ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 292, 2016-07-11 09:33

אלי אלאלוף: בוקר טוב חברים.

אלי אלאלוף: היום 11 ביולי 2016, ה' בתמוז תשע"ו, השעה 09:33.

אלי אלאלוף: תודה על הדיוק של כולם ועל נוכחותכם.

אלי אלאלוף: זה דיון עקרוני, זה לא דיון שבו יש החלטות.

אלי אלאלוף: אולי המלצות יהיו, בטוח.

אלי אלאלוף: מספר חברים שיושבים פה יזמו את הדיון ביחד עם חבר הכנסת ידידי מאיר כהן ואני.

אלי אלאלוף: חשבנו שזה נושא שכדאי שנדון בו כשאין על סדר היום איזה מקרה אקוטי כזה דחוף, בהול, כדי שנבין לאן הולכים.

אלי אלאלוף: אתם יודעים, זה לא חידוש.

אלי אלאלוף: יש שתי מערכות גדולות שעוסקות בנושא הפנימיות במגזרים הכלליים, הדתיים למיניהם.

אלי אלאלוף: אני לא רואה פה חרדים, אז אני לא אכנס לנושא של החרדים.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים ששני המשרדים עובדים במסירות בלתי רגילה כדי לתת פתרונות חוץ ביתיים לילדים הנזקקים למסגרות.

אלי אלאלוף: הם לא תמיד נזקקים, אבל הם נזקקים למסגרות האלה ואני מודה לאור הניסיון הקודם שלי, שלא תמיד מצאתי שיש שיתוף פעולה בין שני המשרדים בטיפול בילדים.

אלי אלאלוף: לפעמים משרד אחד מקבל החלטה עקרונית מאד מאד, ללא התייעצות עם המשרד השני, ואם תרצו, הדוגמאות קיימות.

אלי אלאלוף: אני בטוח שאני לא מחדש לכם, אבל הפנים לקהילה, לילדים שיצאו מפנימיות, זה לא תמיד טוב לכל המערכת וזה לא תמיד מתואם בין שתי המערכות ולכן הדלת המסתובבת מביאה ילדים מפה לשם ולפעמים משאירה אותם בין לבין וזה עוד יותר חמור.

אלי אלאלוף: לכן חשבנו לנכון היום לקיים דיון.

אלי אלאלוף: מצטרף אלינו חבר הכנסת ד"ר עבדאללה אבו מערוף, ברוך הבא.

אלי אלאלוף: לכן אנחנו מצאנו לנכון לקיים את הדיון הזה.

אלי אלאלוף: הדיון הוא דיון פתוח.

אלי אלאלוף: הייתי רוצה אותו ביקורתי לעצמנו, כי אולי בזכות הביקורת נדע גם על מה להילחם, על מה להיאבק, איך לגרום לשינויים.

אלי אלאלוף: אם כבר חבר הכנסת אבו מערוף נכנס, אז אני שמח גם לציין שנעשתה עבודה על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, על הנושא של הפנימיות במגזר הערבי, והנתונים הם מאד לא נעימים, אם לא להגיד מילה יותר קשה.

אלי אלאלוף: המחסור אדיר גם בפנימיות יום וגם בפנימיות בכלל.

אלי אלאלוף: זה אומר שעלינו לעשות מאמצים ולמצוא את הדרך לפתור אותם.

אלי אלאלוף: אז את כל הנתונים ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, תמצאו בדו"ח הזה על המגזר הערבי בתחום הזה של הפנימיות, שפתוח ועומד לרשותכם.

אלי אלאלוף: תיכנסו לאתר של הכנסת ותוכלו למשוך את זה.

אלי אלאלוף: הנטייה היום היא לנסות לא להפנות ילדים לפנימיות ולמצוא להם מסגרות "זולות" אחרות.

אלי אלאלוף: אני אומר במירכאות, כי אני לא מכיר חינוך שהוא זול, אני לא מכיר מערכת טיפולית שיכולה להיות זולה.

אלי אלאלוף: היא יכולה להיות רק יותר ויותר נותנת כדי שתיתן לצעירים ולצעירות האלה את המסגרות הנדרשות.

עבדאללה אבו מערוף: אם זה זול ההפסד יעלה יותר.

אלי אלאלוף: כן, בערבית יש את הפתגם הזה שאומר מה שזול הוא יקר.

אלי אלאלוף: השיעור בערבית מרוקאית יהיה מחר בשתיים.

אלי אלאלוף: זה לא תשובה להוא שאומר שטויות.

עבדאללה אבו מערוף: קמצן משלם פעמיים.

מאיר כהן: כן.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שבאמת המסגרות הן בחלקן בתת תקצוב.

אלי אלאלוף: דבר שני, הן הופכות יותר ויותר נוקשות.

אלי אלאלוף: אין להן מספיק גמישות.

אלי אלאלוף: אם הוא לא מתאים בדיוק למסגרת הזאת, אז לא פותרים, אז לא שולחים את הילד, אז המסגרת לא מתאימה.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים היום שחינוך זה קודם כל גמישות מרבית כדי לתת את התשובות ההולמות לכל אחד ואחד מהילדים.

אלי אלאלוף: ההגדרות הבסיסיות, הקריטריונים הבסיסיים הם חשובים, אני לא מזלזל בהם, אבל כואב לי כשאני מגיע למקומות ואני רואה מקומות פנויים מפני שלא רצו לקבל את הילד בדיוק כמו שהמקום חשב לקבל אותו.

אלי אלאלוף: אז מהדיון היום הייתי רוצה נצא, כפי שאמרתי, עם המלצות, עם שיתוף פעולה הדוק יותר של שתי המערכות הגדולות ועם תיאור הבעיות המהותיות, ולכן אני אומר, אל תתביישו לבקר גם אותנו, גם את עצמכם, כי בסוף רק מביקורת נכונה וכנה נוכל לקדם את הנושא, שהוא כל כך יקר לכם ולנו ובמיוחד לילדים.

אלי אלאלוף: הצטרפה אלינה הצעירה שחבורה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

אלי אלאלוף: בבקשה, חברי חברי הכנסת רוצים להוסיף או להיכנס לדיון יותר מאוחר?

אלי אלאלוף: אז באמת הייתי רוצה ששני המשרדים הראשיים יאמרו את עמדותיהם ואחר כך נעבור למי שביקש את רשות הדיבור.

אלי אלאלוף: לפני כן אבקש להוסיף בפותחים את ענת נחמיה לביא מהפורום הציבורי של הפנימיות.

אלי אלאלוף: אז מי איש משרד הרווחה?

אלי אלאלוף: ברשימה יש לי פה את ד"ר מילה חיים, או כל מי שרוצה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<דליה לב שדה: אתה רוצה שאני אפתח?

אלי אלאלוף: ממשרד הרווחה, כן.

<דליה לב שדה: טוב, קודם כל הדיון הוא מעניין וחשוב.

אלי אלאלוף: דליה לב שדה, תפקידך.

<דליה לב שדה: שמי דליה לב-שדה, מנהלת שירות ילד ונוער במשרד הרווחה.

אלי אלאלוף: תודה, זה לפרוטוקול כדי שהוא יידע.

<דליה לב שדה: כן.

<דליה לב שדה: אז באמת אני חושבת שהנושא הוא חשוב.

<דליה לב שדה: מתקיימים שיתופי פעולה כמובן בין הרווחה, שירות ילד ונוער לבין מנהל החינוך, אבל הם לא הייתי אומרת מעוגנים באיזו שהיא דרך מבוססת.

<דליה לב שדה: יכול להיות שפה יש מקום גם להעמיק ולבסס.

<דליה לב שדה: צריך לבחון את זה מול הנהלות המשרדים, אבל בהחלט זה חשוב.

<דליה לב שדה: אני רוצה לציין דווקא את השונות, אולי כדי להעמיק את הדיון ואת ההתייחסות אחר כך של הקולגות השונות, וכן להתייחס לנושא שהעלית – עם הפנים לקהילה – ולבסס את זה גם בעצם על מדיניות שונה לחלוטין בין שני המשרדים ושהממשלה מחזיקה את שניהם יחד.

<דליה לב שדה: זה חשוב, כי גם משרד הרווחה הוא חלק מהממשלה וגם משרד החינוך.

<דליה לב שדה: האידיאולוגיה של מינהל החינוך שונה לחלוטין ממדיניות הטיפול של שירותי הרווחה ואני חושבת שגם בציבור יש קושי להחזיק את שני הדברים האלה.

<דליה לב שדה: אנחנו מצד אחד מותקפים ואתם יודעים את זה כל הזמן, על הוצאת ילדים מהבית.

<דליה לב שדה: זה מהלך שהוביל אותנו, ואני חושבת שזה מהלך חיובי ביותר, שהוביל אותנו לפיתוח של שירותים בקהילה.

<דליה לב שדה: להחזיק ילדים בעצם בתוך המשפחות שלהם, שזה המקום המתאים להתפתחותם.

<דליה לב שדה: ובאמת אני חושבת שהמשרד עבר מהפכה בשנים האחרונות בפיתוח של שירותים בקהילה למשפחות, לילדים.

<דליה לב שדה: הקמנו מערך אדיר של תכניות ואנחנו היום באמת מצליחים יותר לשקם משפחות בקהילה.

<דליה לב שדה: לזה נוספו פשוט תכניות נוספות, שגם אתם הייתם שותפים והובלתם את זה, כל הנושא של התמודדות עם העוני.

<דליה לב שדה: זה בא לחזק את המשפחות בתוך הקהילה - - -

אלי אלאלוף: זה לישיבה הבאה.

<דליה לב שדה: זה בישיבה הבאה, אבל זה קשור גם לדיון הזה, ללא ספק.

אלי אלאלוף: בטח.

<דליה לב שדה: וקשה מאד, גם לנבחרי ציבור להחזיק את ההתנהגות הציבורית שיש להוצאת ילדים מהבית.

