אדר וביקשת להתייחס.

<חן פילפוביץ: א' דיברו ואנחנו נושאים בתואר שאנחנו ממש לא אוהבים אותו, להיות בין היקרים בארץ ואני חייב קודם כל, לפני שאני מברך באמת על הדיון הזה, לשקף לכם מה רשות קטנה וחסרת אמצעים – התושבים שלנו אמידים, אבל הרשות ענייה – עומדת בפני מצב ואנחנו סוציו 9 – משמע לא מקבלים כלום מאף אחד.

<חן פילפוביץ: אין לנו שטחי מסחר, אנחנו 5,000 תושבים בקושי ואנחנו מנהלים צהרונים באמת איכותיים עם אותו צוות.

<חן פילפוביץ: אני שומע פה את כל הדברים ואני לא אוסיף סתם, כי שמעתי ופשוט נהנתי במובן הלא חיובי דווקא של המילה, אבל נהנתי לשמוע איך מסכמים את הבעייתיות של זה.

<חן פילפוביץ: מה שאמרה עורכת הדין בן אריה ומה שאמרת, חברת הכנסת עזריה, זה בדיוק זה.

<חן פילפוביץ: מצד אחד אני מפעיל את זה בתוך הרשות, בתוך המתקנים, עם האישור של המבנים, עם ההכרה, עם כוח האדם, עם הרישום הפלילי של העובדים.

<חן פילפוביץ: לזה אף אחד לא התייחס.

<חן פילפוביץ: רישום פלילי שאני צריך להשיג אותו ככה, סליחה.

<חן פילפוביץ: למה?

<חן פילפוביץ: כי אסור לי בעיקרון לקבל אישור על רישום פלילי.

<חן פילפוביץ: אז מה, אני אכניס, איך אמרתם - - -

קארין אלהרר: זה יטופל בחקיקה.

<חן פילפוביץ: מישהו אמר פה פדופיל חלילה.

<חן פילפוביץ: אז אני מעסיק את אותו צוות מהבוקר עד אחרי הצהריים, עד רבע לחמש.

<חן פילפוביץ: אתה שומע את זה, אתה מתפוצץ מבפנים.

<חן פילפוביץ: כי מצד אחד אתה רוצה לנהל צהרונים זולים וטובים, מצד שני פופוליסטיות לא תהיה אצלי.

<חן פילפוביץ: אני מחזיק ב-1,240 שקלים ואני מסבסד עדיין את הצהרונים ב-100 ומשהו שקלים פר ילד.

<חן פילפוביץ: אז מה קורה פה?

<חן פילפוביץ: אז דבר אחד אני יכול להגיד - - -

רחל עזריה: סליחה, כמה ילדים יש לך בגן?

<חן פילפוביץ: היום יש לנו שבעה גנים בסך הכל ברשות.

<חן פילפוביץ: גנים מתניידים בסביבות ה-30 ילד.

<חן פילפוביץ: לימיט עליון.

<חן פילפוביץ: רגע, אבל אני חייב לשתף.

<חן פילפוביץ: נתתי הנחיה עכשיו לצוות הורים ואתם לא תאמינו.

<חן פילפוביץ: פה באולם הזה יושבים היום שישה נוכחים מהר אדר הקטנה, כאשר שני חברי מועצה.

<חן פילפוביץ: אז מה זה אומר, שאנחנו משוגעים?

<חן פילפוביץ: לא.

<חן פילפוביץ: שאיכפת לנו.

<חן פילפוביץ: כן, כן, ספרתי, ענת.

<חן פילפוביץ: עכשיו, מה שחשוב וזה באמת - - -

קארין אלהרר: אבל איך אתה מסביר את הפער הזה?

קארין אלהרר: זה פער עצום.

<חן פילפוביץ: אני מסביר אותו בצורה מאד ברורה.

<חן פילפוביץ: קודם כל בשקיפות, מה שנקרא שקיפות, שקיפות, שקיפות מלאה.

<חן פילפוביץ: קחו את הנתונים של צהרונים, תבדקו - - -

קארין אלהרר: אז אני אשמח לקבל לוועדה.