<דליה לב שדה: אנחנו, משרד הרווחה, הפנימיות שלנו הן בעצם תכניות טיפוליות.

<דליה לב שדה: אנחנו מוציאים ילדים רק כאשר יש סיכון להתפתחותם בבית והם לא יכולים לגדול במשפחה שלהם, בקהילה שלהם, לפרק זמן בדרך כלל מוגדר, שהוא נבחן כל שנה מחדש ואם אפשר אנחנו מחזירים למשפחה, לקהילה, לבתי הספר שלהם בקהילה, כדי שיחזרו בעצם לחיים הנורמטיביים ככל האפשר.

<דליה לב שדה: זה לא כך במינהל החינוך, שם יש איזו שהיא אידיאולוגיה אחרת, אבל אני מציעה שמשרד החינוך ידבר על התפקיד ועל התפיסה שלהם את מערכת כפרי הנוער והישיבות וכל המערכות הנוספות.

<דליה לב שדה: אז ככה שצריך להבין שאנחנו מלכתחילה מחזיקים בגישות שונות לחלוטין.

<דליה לב שדה: איך זה מסתדר ביחד?

<דליה לב שדה: יש לזה קושי.

<דליה לב שדה: מצד שני, אנחנו כן רואים זליגה של אוכלוסיות רווחה גם למינהל החינוך.

<דליה לב שדה: זה לא צובע את כל מינהל החינוך, אבל הייתי אומרת שיש אולי שוליים שהולכים ומתרחבים, שמחלקות לשירותים חברתיים מפנות ילדים בפרופיל אולי מורכב קצת יותר, גם לפנימיות של מינהל החינוך.

<דליה לב שדה: אז יש להם איך שהוא גם צבע שהוא נמצא על הרצף, הייתי אומרת, בין ילד ונוער לבין מינהל החינוך, אבל הקצוות שונים לחלוטין.

<דליה לב שדה: צריך גם את זה לקחת.

<דליה לב שדה: זאת אומרת הקצה שלנו הוא קצה טיפולי ופוסט אשפוזי.

<דליה לב שדה: זאת אוכלוסייה מורכבת, שגם אנחנו הרבה פעמים מתקשים בפנימיות שלנו להחזיק את הילדים.

<דליה לב שדה: ילדים עם הפרעות התנהגות קשות, ילדים שאפילו המערכת הפסיכיאטרית לא מצליחה להחזיק אותם והיא ישר אומרת – אני לא מצליחה לאזן את הילד, קחו אותו, תטפלו בו אתם במערכות שלכם.

<דליה לב שדה: זה מורכב מאד.

<דליה לב שדה: זה פרופיל משולב גם עם חסות הנוער וגם עם אגף שיקום.

<דליה לב שדה: זה באמת ילדים שצריך מערכת טיפולית מיוחדת שתוכל להתייחס אליהם.

<דליה לב שדה: אז זה הרצף.

<דליה לב שדה: מצד שני יש את הילדים הנורמטיביים לחלוטין, שיכולים - - -

אלי אלאלוף: מה הן הבעיות המרכזיות, דליה, ברשותך.

אלי אלאלוף: מה הבעיות המרכזיות היום במערכות שלכם, שהן חוץ ביתיות.

אלי אלאלוף: ואני כולל בחוץ ביתיות, אתם יודעים, לשמחתנו עבר החוק, שידידי מאיר התחיל יחד עם קארין אלהרר.

אלי אלאלוף: למשל הנושא של האומנה.

אלי אלאלוף: מה היום הבעיות שהייתם רוצים להתמודד בשני התחומים – פנימיות והמסגרות הפנימיתיות.

אלי אלאלוף: כי אני למשל, את יודעת את זה, הייתי מעורב.

אלי אלאלוף: פתאום אני רואה פנימייה מדהימה פיזית שהופכת למחנה צבאי.

<קריאה: בבאר שבע.

אלי אלאלוף: ככה.

אלי אלאלוף: כמובן הנציג של אותה עמותה שעשה את זה לא פה וודאי.

אלי אלאלוף: איך אתם מסבירים דבר כזה?

<דליה לב שדה: תראו, אתה הרי יודע בדיוק מה קרה בפנימייה הספציפית הזאת.

אלי אלאלוף: אני לא מבין איך מסבירים את זה.

אלי אלאלוף: עד אתמול כמעט עשיתי תאונה, כי רציתי לראות אולי יש איזה ילד פתאום, לא שחס וחלילה חיילים זה לא חשוב, אבל למה?

אלי אלאלוף: איך מגיעים למצב כזה?

<דליה לב שדה: טוב, אז הסיפור הוא - - -

אלי אלאלוף: אני שואל רק מבחינת - - -

<דליה לב שדה: זה ממש לא קשור אלינו.

<דליה לב שדה: זו איזו שהיא התנהלות פנימית שנאלצנו להגיע למצב של סגירת הפנימייה.

<דליה לב שדה: יצאנו במכרז ואף אחד לא ניגש למכרז הזה, דרך אגב.

<דליה לב שדה: אני חושבת שאחת הבעיות שלנו זה - - -

עבדאללה אבו מערוף: המכרז לא היה אטרקטיבי?

עבדאללה אבו מערוף: אף אחד לא ניגש?

<דליה לב שדה: אני חושבת שהמכרז דווקא היה אטרקטיבי, אבל העמותה היחידה שניגשה לא עמדה בזה ורצתה פשוט - - -

עבדאללה אבו מערוף: אז למה אף אחד לא ניגש?

<דליה לב שדה: היא נפלה בסופו של דבר בתהליך המכרוז.

<דליה לב שדה: יצאנו פעם נוספת וגם אז - - -

אלי אלאלוף: אני שואל שאלה פשוטה, לא קשורה למכרז ספציפית.

אלי אלאלוף: אין היום צורך במקומות לפנימיות של השירותים של המשרד?

<דליה לב שדה: יש.

<דליה לב שדה: אנחנו יוצאים כל הזמן במכרזים לפנימיות חדשות.

<דליה לב שדה: אני חייבת להגיד שבאמת, כשאנחנו יוצאים ל - - -

אלי אלאלוף: אז אתם יודעים שהם שם לשלוש שנים ואתם עומדים על הפתח שם, שלא עברו שלוש שנים ויום?

<דליה לב שדה: מה זה לא יעברו שלוש שנים ויום?

אלי אלאלוף: כי תפיסת המקום היא לשלוש שנים על ידי הצבא.

<דליה לב שדה: כן.

<דליה לב שדה: אתה מדבר כל הזמן על פנימייה מסוימת.

אלי אלאלוף: כן, מסוימת.

אלי אלאלוף: אני אומר שאם אני מכיר, אז יכול להיות שיש עוד אחרות.

אלי אלאלוף: זאת 100 מטרים מהבית שלי, אז אין לי ברירה, אני אוהב אותה.

<דליה לב שדה: תראה, המכרזים החדשים שהמשרד מוביל זה חמש שנים פלוס חמש שנים.

<דליה לב שדה: זאת אומרת אנחנו מדברים על 10 שנים היום, שזה כבר איזה שהוא הישג שהתקדמנו מאחת לחמש שנים לעשות מכרזים.

אלי אלאלוף: אז אין היום מחסור?

<דליה לב שדה: אני לא אומרת שאין מחסור.

<דליה לב שדה: אנחנו יוצאים כל הזמן במכרזים.

<דליה לב שדה: מכרזים זה מהלך מורכב.

אלי אלאלוף: ברגע זה אתם יכולים להיות במצב שאתם יכולים להגיד – היינו רוצים עוד 100 הועדות, 100 מקומות, מה?

<דליה לב שדה: אין לנו בעיה של מכסות, גם זה חשוב לציין.

<דליה לב שדה: אין בעיה של מכסות.

<דליה לב שדה: זה לא שם הבעיה.

אלי אלאלוף: כולל השתתפות הרשויות המקומיות?

<דליה לב שדה: הבעיה היא שלפעמים, ואני לא שמעתי על בעיות של רשויות.

<דליה לב שדה: יש נקודתית, יכול להיות פה ושם בעיה.

<דליה לב שדה: אני כן שומעת בעיות על כל הנושא של שכר דירה, של מקומות לילדים - - -

מאיר כהן: אין מקום.

מאיר כהן: יש הועדות, יש גישור, אין מקומות.

<דליה לב שדה: אז זאת הבעיה.

<דליה לב שדה: הבעיה היא - - -

מאיר כהן: למשרד הרווחה אין סעיף, אדוני, סעיף בינוי, כמו משרד החינוך שיכול לבוא ולהגיד – אני בונה כאן כיתה.

מאיר כהן: אין את זה.

מאיר כהן: אני רשמתי לתקציב של שנת 2015, הכנסתי לשם 3 מיליון שקלים להתחיל, שיהיה למשרד הזה בנייה.

אלי אלאלוף: אין תקציבי פיתוח?

מאיר כהן: אין תקציב פיתוח.

מאיר כהן: לצערי הגדול בחרו לא לעשות את זה.

<דליה לב שדה: אנחנו משיתים את כל נושא הפיתוח - - -

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין את כניסתו של חבר הכנסת זוהיר בהלול, למרות ההפסד שלנו אתמול בגביע אירופה.

זוהיר בהלול: אתה הראשון שמדבר על היורו.

זוהיר בהלול: זה ההד-ליין ואף אחד לא מתייחס לזה בכלל.

אלי אלאלוף: תשאל אותי, מה אתה שואל סתם?

זוהיר בהלול: אז אני משתתף בצערך שהמהפכה הצרפתית נמוגה.

<קריאה: זה בגלל שיש שם פנימיות כדורגל טובות.

אלי אלאלוף: זה נכון.

מאיר כהן: גם לילדים בסיכון.

<דליה לב שדה: דבר נוסף שאני יכולה להגיד, זה שיש למסגרות החדשות קושי בטיפול בילדים המורכבים ואנחנו נתקלנו במספר מסגרות שנסגרו במהלך השנים האחרונות, מתוך חוסר יכולת להתמודד עם מורכבות הילדים.

<דליה לב שדה: לצורך כך, דרך אגב, הקמנו עכשיו גם ועדה מיוחדת, שתדון בכל הסוגיות המהותיות של הפנימיות, שהיא משותפת גם לאנשי פנימיות וגם לצוות של המשרד, לחשוב באמת חמש שנים קדימה, 10 שנים קדימה – איך אנחנו רוצים לראות את מערך הפנימיות של משרד הרווחה.

<דליה לב שדה: מה צריך להיות הפרופיל, מה צריך להיות גודל הקבוצות, גודל הפנימיות, מה נכון.

אלי אלאלוף: איך נקראת הוועדה, ברשותך?

<דליה לב שדה: אנחנו קוראים לה ועדת הפנימיות ואנחנו פועלים על פי המודל הלוגי, מה שאנחנו קוראים.

<דליה לב שדה: כאילו, לראות את התוצאות קודם כל ואז לכוון לשם.

<דליה לב שדה: אנחנו קיימנו כבר שלושה דיונים.

<דליה לב שדה: אני מניחה שזה ייקח - - -

מאיר כהן: באיזה קצב?

<דליה לב שדה: אחת לחודש.

<דליה לב שדה: יום שלם וגם עבודה תוך כדי, כמובן.

<דליה לב שדה: אנחנו מעריכים שתוך כשנה נוכל להגיש את ההמלצות שלנו ואת המסקנות שלנו.

<דליה לב שדה: כמובן שיהיו לזה אחר כך גם השלכות ארגוניות ותקציביות, אבל לפחות אנחנו פותחים את כל המערכת הזאת לבחינה מעמיקה מהיסוד, מהתשתית – איך נכון לטפל בילדים האלה, איך נכון שתראינה הפנימיות, איך נכון שייראה כוח האדם.

<דליה לב שדה: איזה סוג של כוח אדם, מי צריך להיות עוד שותף לתוך המהלכים האלה - - -

אלי אלאלוף: כמה זמן נתתם לעצמכם?

<דליה לב שדה: שנה.

<דליה לב שדה: אמרתי, עד שנה.

<דליה לב שדה: אנחנו כבר נפגשנו שלוש פעמים, אז - - -

אלי אלאלוף: זו ועדה המורכבת מעובדי המשרד בלבד?

<דליה לב שדה: לא.

<דליה לב שדה: הוועדה מורכבת גם מאנשי פנימיות, מנהלים, ראשי צוותים טיפוליים.

<דליה לב שדה: למועצה לילדים בסיכוי יש נציג בתוך המערכת הזאת והמשרד כמובן.

<דליה לב שדה: זה פורום שקבוע ל - - -

אלי אלאלוף: אוקיי, אפשר לגעת בנושא שלה, כי זה רק במשרד הרווחה לדעתי - - - במשרד החינוך זה כפרי נוער, זה שום דבר לא פרטי.

אלי אלאלוף: אבל במשרד הרווחה יש מושג של פנימיות פרטיות.

אלי אלאלוף: מה המדיניות היום של המשרד בתחום זה?

<דליה לב שדה: שוב, המכרזים פתוחים לגופים ציבוריים ולגופים פרטיים לפי חוק חופש העיסוק וגם הפרטיים זכאים לגשת.

<דליה לב שדה: לדוגמא, במגזר הערבי רוב הארגונים שזוכים במכרזים הם ארגונים פרטיים.

<דליה לב שדה: כמעט ואין.

<דליה לב שדה: פשוט לא התפתחו במשך השנים מספיק ארגונים ציבוריים, אז הפרטיים בעיקר זוכים ואני רואה גם איזו שהיא מגמה שאותי הדאיגה, שגם למכרזים הפוסט אשפוזים ניגשים בעיקר ארגונים פרטיים ואני יזמתי אישית פגישות עם כל העמותות הגדולות במדינת ישראל, כדי לעודד אותן להיכנס למכרזים שלנו.

אלי אלאלוף: כי בסך הכל העדיפות שלכם הולכת - - -

<דליה לב שדה: ואף אחד לא הסכים.

<דליה לב שדה: לא משען ולא ויצ"ו.

<דליה לב שדה: ממש.

מאיר כהן: תעלו תעריף.

<דליה לב שדה: בסדר, נעלה תעריף, כי - - -

מאיר כהן: בטח שלא יסכימו.

מאיר כהן: התעריף הוא - - -

<דליה לב שדה: אז למה הגופים הפרטיים מסכימים?

<דליה לב שדה: זה גם כן עניין.

מאיר כהן: זהו, בדיוק.

מאיר כהן: את מנהלת אגף, את שואלת כזו שאלת תם?

<דליה לב שדה: לא, אני לא שואלת שאלת תם.

מאיר כהן: כי ברגע שמפריטים את עצמך לדעת, אז הכל הוא בשיקול של השקל.

מאיר כהן: אז לכן הם ניגשים ומרוויחים כסף ונותנים שירות מצומצם ואלוהים גדול.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו, אדוני.

מאיר כהן: תראה, עוד פעם, אני חולק על חברתי שעשתה - - -

אלי אלאלוף: היא השדולה הפורטוגזית.

מאיר כהן: שהיא עושה עבודה טובה במשרד, אבל שני דברים רעים קורים שם, שאנחנו הכרנו אותם.

מאיר כהן: האחד, לא צריך להמציא את הגלגל.

מאיר כהן: אני חושב שבפנימיות היום של משרד הרווחה או בחלק מהפנימיות, התפתחו מיומנויות שהן ברמה בינלאומית.

מאיר כהן: תלכו לבית חנה בקריית גת ותראו איך אנשים עובדים.

מאיר כהן: אז אני לא יודע למה אתם מקימים ועדה שתבחן.

מאיר כהן: קשקוש.

מאיר כהן: מה שצריך במשרד הרווחה, במשרד הרווחה יש מיומנויות ואנשים מקצוענים סופר-דופר.

מאיר כהן: צריך שני דברים לעשות, אדוני.

מאיר כהן: האחד, אמרת אותו, ואמרת אותו נדמה לי גם בדו"ח העוני: צריך שלמשרד הרווחה יהיה כסף לבנות.

מאיר כהן: שהממשלה תיקח אחריות על המעונות האלה.

מאיר כהן: שהיא תבנה אותם.

מאיר כהן: ואחרי שהיא תבנה אותם שהיא תתקצב אותה.

מאיר כהן: שתשנה את התעריפים.

מאיר כהן: מיומנויות יש בשפע, אבל ברגע שמדינה שלמה סומכת על עמותה כזו או אחרת או בן אדם פרטי כזה או אחר, שייגש למרכז על פי הרווח שלו וההפסד, אז ככה נראים פני הדברים.

מאיר כהן: הדבר שני, נכון שאנחנו פעלנו במדיניות, גם אני ואני משער שגם אלה שהיו לפני ואלה שיבואו אחרי, שלא היה ילד שהיה צריך לפנות אותו לפנימייה ואמרנו לראש הרשות בגלל שאתה עני אל תעשה את זה.

מאיר כהן: אבל אנחנו כל הזמן יצרנו מצב שראשי הרשויות העניים פשטו יד והם היו נכנסים אלי למשרד ופושטים יד.

מאיר כהן: אומרים לי מאיר, תשמע, אין לנו כסף, אבל אולי תעשה לנו טובה, תגרד לנו מפה ומשם.

מאיר כהן: אין מדיניות מאד ברורה שבאה ואומרת לראשי רשויות חלשות, שיש להם ילדים בסיכון, שצריכים לפנות אותם לפנימיות אזוריות או בתוך היישוב, מה המדיניות.

מאיר כהן: התחלנו לבנות את זה.

מאיר כהן: אני מציע לכם, לא צריך להמציא את הגלגל מחדש.

מאיר כהן: תיקחו את הפרוטוקולים של אותן ישיבות, יש בהם דברים מאד ברורים ולהמשיך אותם.

מאיר כהן: חבל עוד פעם להתעסק עם ועדה.

מאיר כהן: יש אצלכם במשרד מיומנויות שהן, אני חוזר, מהטובות שיש בעולם.

מאיר כהן: אני זוכר את הסיורים שלי, אני זוכר את הסיור בבית חנה.

מאיר כהן: אני זוכר שנדה

מאיר כהן: מתי לראות מה עושים עם ילדים, כולל עם ילדים שאת תיארת.

מאיר כהן: אז חבל להמציא את הגלגל מחדש.

מאיר כהן: צריך לתקצב סעיף בינוי ולתקצב רשויות שיעשו מיפוי.

מאיר כהן: יש 35% מהילדים, אדוני, במגזר הערבי, שמסומנים כילדים בסיכון.

מאיר כהן: אגב, זה בניגוד ל-15 אחוז במגזר היהודי.

זוהיר בהלול: בסיכון גבוה.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: בסיכון.

מאיר כהן: עכשיו, בכדי שאנחנו נדע כמה בסיכון גבוה, אני במשך שנה ושמונה חודשים אמרתי למנהלי המחלקות במגזרים ולמי שאחראי עליהם, תעשו סוף סוף מיפוי אמיתי של כמה בסיכון.

מאיר כהן: תצבעו אותם בצבעים שנוכל באמת לעשות הערכה וזה לא קרה.

מאיר כהן: עכשיו חסר.

מאיר כהן: חסרות מסגרות, כי ממשלת ישראל לא מתקצבת בנייה של מסגרות כאלה.

מאיר כהן: לא באה לפנימייה ואומרת אנחנו רוצים לפנות אצלכם פנימיית יום.

מאיר כהן: וגם בפנימיות שאתה מטייל, אתה מוצא שהמפעיל לקח איזה מחסן והכשיר אותו להיות איזו פנימיית יום ולקח איזה מחסן בגדים, עם גג אסבסט והכשיר אותו.