<חן פילפוביץ: רגע, אני יותר מאשמח.

<חן פילפוביץ: ואני רק אסכם בעוד דבר.

<חן פילפוביץ: אז אצלנו כמו שאמרת והתביישת לומר, אני לא מעסיק חלטורה.

<חן פילפוביץ: אצלי בצהרון יש ביטחון כמו שצריך, יש סייעות כמו שצריך.

<חן פילפוביץ: ואמרת, רחל, סליחה, שנורא קשה לגייס כוח אדם.

<חן פילפוביץ: הן לא רוצות לבוא.

רחל עזריה: אני אמרתי שאם יפעילו מהבוקר - - -

<חן פילפוביץ: בדיוק, צדקת לגמרי.

<חן פילפוביץ: הן לא רוצות לבוא.

<חן פילפוביץ: הן אומרות אם תיגע לנו בשקל של ה-30 שקלים ברוטו, נטו, זה לא משנה, זה כמעט אותו דבר אחר כך.

<חן פילפוביץ: בשרשרת המזון הזו של תחשיב השכר זה אותו דבר כמעט.

<חן פילפוביץ: אז הן אומרות אנחנו לא באות יותר.

<חן פילפוביץ: אני כבר לפני סוכות במצוקה של כוח אדם ברשות בנושא צהרונים נוראית.

<חן פילפוביץ: אף אחד לא רוצה לבוא.

קארין אלהרר: כי הן נשארות כל היום.

קארין אלהרר: זה באמת קשה.

<חן פילפוביץ: לא.

<חן פילפוביץ: סליחה, אנחנו מצ'פרים אותן ו - - -

קארין אלהרר: בסדר, אבל - - -

<חן פילפוביץ: אבל אני לא יכול אחרת.

קארין אלהרר: אבל אדוני, אתה רואה שגם אתה עושה את כל הסיבוב ובסוף זה מגיע לפי שניים.

<חן פילפוביץ: שנייה, תני לי רק לסכם.

<חן פילפוביץ: אני חייב להגיד – בהר אדר, בארבע השנים האחרונות לא עלה מחיר הצהרון.

<חן פילפוביץ: העלינו השנה בשישה - - -

קארין אלהרר: הוא היה גבוה מלכתחילה.

<חן פילפוביץ: רגע.

<חן פילפוביץ: אבל בנושא של התחשיב, אני יותר מאשמח ואברך שייקבע קוד, כמו שהיה בבית הספר של הקיץ, שאצלי נתתי מעצמי לכיתות ג' עד ה'.

<חן פילפוביץ: למה?

<חן פילפוביץ: ככה.

<חן פילפוביץ: כי זה חשוב להורים ולילדים ואני עם ההורים בעניין הזה.

<חן פילפוביץ: אני רוצה גם בצהרונים.

<חן פילפוביץ: הכי נוח יהיה לי אם מחיר צהרון יהיה 900 שקלים, 600 שקלים, אני לא יודע מה, אבל אני אוכל להתהדר בצהרון איכותי, במחיר סביר ולא שאני נחשד כגוזל העם.

<חן פילפוביץ: זה לא נכון.

<חן פילפוביץ: זה לא המקרה ואני מברך ואני מצפה לעוד דבר, שהתוצאות תהיינה מהירות, כי אנחנו מתקשקשים עם זה - - -

קארין אלהרר: גם אנחנו.

<חן פילפוביץ: בצורה נוראית.

<חן פילפוביץ: אני ממש לא אוהב את זה.

<חן פילפוביץ: איך אמרת קודם, נציגת חולון – לא כייף להיות מותקף?

<חן פילפוביץ: מאד לא כייף להיות מתוקף ואין לך גם say.

<חן פילפוביץ: זהו.

<חן פילפוביץ: תודה רבה ושנה טובה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: כן, גברתי.

<עדית בוקאי: אני רוצה להתייחס לחלק מהדברים שנאמרו.

קארין אלהרר: שם ותפקיד לפרוטוקול.