מאיר כהן: אלה דברים נוראיים שאפשר לתקן אותם ואני חייב להגיד לך שהדיון הזה הוא הרבה יותר חשוב מהרבה מאד הצעות חוק שמגיעות לכאן.

מאיר כהן: כל הכבוד לך שבלחץ הגדול הזה אתה עושה פסק זמן ועושה את הדיון החשוב הזה.

מאיר כהן: תודה לך.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה לומר בהשלמה, יש 67 פנימיות יום בנויות, כאלה עצמאיות בשטח, לפי הנתונים של המגזר.

<דליה לב שדה: יש לנו 16 פנימיות יום.

מאיר כהן: מתוכן 6.

<דליה לב שדה: 16 פנימיות יום יש בכלל בארץ.

עבדאללה אבו מערוף: מתוכן 6 במגזר.

אלי אלאלוף: 16, את צודקת.

אלי אלאלוף: מתוכן 6 במגזר הערבי.

אלי אלאלוף: האם זו לא מסגרת, מבחינת עלות, שיש מקום להגדיל את פנימיות היום?

<דליה לב שדה: אנחנו נשמח להגדיל את מערך פנימיות היום.

אלי אלאלוף: אז יש לי הצעה, באמת אני אומר.

<דליה לב שדה: אבל פנימיות היום יושבות - - -

אלי אלאלוף: אולי נדבר עם מנכ"ל המשרד, שאני מאד מעריך ומכבד.

אלי אלאלוף: אני מציע שתעשו את זה.

אלי אלאלוף: תתמודדו.

אלי אלאלוף: תגידו כמה - - -

<דליה לב שדה: אני רק אציין - - -

מאיר כהן: זה פנימיות עם לינה.

<דליה לב שדה: את הסוגיה, שתוכלו לעזור בצורה מדויקת, כי זה עדיין יושבת על מכסות של השמה חוץ ביתית.

אלי אלאלוף: אני יודע את כל הבעיות.

אלי אלאלוף: אני בטוח שגם מה שאני לא יודע - - -

<דליה לב שדה: אז זה חשוב לי לציין וזה נחשב כשירות קהילתי.

אלי אלאלוף: אני אומר היום, פנימייה מלאה, כולל לינה, זה יותר יקר מפנימיית יום.

<דליה לב שדה: נכון.

אלי אלאלוף: החיסכון שאפשר לעשות בזה, שפנימיות יום, שנותנות תשובות לילד, זה לא שירות זול.

אלי אלאלוף: זה שירות מצוין אפילו לילד ולהתמודדות של ההורים שלא רוצים לראות, ובצדק, שהילדים שלהם עוזבים את הבית.

אלי אלאלוף: זה חיסכון בסך הכל למערכת, כי לפעמים בגלל שאין פנימיות יום שולחים לפנימייה מלאה.

מאיר כהן: אדוני, המשרד עושה את זה.

מאיר כהן: המשרד מעודד הסבות של רשויות.

מאיר כהן: באים לרשויות ואומרים – אתה יכול להסב את ההועדות האלה, את הכסף, לפעילות קהילתית, לבנות מסגרות קהילתיות ותוכל להשתמש.

מאיר כהן: עדיין, נדמה לי שזה 30% בשנה האחרונה?

<דליה לב שדה: 40.

<דליה לב שדה: למגזר הערבי העלינו ל-40.

מאיר כהן: יפה מאד.

<דליה לב שדה: אבל זה משהו אחר.

<דליה לב שדה: זה להמרות עבור פיתוח שירותים בקהילה ומה שחבר הכנסת, יושב ראש הוועדה אלי אלאלוף מתכוון, זה לקחת את המכסות החוץ ביתיות כמו שהן, ולפתח עוד פנימיות יום.

מאיר כהן: תעשו על אותו עיקרון.

<דליה לב שדה: אבל זה יושב על אותו בסיס תקציבי.

<דליה לב שדה: זאת אומרת רשות שיש לה יותר ילדים לשלוח, כי היא מקבלת נגיד לפי קריטריונים X מכסות והיא משתמשת ברוב המכסות האלה והיא רוצה פנימיית יום, אין לה אפשרות לעשות את זה, כי אין מכסות.

<דליה לב שדה: זה המלכודת - - -

אלי אלאלוף: אני חוזר, אתם צריכים - - -

<דליה לב שדה: בנושא של המכסות.

אלי אלאלוף: לעניות דעתי להמליץ בנושא של המסגרות החוץ ביתיות, גם אם יתמודדו כולם, יגיעו לפנימיות בתקצוב של פוסט-אשפוזי, שזה כמעט היקר ביותר, שכמה זה היום – 12,000-13,000 שקלים?

<דליה לב שדה: בערך.

אלי אלאלוף: לעומת מסגרת פנימיית יום שהיא 4,000-5000 שקלים מקסימום.

<דליה לב שדה: פחות.

אלי אלאלוף: אז זה ברור שאפשר להסביר לאוצר.

אלי אלאלוף: יש פה היום נציג האוצר?

אלי אלאלוף: אפשר להסביר לאוצר, תראו, במקום שנקים מסגרות כאלה גדולות, "יקרות" יחסית, לחמש שנים אנחנו נקים מסגרות זולות יותר בהפעלתן.

אלי אלאלוף: אני חושב שיש דברים כאלה.

אלי אלאלוף: אפשר ואנחנו נצטרף לבקשה לאוצר ונראה איך אפשר.

אלי אלאלוף: לדעתי אפשר לפתוח יותר מסגרות של פנימיות יום מאשר מסגרות פנימיתיות רגילות, מפני שזה יותר זול להפעלה והמדינה תרוויח מזה, תחסוך ובעיקר טובת הילד תהיה מול עינינו.

אלי אלאלוף: זה הדבר הכי חשוב.

אלי אלאלוף: אני חושב שבנוסף להמלצה של מאיר, שתקצרו את התקופה – זה שנה, אתם יודעים?

אלי אלאלוף: מה גם שהשנה, בגלל התקציב הדו-שנתי כמעט ולא יהיו הצעות חדשות.

אלי אלאלוף: זה הבעיה.

אלי אלאלוף: תקציב דו שנתי זה מיטת סדום לשנתיים שאתה לא יכול, רק עם מה שיש לחיות.

אלי אלאלוף: אז אם אתם רוצים, אחת ההמלצות שלנו, אם זה מקובל, נרשום אותה כאחד הדברים המרכזיים – הגדלת מסגרות פנימיות היום, מפני שוודאי שכשאני אומר פנימיות יום, אצלי זה אוטומטית לכל המגזרים.

אלי אלאלוף: אז זה מאד חשוב שנעשה את זה.

אלי אלאלוף: תעשו את זה בבקשה.

אלי אלאלוף: זוהיר בהלול, בבקשה.

אלי אלאלוף: שלום לחברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: שלום אלי.

אלי אלאלוף: את מהצד הנכון בכדורגל, אני מקווה.

מיכל בירן: אני לא הייתי משוכנעת אם זה כדורגל או כדורסל עד שאמרת עכשיו.

אלי אלאלוף: אתם רואים איזה מודעות יש לספורט במדינה?

זוהיר בהלול: אפשר לנתק בינינו?

זוהיר בהלול: זה סיפור בלתי נתפס.

מיכל בירן: שסע אידיאולוגי.

זוהיר בהלול: לגבי הגדלת המסגרות הקיימות, אדוני יושב הראש, אני חושב שבזה אנחנו מוסיפים חטא על פשע, מכיוון שמדיניות משרד הרווחה היא בעצם להצמיד את פיתוח המסגרות הקיימות בהתניה גורפת ולא לפתח באופן ביזורי את פנימיות היום או את המסגרות היומיות בתוך הקהילה באופן מבוזר.

זוהיר בהלול: ואני חושב שזו בעיה רצינית, מכיוון שאחת מנקודות המפתח של הצלת ילדים היא להשאיר אותם באופן טיפולי בתוך קהילתם ולאו דווקא לצרף אותם באופן מלאכותי מקהילתם אל- אפשר לומר – מארג של פנימיות או של מעונות יום.

זוהיר בהלול: ולכן אני דורש כאן להשמיע את קולי בזה שאני חולק באופן מהותי על מדיניותו של משרד הרווחה, להתנות את פיתוח מעונות היום במקומות הקיימים ולא לבזר אותם.

זוהיר בהלול: זו נקודה ראשונה.

זוהיר בהלול: נקודה שנייה, אני בוודאי אינני יכול להתחרות בשר הרווחה לשעבר, שכבר עזב, מר מאיר כהן.

מאיר כהן: אני פה.

אלי אלאלוף: הוא מקשיב לך.

זוהיר בהלול: אבל לא אמרתי את דיבתו, למה אתם?

זוהיר בהלול: דווקא הפלגתי בשבחו.

מאיר כהן: אני רק מציע שיעשו חידוד של המושגים, כי יש כאן ערבוב של מושגים.

מאיר כהן: כדאי לעשות חידוד למה הפנימיות האלה הן בתוך פנימיות שיש בהן לינה, כי יש לזה איזה ערך מוסף.

זוהיר בהלול: אז אני רוצה להגיד לך מאיר, שאני גדלתי בבית יתומים ואני חוויתי מצוקות וייסורים של ילדים - - -

מאיר כהן: בסדר גמור.

מיכל בירן: אבל הוא באמצע משפט.

זוהיר בהלול: מה היה?

מיכל בירן: שום דבר.

מיכל בירן: תמשיך.

זוהיר בהלול: לא, באמת, למה נקטעתי?

זוהיר בהלול: אמרתי משהו לא טוב?

מאיר כהן: לא, להיפך.

מיכל בירן: לא, שום דבר.

מיכל בירן: הוא פשוט לא היה קשוב, אז הוא קטע לך את הרצף.

מאיר כהן: כן.

זוהיר בהלול: ולכן יכול להיות שאני לא מומחה בדיוק, אבל אני יודע בפרקטיקה מה זה קרש ההצלה של ילדים מהגיהינום באמצעות מעונות יום או באמצעות פנימיות.

זוהיר בהלול: זה קרש הצלה ממש קריטי בחייהם של ילדים חשוכי מרפא באופן חברתי.

זוהיר בהלול: ולכן אני חושב שבאמת זה אחד מהנושאים המרתקים ביותר ולכן אני חובר למאיר, לכך שהמדינה ממשיכה להתנער מחובתה לנסות ולהציל את הילדים ואת הילדות האלה, באמצעות ההפרטה הגורפת.

זוהיר בהלול: מה הבעיה של הפרטה?

זוהיר בהלול: אני מבין, הפרטה זה חלק מעולם מודרניסטי, אבל ההפרטה הופכת להיות מסחר או תעשייה של גולגולת.

זוהיר בהלול: כמה גולגולות יש לנו בתוך הפנימייה – אנחנו מקבלים כסף.

זוהיר בהלול: ולא תמיד בהכרח אנחנו מחזירים דיבידנדים לאותן גולגולות.

זוהיר בהלול: אבל אני מכנה אותן נפשות.

זוהיר בהלול: צריך פשוט להפסיק את המסחר הזה ושהמדינה תחזור למתכונת שהייתה בשנות ה-60 ובשנות ה-70, כאשר היא לא התנערה מאחריותה והיא הייתה חלק אינטגראלי וקרדינאלי בטיפול בילדים האלה ולאו דווקא באמצעות רגולציה או פיקוח בשלט רחוק.

זוהיר בהלול: אלה ההערות שלי ואני מאד מקווה שיילקחו בחשבון וצריך אולי להוסיף למה שהאישה המכובדת, דליה לב שדה אמרה בחטף, שיש מענה לצרכים המיוחדים של הציבור הערבי, של החברה הערבית, ששם קבור הכלב.

זוהיר בהלול: ככל שהמצב הסוציו אקונומי נמוך, ככל שהחשיבות המכרעת של פנימיות ושל מעונות יום היא כל כך גדולה וכל כך קריטית לדעתי.

זוהיר בהלול: ולכן טוב שאתם מכירים במצב והשאלה אם אתם - - -

אלי אלאלוף: כשאתה אומר מעונות יום אתה מתכוון לפנימיות יום.

זוהיר בהלול: לפנימיות, אוקיי.

זוהיר בהלול: יכול להיות שבהגדרות אני לא חזק.

אלי אלאלוף: בנושא המגזר הערבי יש לנו פה נציג של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שעשה את העבודה הזאת.

אלי אלאלוף: אנחנו רק נגמור את הסיבוב הזה עם דליה והוא ייכנס וייתן לנו פרטים.

זוהיר בהלול: אני סיימתי.

זוהיר בהלול: רק ציינתי את העובדה שהציבור הערבי משווע לטיפול כזה.

<דליה לב שדה: אני רק יכולה להתייחס, שיש באמת פנימיות יום שהן חלק מתוך מערך הפנימיות.

<דליה לב שדה: לכן גם השם שלו פנימיית יום.

<דליה לב שדה: זה בתוך פנימייה, פנימייה אקסטרנית.

<דליה לב שדה: הילדים חוזרים הביתה והם מקבלים את כל מערך הטיפול שהפנימייה יכולה להציע לילד, עד השעה שש אחר הצהריים בערך, שבע.

<דליה לב שדה: זה סיפור אחד.

<דליה לב שדה: חוץ מזה, פיתחנו מערך של שירותים בקהילה, ביניהם מה שנקרא מרכז חכ"ם – שזה חיזוק כוחות משפחתיים – שלקחנו את המודל של פנימיית יום והעתקנו אותו למודל קהילתי.

<דליה לב שדה: היום דרך אגב יש לנו שלושה כאלה ועוד שניים שעומדים להיפתח וכולם במגזר הערבי, אני חייבת לציין.

<דליה לב שדה: זה שנים ביפיע, אחד בצור באהר - - -

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה לא פותר את הבעיה.

<דליה לב שדה: אני לא אומרת שזה פותר בעיה.

<דליה לב שדה: אני מציינת את המצב, אני לא אומרת שזה פותר.

<דליה לב שדה: אמרתי פיתחנו, כולם במגזר הערבי.

<דליה לב שדה: אנחנו עומדים לפתוח חמישה מרכזים כאלה.

<דליה לב שדה: זאת אומרת שלושה כבר נפתחו, עוד שניים בדרך.

זוהיר בהלול: מה עם ההתניה?

עבדאללה אבו מערוף: אבל הוא ללא סיוע, הוא לא מקבל את מה שצריך.

<דליה לב שדה: הם מקבלים.

<דליה לב שדה: הם משתמשים או בהמרות או בתקציב.

<קריאה: דליה, אבל זה לא מכסות.

<קריאה: הם מדברים על מכסות.

<דליה לב שדה: לא, לא, זה לא מכסות.

<דליה לב שדה: אמרתי.

<קריאה: הבעיה שלנו היא המכסות.

אלי אלאלוף: רגע, רגע, חברה'.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע אתכם מסודר, בבקשה.

אלי אלאלוף: תאפשרו.

<דליה לב שדה: יש את הסוגיה התקציבית – איך מממנים את זה – שזה סיפור אחד וזה מה שאמרתי מההתחלה - האם באמצעות מכסות או באמצעות תקציבים קהילתיים.

<דליה לב שדה: עכשיו, גם ההמרה שעושים, נגיד והיום במגזר הערבי זה עד 40%, הם לוקחים מכסות שהן לא מנוצלות, ממירים אותן לתקציב קהילתי ופותחים בין היתר את השירותים האלה, מעבר לתקציב שמקבלים גם ככה על פי נוסחה מהמדינה.

אלי אלאלוף: וזה מוכיח את עצמו.

<דליה לב שדה: עכשיו, האם זה מספיק לצרכים?

<דליה לב שדה: זה לא מספיק לצרכים.

<דליה לב שדה: אבל זה מוכיח את עצמו המהלך הזה?

<דליה לב שדה: זה מוכיח את עצמו מאד.

אלי אלאלוף: כן?

אלי אלאלוף: בטיפול בקהילה, יש שירותים הולמים שבאים להחליף?

<דליה לב שדה: שוב, תראו, אני חייבת להגיד ששלוש שנים לא הייתה תוספת תקציב לתכניות קהילתיות עבור ילדים.

זוהיר בהלול: שזה זועק לשמיים.

<דליה לב שדה: שלוש שנים מאז התגבור התקציבי הגדול של 150 מיליון, שהיה לפני 8 שנים, בשלוש השנים האחרונות היה גם של שנתיים מאד קשות.

<דליה לב שדה: עכשיו הגשנו תקציבים, שדרוג של תעריפים ותקציבים שאנחנו רוצים להמשיך לפתח את השירותים האלה.

<דליה לב שדה: אני מאד מקווה שב-2017-2018 אנחנו נביא בשורה בנושא הזה.

זוהיר בהלול: איך אפשר לקבל בהכנעה את העובדה ששלוש שנים זה לא תוקצב והתקציב לא פותח בהתאם?

<קריאה: מספר הילדים בסיכון וריאלית - - -

<דליה לב שדה: וריאלית אפילו זה נשחק, כי בכל זאת העלויות עלו והתקציבים לא גדלו ואנחנו יודעים שהייתה שחיקה של 25%.

<אמיל סמעאן: וזה בנוסף ל-30 מיליון שלא - - -

אלי אלאלוף: יש שאלות לדליה?

אלי אלאלוף: ברשותכם, כן, בבקשה.

<מוטי רנד: מוטי רנד מהפורום למען ילדי הרווחה.

<מוטי רנד: השאלה שלי למה במגזר היהודי אין מרכז חכם כזה, שדיברת עליו?

<דליה לב שדה: כי שוב, את המרכז החכם אנחנו פותחים לכל רשות שרוצה לעשות את זה, מהתקציבים שהיא יכולה לגייס.

<דליה לב שדה: לשמחתנו כרגע זה קרה במגזר הערבי.

<דליה לב שדה: זה עוד לא קרה במגזר היהודי.

<דליה לב שדה: אנחנו מעודדים גם במגזר היהודי, אבל הם עוד לא השתמשו בזה.

זוהיר בהלול: החברה הערבית.

זוהיר בהלול: עדיף לומר החברה הערבית.

<דליה לב שדה: החברה הערבית.

<דליה לב שדה: אמרתי גם המגזר היהודי, אבל זה בסדר.

<דליה לב שדה: שוב, אם יהיו לנו תקציבים לשנים 2017-2018, אנחנו רוצים לפתח את זה בכל הארץ.

זוהיר בהלול: רק שיפתרו את הבעיה של ילדי תימן.

אלי אלאלוף: אוקיי, עוד שאלות לדליה, בבקשה?

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני קופץ.

אלי אלאלוף: אני מציע שקודם כל - - -

<אמיל סמעאן: אולי אני אשלים כפורום מנהלי מחלקות רווחה בקשר לילדים?

<אמיל סמעאן: תרשה לי אדוני?

<אמיל סמעאן: אני יושב ראש פורום מנהלי מחלקות רווחה.

<אמיל סמעאן: שמי אמיל סמעאן.

<אמיל סמעאן: אני גם מנהל רווחה בפקיעין, אחד היוזמים עם עמותת סיכוי את הדיון הזה, בקשר לפנימיות יום ואי הניצול התקציבי.

אלי אלאלוף: ברשותך, אני מעדיף – איך אמרת – שבחברה הערבית נדון אחרי שניתן את הנתונים, כי זה רק יחזק אותך.

<אמיל סמעאן: אוקיי, מאה אחוז.