<עדית בוקאי: עדית בוקאי, אני מנהלת את הצהרונים מטעם החברה למתנ"סים.

<עדית בוקאי: קודם כל אחד הדברים שנאמרו ואני חושבת שצריך לתת לו את המקום, שהצהרון הוא באמת בסוף קודם כל מקום חינוכי.

<עדית בוקאי: צריך לראות איך כל הדיון הזה בסוף לא מתכנס רק למחיר ולראות איך לא - - -

קארין אלהרר: איך כוונה כזו.

<עדית בוקאי: במחיר, אנחנו נפגע באיכויות.

<עדית בוקאי: החברה למתנ"סים, מאז אותו דו"ח ביקורת, באמת עיבתה את מערך הפיקוח שלה.

<עדית בוקאי: היום אנחנו מעסיקים בקריות שעושות פיקוח, כשיש לנו 3 בקריות שעושות פיקוח בכל הארץ בכל מסגרות הצהרונים שלנו.

קארין אלהרר: כמה מסגרות יש לכם?

<עדית בוקאי: יש לנו קרוב ל-1,000 מסגרות.

קארין אלהרר: 3 מפקחות על 1,000 מסגרות?

<עדית בוקאי: שלוש מפקחות שמגיעות אחת למסגרת.

<עדית בוקאי: זה אומר פיקוח גם על מסגרות שמקבלות פיתוח של התמ"ת, מקבלות גם את הפיקוח שלנו.

קארין אלהרר: אבל הן שלוש.

<עדית בוקאי: הן שלוש.

קארין אלהרר: יש 1,000.

<עדית בוקאי: נכון, זה עוד לא מושלם.

<עדית בוקאי: אני חייבת להגיד - - -

<קריאה: זה לא רציני.

<עדית בוקאי: זה בהחלט טעון שיפור, אבל זה לא רק זה.

<עדית בוקאי: זה חלק ממכלול שלם.

<עדית בוקאי: יש לנו הנחיה שאנחנו מנחות, מגיעות לשטח ומבקרות בצהרונים.

<עדית בוקאי: גם מנחות צוותים שזה בעצם השלמה של תהליכי הפיקוח.

<עדית בוקאי: חומרים שאנחנו משיקים ואחת לחודש מעבירים לכל הצהרונים שלנו, קוראים לזה רשת מחדשת, חומרים פדגוגיים עם תכנים ערכיים שנמצאים בשטח ואוכפים את השימוש שלהם.

<עדית בוקאי: קורסים - - -

קארין אלהרר: מה המחיר הממוצע לצהרון אצלכם?

<עדית בוקאי: אז רגע, מיד אני אגיע לסוגית המחיר.

<עדית בוקאי: אני רוצה להגיד בהקשר הזה שיש שונות באמת מאד מאד גדולה.

<עדית בוקאי: חלק מהפרמטרים שצוינו כאן, אני רוצה להתייחס אליהם רגע.

<עדית בוקאי: קודם כל השונות הנורא גדולה שהציבור לדעתי לא בהכרח ער אליה, יצרה דיס אינפורמציה מאד גדולה, פגעה בחלקה, עשתה עוול אולי למקומות כמו הר אדר, אני לא מכירה את המסגרות, בחלקם סייעה למקומות אחרים.

<עדית בוקאי: בגלל שמרכיבי המחיר קשורים לשאלות האם באמת מועסקות סייעות הבוקר או לא, וחלק מהטבלאות שהוצגו בתקשורת ציינו לדוגמא את צילה ירושלים כהשוואה ליתר המקומות בארץ, שזה בכלל שתי תכניות - - -

רחל עזריה: לא, זה לא נכון.

קארין אלהרר: לא, לא, לא, לא.

קארין אלהרר: רגע, סליחה.

קארין אלהרר: תראי, באמת, עם כל הסבלנות, אני שאלתי שאלה פשוטה, אני אבקש תשובה סופר פשוטה.

קארין אלהרר: מה המחיר הממוצע לצהרון.