אלי אלאלוף: לצערי אני מנחש היטב, אני חושב, במקרה הזה.

אלי אלאלוף: משרד החינוך.

אלי אלאלוף: מי נציג משרד החינוך?

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: נושא הפנימיות.

<קריאה: תכירו, משרד החינוך, תכירו.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאנחנו פנינו ליושב ראש החינוך ההתיישבותי, שלצערי לא מצא לנכון לבטל פגישה אחרת.

<קריאה: הוא בסיור.

אלי אלאלוף: או סיור אחר כדי להיות פה.

אלי אלאלוף: אני לא אוהב את זה, אני חייב להגיד.

אלי אלאלוף: אני לא מדבר על נזיפות, אבל אני מדבר על הבעת אי שביעות רצון מצד יושב הראש של הוועדה הזאת.

אלי אלאלוף: בסדר, אדוני היועץ האנלוגי שלנו?

אלי אלאלוף: אז בבקשה.

אלי אלאלוף: אבל הוא אמר שהוא שלח שני נציגים, אז מי מכם מדבר בשם משרד החינוך?

<אילן שמש: האמת במשרד החינוך יש כמה גופים ש - - -

אלי אלאלוף: א' שמך, תפקידך.

<אילן שמש: אילן שמש.

<אילן שמש: אני מאגף א', חינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך.

<אילן שמש: אנחנו כמה אנשים ממשרד החינוך, כי יש כמה מערכות במשרד החינוך שמתעסקות בנושא.

אלי אלאלוף: שעוסקות באיזה נושא?

<אילן שמש: של ילדים בפנימיות, של ילדי הפנימיות של משרד הרווחה, של המסגרות בקהילה של משרד הרווחה.

אלי אלאלוף: משרד החינוך במסגרות של הרווחה?

<אילן שמש: כן.

<אילן שמש: זה אחד הדברים שאני רוצה לשים פה על השולחן.

אלי אלאלוף: אה, מעניין.

<אילן שמש: אני מייצג אגף חדש, שנתיים, במשרד החינוך, ששמו חינוך ילדים ונוער בסיכון.

<אילן שמש: אנחנו עובדים אמנם בתוך בתי הספר, כיתות מב"ר, אתגר וכל זה, אבל אני דווקא רוצה להציג את מה שאנחנו עושים בשיתופי הפעולה שלנו עם הרווחה, דבר ש-20 שנה אנחנו מתעסקים בשיתופי הפעולה האלה, במסגרות של הרווחה.

<אילן שמש: אני עכשיו מדבר על שירותי חינוך והשכלה.

<אילן שמש: נתחיל מהאוכלוסייה הכי קשה – בתי כלא, שהם לא של הרווחה, של שירות בית הסוהר, מוסדות חסות – יותר מ-30, שנמצאים שם למעלה מ-700 נערים ונערות.

<אילן שמש: המסגרות כולן של הרווחה ואנחנו נותנים שם את שירותי ההשכלה וחינוך, כולל גם קצת הכשרות לעולם התעסוקה בכל הרמות, מהרמה של לימודי שפה – א'-ב' – קריאה וכתיבה, עד בגרויות.

<אילן שמש: וכשאני מדבר על מוסדות חסות, זה מהמעונות הסגורים עד ההוסטלים.

<אילן שמש: כשאני מדבר על בתי הסוהר זה מכלא אופק עד כלא עופר.

<אילן שמש: יש לנו שם לצערנו הרב הרבה מאד ילדים דווקא ממזרח ירושלים.

<אילן שמש: בשנים האחרונות התפתחו הרבה מאד מסגרות בקהילה - מיתרים, מפתנים תמיד היו, בתים חמים, עדי - מסגרות רווחה בקהילה.

<אילן שמש: אלו מסגרות שמטפלות באוכלוסיות קשות בתוך הרשויות המקומיות ואלה הן מסגרות של הרווחה והרשות המקומית.

<אילן שמש: אנחנו לשמחתי- - -

<קריאה: נוער נושר, תדגיש את זה.

<אילן שמש: זה לא תמיד נוער נושר, זה נוער במצוקה.

<אילן שמש: יש פער - דליה אמרה את זה - בהתמודדויות, כי אנחנו חינוך והשכלה ומשרד הרווחה יש לו ראייה קצת שונה - - - חילוקי דעות.

<אילן שמש: למשל במוסדות חסות, אנחנו היינו בקונפליקט עם הרווחה, כשלא הסכמנו למשל שיענישו ילד שלא יבוא ללמוד.

<אילן שמש: אני יכול להגיד לך יותר מזה.

<אילן שמש: אנחנו גם לא מוכנים שילד יקבל במקום לימודים טיפול פסיכולוגי.

<אילן שמש: לנו יש את החינוך כדבר מרכזי וזה נמצא כל הזמן במשא ומתן עם הרווחה, עם הצרכים האמיתיים שלהם.

<אילן שמש: זה לא שהם ממציאים צרכים לא הגיוניים.

<אילן שמש: מה שחשוב לי להגיד זה שתבינו את המאסה.

<אילן שמש: יש לנו בארץ 17 מרכזי חירום לילדים מגיל 3, שהרווחה מוציאים אותם מהבית, שמים אותם במסגרות חוץ ומגנים עליהם.

<אילן שמש: מגנים עליהם על באמת.

<אילן שמש: בכל המסגרות האלה אנחנו נמצאים.

<אילן שמש: נותנים את שירותי ההשכלה, החינוך.

<אילן שמש: רק שתבינו, ילד שכזה שנמצא כל הזמן במסגרות האלה, מה יש לו לעשות כל היום?

<אילן שמש: הוא מקבל את שעת הטיפול והוא מקבל את כל מה שהוא צריך שם, אבל יש לו מערכת שלמה שצריכה לקדם אותו חינוכית והשכלתית.

<אילן שמש: אז זה מרכזי חירום וזה - - -

אלי אלאלוף: אתם יודעים להעריך את ההצלחה בלימודים?

<אילן שמש: אני יכול להגיד לכם מה ההבדלים בין מסגרת למסגרת.

<אילן שמש: במרכזי החירום, בגלל שזה ילדים קטנים, המטרה זה לשלב אותם אחר כך בתוך בתי הספר, אז אנחנו צריכים להתאים את ההשכלה.

<אילן שמש: אם זה ילדים שצריכים לעלות לכיתה א', או אם זה ילדים שצריכים לעלות לכיתה ג', אז אתה צריך להתאים את זה לקליטה הבאה שלהם במסגרת הלימודית הרלבנטית.

<אילן שמש: אני משרד החינוך, אני לא מתעסק בדברים האחרים.

<יואב אפלבוים: כבוד יושב הראש, אני יכול להעיד על הנקודה הזו.

אלי אלאלוף: שם ותפקיד.

<יואב אפלבוים: שמי יואב אפלבוים, אני מנכ"ל כפר ילדים ונוער אהבה ויושב ראש עמותת הפנימיות הטיפוליות והשיקומיות בישראל.

<יואב אפלבוים: בין יתר הפרויקטים שאני מנהל בסקטור שלי, יש מרכז חירום שבשלוש השנים האחרונות משרד החינוך נכנס עם מורים.

<יואב אפלבוים: זה מאפשר לנו לקיים לאותם ילדים, שאינם יכולים לצאת החוצה מסיבות מובנות בשהותם במרכז החירום, זה מאפשר תהליך של קיום, ממש בית ספר.

<יואב אפלבוים: אני מקיים שתי כיתות שמרבית השעות בהשלמה למשרה אחת של משרד הרווחה, הן של משרד החינוך.

<יואב אפלבוים: אם שאלת את עצמך, זה מוצלח מאד.

<אילן שמש: אני דווקא רוצה לדבר על דבר חדש יחסית.

<אילן שמש: במגזר החרדי נפתחנו רק בשנה האחרונה ופנו אלינו לקבל את השירותים שלושה מיתרים.

<אילן שמש: מית"ר זה מרכז קהילתי.

<אילן שמש: יש למשרד הרווחה בתים חמים ומרכזי עדי לנערות.

אלי אלאלוף: תדע לך שיש מרכז מית"ר אחד בסכנת סגירה.

<אילן שמש: תראה, אלה מסגרות של הרווחה והקהילה.

<אילן שמש: ברגע שיש שם ילדים מנותקים, ילדים שלא לומדים, זה התפקיד של האגף שלי ואנחנו נמצאים בקשרים טובים מאד עם משרד הרווחה בעניין הזה.

<אילן שמש: הם לוחצים עלינו, הם רבים איתנו, אבל זה במקצוענות, זה לא ברמות בין אישיות.

<אילן שמש: רק בשנה האחרונה נכנסנו במודיעין עילית, בבית"ר עילית, בבית שמש, באופקים, למרכזים האלה של הרווחה, למית"רים, זה לא מפתנים, זה מית"רים.

<אילן שמש: מית"רים זה מרכזי יום.

<דליה לב שדה: יש לנו 300 מועדוניות משותפות.

<אילן שמש: מועדוניות זה בכלל אימפריה.

<קריאה: אז אם הכל טוב, אז בשביל מה אנחנו פה?

<קריאה: יש בעיות, אז בוא תמנה גם את הבעיות, אילן.

<אילן שמש: יש שתי בעיות מאד מאד בולטות שגם עלו פה.

<אילן שמש: לצערנו הרב, תמיד במערכות האלה, שמתעסקות עם ילדים ונוער בסיכון, חסרים משאבים.

<אילן שמש: בואו נהיה הוגנים.

אלי אלאלוף: במה?

<אילן שמש: חסרים משאבים לעוד.

<אילן שמש: חסרים משאבים לעוד שעות של מורים, חסרים משאבים לעוד שעות של יועצות חינוכיות.

<אילן שמש: חסרים משאבים למורים לחינוך מיוחד, חסרים משאבים.