קארין אלהרר: אני מבינה שזה משתנה, לכן מראש אמרתי ממוצע.

<עדית בוקאי: נכון, אז הממוצעים הם בסביבות ה-800-900 שקלים.

<עדית בוקאי: אנחנו עכשיו יזמנו בחינה שעושים אצלנו סקר אמיתי, שלא לוקח רק מחיר - - -

קארין אלהרר: כי ה-800 שקלים זה לא אמיתי?

קארין אלהרר: לא הבנתי.

<עדית בוקאי: רגע.

<עדית בוקאי: סקר שלא נולד מתוך - - -

<יעקב חרל"פ: האם זה כולל ימים ארוכים?

<עדית בוקאי: תני לי רגע לסיים ואני אסביר.

<יעקב חרל"פ: האם זה עד השעה חמש, האם עד שעה ארבע.

<יעקב חרל"פ: האם זה גן ילדים, האם זה בית ספר?

<עדית בוקאי: הסקרים שנעשו ברובם בתקשורת לקחו באמת מחיר ואולי גם שעה.

<עדית בוקאי: אנחנו יודעים שהמרכיבים הם מורכבים יותר, כי לא דומה צהרון שעובד עד חמש לצהרון שעובד עד ארבע.

<עדית בוקאי: לא דומה צהרון שיש בו שלושה חוגים ל - - -

קארין אלהרר: טוב, אוקיי.

רחל עזריה: נו, זו תמיד התשובה.

רחל עזריה: אתם משווים תפוזים לאגסים ובננות למלפפונים.

רחל עזריה: לא, אבל זה לא נכון.

רחל עזריה: בסוף זה צהרון.

רחל עזריה: יש עוד חוג, פחות חוג, עוד זה, לא יודעת, זה לא יכול להיות, עדיין לא משנה לאיזה סכומים מגיעים, הסכום לא קוהרנטי לשום דבר.

<עדית בוקאי: את צודקת, אני מסכימה איתך.

רחל עזריה: אז די.

<עדית בוקאי: אני רוצה לסיים.

קארין אלהרר: משפט.

<עדית בוקאי: חלק מאד גדול מהשונות היא באמת מה שדובר כאן בהקשרים של עודפים שהולכים לרשויות.

רחל עזריה: אוקיי.

<עדית בוקאי: רגע, שנייה, אבל אני - - -

קארין אלהרר: עודפים שהולכים לרשויות זה כיוון מעניין, כן.

<עדית בוקאי: שנייה, אני שמחה שהכיוון מעניין.

<עדית בוקאי: יש שונות מאד מאד גדולה.

<עדית בוקאי: יתכן מצב שבאמת יש מקומות שיש בהם סבסוד, שהרשות גם נותנת כסף ויש מקומות שיתכן גוף שמפעיל את הצהרונים ובו אומרים לו חלק מהתקציב שלך, לצורך העניין אתה צריך להפעיל ספרייה עירונית, אז את הספרייה העירונית אתה תפעיל - - -

רחל עזריה: מהכסף של הצהרון.

רחל עזריה: בדיוק.

קארין אלהרר: מהמם, מהמם.

<עדית בוקאי: יפה.

<עדית בוקאי: אף אחד מאיתנו לא רוצה שזה יהיה המצב, אבל זה המצב בחלק מהמקומות.

קארין אלהרר: אוקיי.

<עדית בוקאי: עכשיו, הפתרונות צריכים לבוא באמת ואני חושבת שצריכים להיות פה יצירתיים ולחשוב מחוץ לקופסא.

<עדית בוקאי: אחד הדברים זה נושא הסייעות של הבוקר.

<עדית בוקאי: אני כן מאד מסכימה פה עם חברי ישראל, שאמר – אם הייתה פה אמירה כללית, ארצית ואם ניתן היה לפתור את זה, היה נוצר פה מרווח מאד גדול על הסוגיה הזאת.

<עדית בוקאי: זה דבר אחד.

<עדית בוקאי: שתיים, גם המקומות של ההכרה של התמ"ת, זה נכון.

<עדית בוקאי: ביישובים שהם אשכולות של 7, 8, עדיין יש תושבים שהיו יכולים להיעזר ולהנות מהתקציב הזה והגופים המפעלים לא תמיד היקשו, בגלל שבעלות תועלת של ההפעלה, הרבה מאד - - - ניהולי נדרש שם, תשומות - - -

קארין אלהרר: אז הם חוטאים למשפחות.

קארין אלהרר: בסדר.

<עדית בוקאי: נכון, ואני חושבת שזה כיוון שאם היינו מעודדים אותו, הוא היה עוזר.

<עדית בוקאי: סייעות - - -

<איטה עטייא: תעודדי.

<איטה עטייא: יש לי הרבה כסף.

<איטה עטייא: תעודדי.

<עדית בוקאי: יאללה.

<עדית בוקאי: בואי נעשה את זה ביחד.

<יעקב חרל"פ: אז תתנו אפשרות.

קארין אלהרר: תגידו, באמת הייתם צריכים את הדיון כאן הבוקר כדי לדבר על זה.

<איטה עטייא: לא, באמת, תעודדי.

<איטה עטייא: יש הרבה מאד - - -

קארין אלהרר: של בואי תעודדי, בואי תביאי לי?

קארין אלהרר: נו באמת, זה לא רציני.

קארין אלהרר: כן, סיימת, גברתי?

קארין אלהרר: משפט אחרון.

<עדית בוקאי: את מדברת על הפתרונות, ואני גם אשמח מאד להיות חלק בתוך שיח שבודק פתרונות ב - - -

קארין אלהרר: מי שרוצה להיות שותף לשיח צריך לשקף את הנתונים ואני אומרת את זה לכל מי שנמצא כאן.

<איטה עטייא: נכון.

קארין אלהרר: אי אפשר רק לבוא ולדבר.

קארין אלהרר: אם אתם מכונים לשקף את הנתונים, אתם יותר ממוזמנים להגיע לשיח הזה.

קארין אלהרר: אני חושבת שבסוף כולם יכולים להנות ממנו.

קארין אלהרר: כן, בבקשה, אדוני, משפט.

קארין אלהרר: שם ותפקיד לפרוטוקול.

<יעקב חרל"פ: יקי חרל"פ, אני מנהל את המרכזים הקהילתיים בהרצלייה.

<יעקב חרל"פ: 25 שנים מפעיל צהרונים, כשלא קראו לזה צהרון.

<יעקב חרל"פ: לצהרון הראשון הפעלתי קראו מרכז שהייה.

<יעקב חרל"פ: זו הייתה הסיבה שבשבילה הקימו צהרונים, לדאבוננו.

קארין אלהרר: הקדמנו מאז.

<יעקב חרל"פ: אני מפעיל צהרונים בהרצלייה, אני משלם לגננת לפחות 50 שקלים לשעה ועדיין חסרות לי כל יום 30 גננות.

קארין אלהרר: כמה עולה צהרון בהרצלייה?

<יעקב חרל"פ: 980 שקלים.

<יעקב חרל"פ: ואני מוכן לשתף את כל הנתונים שלי.

קארין אלהרר: אוקיי, אז בואי נתחיל מלשתף את הנתונים.

<יעקב חרל"פ: אבל יש לי רק בקשה אחת.

קארין אלהרר: בבקשה.

<יעקב חרל"פ: במקום לחפש כל כך הרבה מפקחים שיתנו לכם את אותן תוצאות שכולנו מכירים, תחפשו פתרון יצירתי.

<יעקב חרל"פ: והזכירו פה שמערכת החינוך תאפשר גנים שמסתיימים בשעה חמש ואז המפקחת של משרד החינוך תפקח עליהם.

<יעקב חרל"פ: הסייעות שמקבלות שכר עד שלוש וחצי, הן תהיינה חלק מצוות הצהרון.

קארין אלהרר: אוקיי, תודה רבה אדוני.

<חיים הלפרין: יש לנו תכנית עד שש וחצי, כולל צחצוח שיניים.