<אילן שמש: תמיד חסרים משאבים.

<אילן שמש: אבל המשאב של האגף שלנו הוא ענק.

<אילן שמש: אני מדבר על מיליארדים ואנחנו פזורים בסדרי גודל אדירים.

<ירון בראון: אני יכול להוסיף נקודה, בבקשה, אלי?

<ירון בראון: בנקודה הזאת שהוא מדבר?

אלי אלאלוף: אולי הוא יסיים ואחר כך?

<ירון בראון: בנקודה הספציפית שהוא מדבר עליה, מבחינת משרד החינוך.

אלי אלאלוף: אז תשמור.

<אילן שמש: אני אסיים.

אלי אלאלוף: יש פתקים לשימוש.

<ירון בראון: לא, זו הערת ביניים, מעבר למה שאני רוצה לציין.

<מיכל מנקס: השאלה אם אפשר לומר מי מעסיק את המורים.

<אילן שמש: יש לנו כמה אפשרויות.

<אילן שמש: כל הנוער המנותק, אלה שלא נמצאים במסגרות בכלל, אנחנו מכניסים את זה באמצעות מכרז של רשת עתיד.

<אילן שמש: כלומר, הזכיין שלנו לשלוש השנים הקרובות זה רשת עתיד, זה רשת פדגוגית.

<אילן שמש: אנחנו מפקחים עליה, אנחנו מנהלים.

<אילן שמש: כך כשאת רואה למשל בכל מוסדות החסות את המורים, מאות, זה - - -

<מיכל מנקס: כמו הילה למשל?

<אילן שמש: תכנית הילה למשל, כן.

<אילן שמש: רק שתביני, בתכנית הילה יש לנו 208 מסגרות.

<אילן שמש: מסגרות זה כמו בתי ספר.

<מיכל מנקס: כן, כן.

<אילן שמש: וזה עם נוער מנותק שבכלל לא רשום בבתי ספר.

<אילן שמש: אחד הדברים, אני חושב, שתמיד צריך לעבוד עליו, זה שיתופי הפעולה עם הרווחה.

<אילן שמש: זה שני משרדים שונים ולשניהם יש כוונות ועשייה מקצועית, באמת טהורה, לא ממניעים רעים.

<אילן שמש: שיתופי הפעולה האלה צריכים להיות מתוחזקים כל הזמן, כי אחרת נוצרים כאלה חיכוכים שהילדים מפסידים.

אלי אלאלוף: טוב, תודה.

אלי אלאלוף: רצית.

<ירון בראון: אני חייב לציין שבמשרד החינוך צריך לדעת - - -

מיכל בירן: תזכיר מי אתה, בבקשה.

<ירון בראון: ירון בראון, מנכ"ל עמותת ילדים בסיכוי.

<ירון בראון: אני אומר הערת ביניים ללא שום קשר למה שביקשתי לדבר.

<ירון בראון: בנקודה שהוא מדבר, למשרד החינוך יש שני כובעים.

<ירון בראון: הכובע שהוא מדבר איתו זה כמשרד החינוך כבתי ספר.

<ירון בראון: זה לא תופס את הכובע השני, של כפרי הנוער.

<ירון בראון: זה שני דברים שונים, שהדיון היה בעצם כפרי הנוער, משרד הרווחה ומשרד החינוך כמערכות שליטה על הנושא של ההוצאה החוץ ביתית.

<ירון בראון: מה שאילן מדבר זה על מערכות החינוך.

<ירון בראון: אז לכן אני שם את זה כהערה.

<ירון בראון: זה לא קשור.

אלי אלאלוף: הבנתי.

<ירון בראון: הנקודה השנייה בנושא הזה, וזה משהו שהתפתח בארבעה חודשים האחרונים בשיתוף – ואני אומר את זה כנקודה חיובית.

<ירון בראון: צריך לקחת בחשבון שבפנימיות הרווחה יש סדר גודל של 6,000 או 6,500 ילדים.

<ירון בראון: 90% מהילדים האלה לומדים בבתי ספר של משרד החינוך, ואני חייב להגיד – היו ועדות משותפות וכדומה, אבל לפני ארבעה חודשים לפי דעתי נפל דבר, ואנחנו היינו ביחד עם משרד הרווחה ואשלים במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך ומשרד החינוך – עירית בירן ואריאל קיבלו החלטה שמשרד החינוך הולך לתכנית שבעצם חדר המורים בבתי הספר של ה-90% שילדי הפנימייה לומדים בהם, כולל דרך אגב גם החינוך המיוחד – יתחילו לראות את ילדי הפנימייה, בגלל שכל תכניות ההעשרה שיש אחרי הצהריים והפעילויות הנוספות, ילדי הפנימייה לא נהנים מהן.

<ירון בראון: משרד החינוך, בסופו של דבר המורה הפרטנית בכיתה ב/1 לא יודעת לזהות או בכיתה ו', את הילד בפנימייה ואנחנו הולכים פה לתכנית שמשרד החינוך אמר שהוא מרים את הכפפה הזאת ואני מאמין שתוך שנה, עד תחילת שנת הלימודים הבאה - - -

<דליה לב שדה: זו רוח חדשה של שיתוף פעולה עם המינהל הפדגוגי.

<ירון בראון: ממש.

<ירון בראון: וזה לפי דעתי יעשה דבר משמעותי.

<ירון בראון: הרי בפנימיות – ויואב יכול – יש פנימיות שילדים בבוקר יוצאים ל-30, 35 בתי ספר והמערכת לא יודעת לזהות אותם.

<ירון בראון: משרד החינוך - - -

אלי אלאלוף: מצד אחד זה גם טוב.

<ירון בראון: כן, יש יתרון.

<ירון בראון: לכל דבר יש יתרונות וחסרונות, אבל משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית פעם ראשונה קיבלה החלטה לראות את ילדי הרווחה.

<ירון בראון: אבל אני אומר עוד פעם, זה לא קשור לדיון הזה שאנחנו מנהלים עכשיו, האם כפרי הנוער - - -

אלי אלאלוף: אוקיי, שמענו.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, אני התלהבתי ממה שאילן סיפר, למרות שבצרפתית אומרים – הוא מחוץ לתחום של הדיון.

אלי אלאלוף: אבל למה התלהבתי?

אלי אלאלוף: כי אתם חלקכם וודאי יודעים שיש לי איזה עבר מוזר כזה, ובעבר המוזר שלי היה – ילדי רווחה גם צריכים לצאת מהברוך שלהם באמצעות השכלה אופטימאלית, וזה הנפלא שאני שומע פה אצלך, אילן.

אלי אלאלוף: כי ברווחה יותר מדי בעבר - ובלי לפגוע, זה לא שיפוט של שום דבר - חשבו שילד רווחה - בוא תשמור עליו וזהו.

אלי אלאלוף: חברה, תביאו אותו לבגרות מלאה, מצוינת אפילו, תביאו אותו למיצוי הפוטנציאל האישי שלו בצורה אופטימאלית.

אלי אלאלוף: תביאו אותו, גם אם ניסו פעם וחוזרים, כי הוא נשאר במסגרת הקבועה הזאת של הרווחה, שהיא כנראה המסגרת שאין לה אלטרנטיבה.

אלי אלאלוף: והנושא הזה של השכלה במסגרות הרווחה, אני אומר לכם, כל מאמץ שתעשו זה נפלא, זה חשוב.

אלי אלאלוף: כי ילד שיוצא מהעוני – ייצא בזכות ההשכלה.

אלי אלאלוף: שלא יהיו לכם ספקות.

אלי אלאלוף: כל השאר, בלי לפגוע בפסיכולוגים ובטיפול בחיות וכל הדברים האלה – קודם כל השכלה, השכלה, השכלה.

אלי אלאלוף: מי מכם היה מגיע ללא השכלה גבוהה?

אלי אלאלוף: אחד ממאה?

אלי אלאלוף: הבן שלי תמיד אומר אז ההוא התעשר ולמד?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אז בסדר, תביא את המזל שלו ונדבר.

אלי אלאלוף: אבל פה אני אומר לך, ואילן, באמת תודה, למרות שהדיון היה על הפנימיות, אבל גם בפנימיות של הרווחה, יש הרבה הרבה מה לעשות בנושא ההשכלה.

<אילן שמש: חד משמעית.

אלי אלאלוף: לא חשוב השעות, לא חשוב מי מתחלק, מי משלם, זה לא מעניין אותי.

אלי אלאלוף: אותי מעניין הילד.

אלי אלאלוף: בבקשה, משרד החינוך ואחר כך על כפרי הנוער, מה המצב.

<איילת דביר הרמן: שמי איילת, אני עובדת סוציאלית באגף לשירות פסיכו-סוציאלי במינהל לחינוך התיישבותי.

אלי אלאלוף: זה התפקיד הכי בכיר שמצאו היום?

אלי אלאלוף: בעיני את הכי בכירה, כי את פה, אבל - - -

<איילת דביר הרמן: אני לא, אבל ד"ר בני פישר, מנהל המינהל ומנהלת האגף של השירות הסוציאלי נתמר.

<איילת דביר הרמן: הם נמצאים ביומיים שאורגנו הרבה מאד זמן מראש, בכנס של כל ראשי כפרי הנוער ומנהלי פנימיות וזה משהו מאד מושקע ורציני שכבר הרבה הרבה זמן עבדו עליו והם לא יכלו להגיע לישיבה היום.

אלי אלאלוף: אז יהיה לנו ההיבט הפסיכולוגי של כפר הנוער?

אלי אלאלוף: לא נוכל לראות את התמונה הכוללת?

<איילת דביר הרמן: אני יכולה להשתדל להגיד משהו באופן כללי, אבל אם יידרשו דברים נוספים מד"ר בני פישר, אני מניחה שהוא יידע לתת את התשובות.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אז אם את רוצה להגיד משהו.