קארין אלהרר: אני מבקשת לסכם את הדיון, השעה כבר אחת וחצי.

קארין אלהרר: תראו, אני קודם כל רוצה להודות - - -

רחל עזריה: כן, אנחנו נישאר עד סוף הצהרון.

קארין אלהרר: אין ספק, כן.

קארין אלהרר: ואז אפשר יהיה ללכת ישר לאסוף את הילדים.

<קריאה: זה 1,000 שקלים.

קארין אלהרר: אני מבקשת באמת להודות לכולם, לצוות מבקר המדינה, לאתי וייסבלאי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת ולחברי הכנסת, לכל המבוקרים, לאורחים, תכנית חיסכון.

קארין אלהרר: תראו, מה שעלה באופן ברור מהדיון היום, מדינת ישראל חוטאת בטיפול שלה בנושא הצהרונים.

קארין אלהרר: אם למישהו היה ספק, אני חושבת שהיום אין יותר שום צל של ספק שהנושא הזה מופקר.

קארין אלהרר: כל אחד בענייניו, כל אחד עושה את השיקולים הכלכליים שלו, כל רשות לעצמה ובסוף ההורים נופלים בין הכיסאות, ההורים וילדיהם.

קארין אלהרר: הטענות המרובות של הורים שהגיעו לכאן מכל רחבי הארץ, מעידות, אני חושבת, יותר מכל דבר אחר, שהגיע הזמן להסדיר את הנושא הזה, ושמענו את הרצון הזה להסדרה גם מהגופים המפעילים, שזה דבר שאני חשבתי שאני אתקל בהתנגדות, כי למה לא, אבל אני שומעת את זה כאן ואני חושבת שזאת קריאת השכמה למשרדים הממשלתיים.

קארין אלהרר: לגבי המשרדים הממשלתיים, כשאני מדברת על פיקוח על צהרונים, זה גם לגבי המחיר, אבל זה לא רק המחיר.

קארין אלהרר: המחיר הוא רכיב אחד חשוב מאד, אבל בסוף אנחנו רוצים לוודא שהצהרון הזה הוא גם מסגרת מהותית, שנותנת לילדים והילדות שלנו את הטוב ביותר שאפשר בנסיבות ואת הטוב ביותר שאפשר לתת להם בהתאם לגיל שלהם.

קארין אלהרר: אני חושבת שהפער בין מה שאנחנו רואים בעיני רוחנו לאיך צהרון צריך להראות לבין מה שקורה היום ברוב רובם של הצהרונים.

קארין אלהרר: יש פער גדול מאד, אני מדברת גם על המחיר, אבל לא רק.

קארין אלהרר: וכשמדברים על המחיר, אז אנחנו מדברים על פערים של פי ארבעה וחצי לפעמים בין רשויות שונות.

קארין אלהרר: אלה פערים מופקרים.

קארין אלהרר: זה דבר שלא יכול להימשך.

קארין אלהרר: אנחנו רואים את זה בנתונים מסוימים.

קארין אלהרר: אמרתי, המחסור בפיקוח, תכנים חינוכיים, ביטחון, הזנה, שאני מאד מקווה, רחל, שהצעת החוק תתקדם מהר ככל שניתן.

קארין אלהרר: לפחות בעניין הזה נוכל לומר שיש פיקוח והוא אחיד.

קארין אלהרר: אנחנו רואים בשלטון המקומי – אני אומרת את זה לעורכת הדין בן אריה – כגוף שבהחלט יכול לסייע.

קארין אלהרר: בסוף זה מאגד רשויות מקומיות.

קארין אלהרר: המציאות מלמדת שכשהשלטון המקומי מחויב לנושא זה קורה ואנחנו מאד רוצים אתכם איתנו בעניין הזה.

קארין אלהרר: אני חושבת שזה סופר חשוב ואני מבקשת מהשלטון המקומי להעביר לוועדה איך בעיניכם צריך להיות מתומחר צהרון.

קארין אלהרר: איך אתם רואים.

קארין אלהרר: אני מניחה שזה איזה שהוא מדד שיכול להוות דוגמא לכל הרשויות האחרות.

קארין אלהרר: משרד החינוך: אני מבקשת להבין, ואני יודעת שיש לכם עד ינואר, ובכל זאת התקציב נסגר אוטוטו.

קארין אלהרר: בסוף צהרוני צילה הם צהרונים שנותנים מענים לאוכלוסיות החלשות ביותר.

קארין אלהרר: אז העלייה מ-40 שקלים ל-120 שקלים, זו עלייה מאד משמעותית.

<חיים הלפרין: אני לא מקבל את הנתון הזה.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: זה נתון שעלה כאן.

<חיים הלפרין: בסדר.

קארין אלהרר: במידה ובאמת נשקלת האפשרות הזאת, אז אנחנו מבקשים לדעת איך ומה אתם מתכוונים לעשות - - -

<קריאה: תהיה מחאה חברתית.

<קריאה: זה מה שיהיה.

קארין אלהרר: במיוחד נוכח העובדה שאין ניצול תקציבי מלא.

קארין אלהרר: אז אם אין ניצול תקציבי מלא, במקום להפנות את הכסף לכל מיני מקומות אחרים, אז לא להעלות את המחיר נשמע כמו הפתרון הסביר.

קארין אלהרר: יצחק מנחם, נראה לי שהמצאתם איזה סטארטאפ שאפשר אולי ככה להפיץ ברשויות אחרות.

קארין אלהרר: אני אשמח שתעביר לוועדה את התחשיב.

קארין אלהרר: אתה לא גוף מבוקר ואתה לא מחויב, אבל אני אשמח שתעשה את זה.

קארין אלהרר: מנהלת רשת קהילה ופנאי בחולון, גברת ורדה לוי, את גם אמרת שתשמחי להעביר את הנתונים, אז אנחנו גם נרצה לראות אותם.

קארין אלהרר: משרד הרווחה, הכלכלה, שוב, אנחנו נבקש לדעת איך אם יכולים לסייע בכך שהתקציב ינוצל טוב יותר.

קארין אלהרר: כרגע הוא לא מנוצל.

קארין אלהרר: זה נכון שהוא הולך למקומות טובים אחרים, אבל אני יכולה לחשוב על עוד 1,000 דברים טובים וחשובים, אבל זה לא הדברים שלשמם הגיע התקציב.

קארין אלהרר: וראוי ונכון יהיה - - -

<איטה עטייא: אנחנו קוראים לכל הרשויות להגיש בקשות.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: אז צריך לחשוב אולי על דברים יצירתיים יותר, כי כרגע זה עובד פחות טוב.

קארין אלהרר: ואני מבקשת את כולם בתוך שבועיים, זה זמן סביר, להעביר.

קארין אלהרר: שבועיים מאחרי סוכות, בסדר?

קארין אלהרר: כי עכשיו אנחנו בחגים.

<קריאה: תשובת מדינה.

קארין אלהרר: תשובת מדינה, כן.

קארין אלהרר: אז אמרתי, אחרי החגים.

קארין אלהרר: אין צורך בבקשות דחייה, כי באמת אחרי החגים אפשר לעשות.

קארין אלהרר: אני רוצה שוב להודות ולומר שבכנסת אנחנו לא נעזוב את הנושא הזה עד שהממשלה תפקח עיניים.

קארין אלהרר: אם תשאלו אותי, משרד החינוך יצטרך לפרוש את חסותו על כל עניין הצהרונים, גם אם זה אומר להפנות לשם משאבים, כי אפשר לדבר על כמה הדברים לא בסדר, אבל בסוף, כשאין גורם מפקח אחד, אין אבא ואמא לנושא, אני לא רואה איך כולם פתאום יישרו קו באורח פלא.

קארין אלהרר: זה בדרך כלל לא קורה, אלא אם כן נופתע מאד.

קארין אלהרר: אני לא רואה את זה קורה גם כאן, אז אני אשמח לשמוע את עמדת משרד החינוך לגבי הפיקוח הכללי בנושא הצהרונים.

קארין אלהרר: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.