<איילת דביר הרמן: אני יכולה להגיד שאם הדיון הוא על שיתופי פעולה, אז קודם כל באמת אני מסכימה עם דליה, שברמה האידיאולוגית, יש הבדל מהותי בין המינהל לחינוך התיישבותי, שמייצג הרבה מאד מסגרות פנימיתיות קלאסיות של כפרי הנוער.

<איילת דביר הרמן: יש היום משפחתונים של המפעל להכשרת ילדי ישראל שנכנסו למנהל.

<איילת דביר הרמן: יש אולפנות וישיבות במנהל.

<איילת דביר הרמן: יש הרבה מאד מסגרות פנימיתיות, אבל רובן מתאפיינות בזה שהן מסגרות חינוכיות, שילדים בוחרים להגיע אליהן.

<איילת דביר הרמן: זה לא פתרון טיפולי, כמו ברווחה.

<איילת דביר הרמן: זה לא פתרון של השמה חוץ ביתית.

<איילת דביר הרמן: כמובן שמגיעים ילדים רבים שזקוקים לפנימייה ולא רק בוחנים אותה, אבל עדיין האלמנט של הבחירה והמערכת הכוללת שכפר נוער מציע, זה סיפור אחר.

<איילת דביר הרמן: וביום יום, גם מהמקום שלי כאחראית על העבודה הסוציאלית באזור המרחב שלנו, של תל אביב, יש כל הזמן שיתופי פעולה עם הרווחה.

<איילת דביר הרמן: יש גם ילדים של הרווחה שמגיעים אלינו.

<איילת דביר הרמן: יש ילדים שנמצאים בפנימיות של רווחה שהם עד גיל מסוים ואחר כך באופן טבעי מגיעים אלינו.

<איילת דביר הרמן: אז אני חושבת שיש דברים שביום יום מלמטה כל הזמן יש שיתופי פעולה ועבודה משותפת.

<איילת דביר הרמן: נשמע לי שבאמת יש עניינים של מדיניות כללית, שאני כרגע לא יכולה לתת עליה את הדעת.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: אז בואו נבקש מהפורום הציבורי של כפרי הנוער והפנימיות.

אלי אלאלוף: שלום לך ענת.

<ענת נחמיה-לביא: שלום רב.

<ענת נחמיה-לביא: קודם כל תודה רבה לחבר הכנסת, יושב ראש הוועדה על ייזום הדיון הזה.

אלי אלאלוף: תגידי את השם המלא.

<ענת נחמיה-לביא: שמי ענת נחמיה-לביא, אני מנכ"לית הפורום הציבורי של כפרי הנוער והפנימיות בישראל.

<ענת נחמיה-לביא: זו שותפות - - -

אלי אלאלוף: א

אלי אלאלוף: יש חשוב בא להגיד לנו שלום.

אלי אלאלוף: סוף סוף רואים אותך במקום לקרוא אותך.

<ענת נחמיה-לביא: דרישת שלום.

<ענת נחמיה-לביא: מדובר בשותפות פילנתרופית ומקצועית, שלקחה על עצמה לקדם את המסגרות החוץ ביתיות ברמה לאומית מטעם החברה האזרחית.

<ענת נחמיה-לביא: דיברו כאן הרבה על השוני בין החינוך לרווחה בהקשר הפנימייתי ואני רוצה להגיד כמה מילים דווקא על המשותף, כי שיתופי פעולה אמורים להתרכז במשותף ולא בשונה.

<ענת נחמיה-לביא: אין כאן שום כוונה לאחד בין החינוך לרווחה.

<ענת נחמיה-לביא: זה שתי גישות שונות לחלוטין, אבל אותנו מעניין הילד.

<ענת נחמיה-לביא: וילד במערכת פנימייתית, לא משנה אם הוא בכפר נוער או בפנימיית רווחה, הוא צריך גם את ההיבט הטיפולי, שזה תחום ההתמחות של הרווחה, וגם את ההיבט החינוכי שעליו דיברת, שזה תחום ההתמחות של החינוך.

<ענת נחמיה-לביא: ולכן אותנו פחות מעניין הנושא המשרדי.

<ענת נחמיה-לביא: יותר מעניין מה הילד צריך.

<ענת נחמיה-לביא: לכן חובת המשרדים לשתף פעולה עבור הילד, כי הילד צריך את שתי המערכות האלה.

<ענת נחמיה-לביא: אני גוף שעובד גם עם משרד החינוך וגם עם משרד הרווחה ומי כמוך יודע, לפעמים צריך גוף חיצוני ואולי אפילו אזרחי, שמגיע מהמגזר השלישי, כדי להגיד לפעמים הילד הוא ערום.

<ענת נחמיה-לביא: ואין לי ספק שיש כאן צורך בשיתוף פעולה לא מלמטה, לא בפרויקט כזה או אחר, אלא לשתף פעולה ברמה מערכתית.

<ענת נחמיה-לביא: שיישבו משרד החינוך, שאחראי על תחום הפנימיות, משרד הרווחה שאחראי על תחום הפנימיות, ויראו איך מקדמים את הילדים האלה ברמה מערכתית.

<ענת נחמיה-לביא: יש ממשקים משותפים.

<ענת נחמיה-לביא: למשל תחום הקשר עם ההורים.

<ענת נחמיה-לביא: הקשר עם המשפחות.

<ענת נחמיה-לביא: מה ההבדל בין ילד בכפר נוער לילד בפנימיית רווחה?

<ענת נחמיה-לביא: פרופסיית המדריך בחינוך הפנימייתי.

<ענת נחמיה-לביא: כמובן שיש שוני, אבל בסוף מדריך בחינוך הפנימייתי זה סוג של מקצוע וצריך לשבת ולראות.

<ענת נחמיה-לביא: אני יודעת שהמינהל חינוך התיישבותי מפתח עכשיו מערכי הכשרה, משרד הרווחה מפתח.

<ענת נחמיה-לביא: אני כפורום מעורבת בשניהם ואני יכולה להגיד לכם שיש ממשקים משותפים שיקדמו את שני המשרדים בנפרד, ובטח את הילדים ברמה העקרונית.

<ענת נחמיה-לביא: ולכן אני חושבת שהדיון הזה חשוב ואני מאד אשמח אם יהיה גם פולו-אפ לדיון הזה, כדי לראות אם יש באמת מערכים שנבנים לשיתוף פעולה בין המשרדים.

<ענת נחמיה-לביא: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: הערות לדיון עד כאן.

אלי אלאלוף: אני מאד ממליץ שכולם ישבו גם על הדיון לגבי החברה הערבית.

<יואב אפלבוים: אני מבקש להעיר.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

אלי אלאלוף: שם ותפקיד, כדי הפרוטוקול יהיה מעודכן.

<יואב אפלבוים: אני יואב אפלבוים, מנכ"ל כפר ילדים ונוער אהבה ויושב ראש עמותת הפנימיות הטיפוליות והשיקומיות בישראל.

אלי אלאלוף: ותמיד נוכח בדיונים פה.

<יואב אפלבוים: ותמיד נוכח בדיונים.

<יואב אפלבוים: ואם מדברים על בינוי, אז לפני שהיית חבר כנסת, גם דאגת לבינוי.

אלי אלאלוף: אתם יודעים, אני אתן לכם אינפורמציה שאני אעקוב אחריה, אנשי האוצר.

אלי אלאלוף: זה דווקא הגיע.

אלי אלאלוף: יפה מצד האוצר, הממונה החדשה עליהם, הרפרנטית באוצר לנושא מינהל מקרקעי ישראל.

אלי אלאלוף: אתם יודעים שהיא הייתה לפני כן פה?

אלי אלאלוף: רבקה.

אלי אלאלוף: היא סיפרה לי דבר, אני לא הייתי מספיק מודע.

אלי אלאלוף: ניחשתי שזה המצב.

אלי אלאלוף: אתם יודעים שחוץ מרשות אחת – ותופתעו לשמוע מי היא – חוץ מרשות אחרת, אף רשות לא מבקשת קרקע חומה למוסד רווחה כלשהו.

<יואב אפלבוים: עוד פעם.

אלי אלאלוף: שום רשות מקומית או אזורית לא מבקשת בתכנון העיר שלה, בתב"ע שלה שום משבצת, לא אחת.

<קריאה: להיפך.

<קריאה: זה לא מפתיע.

אלי אלאלוף: שמבקשת שירותי - - -

<קריאה: אין בעיות רווחה.

אלי אלאלוף: והיחידה ששמה משבצת זה שוהם.

אלי אלאלוף: זה מפתיע אותך?

אלי אלאלוף: אני רק אומר לכם שמראש לא רוצים.

אלי אלאלוף: שזה לא יהיה אצלי.

אלי אלאלוף: אתם יודעים, את ההצהרות.

אלי אלאלוף: אני הייתי אחראי פעם לאיזה הקמה של איזה עדנים אחד, אז אני מודה שכל הרשויות המקומיות מסביב לבאר שבע, כולל כמובן באר שבע, לא רצו את זה.

אלי אלאלוף: ותראו איזה פנינה זה יצא.

אלי אלאלוף: רק שתדעו, זה המצב.

<יואב אפלבוים: אז כהערת אגב לדברים שאמרת, לפחות ברשות שאני פועל, המועצה האזורית זבולון, נפלה החלטה לפני שנה וחצי, ששטח של 14 דונם יתחלק בינינו, כשאנחנו מוסד שמשרת את ילדי הרווחה, לבין מוסד של אק"ים.

<יואב אפלבוים: המועצה האזורית, לזכותה ייאמר ש - - -

אלי אלאלוף: לא, נקודתית יש תלונות ברגע שיש לחץ.

אלי אלאלוף: אבל בתכנון מראש על ערים ושכונות חדשות, זה אחד הדברים שבאת אני אטפל בזה.

אלי אלאלוף: זה נראה לי - - -

<מיכל מנקס: כי המחשבה היא ששכונה חדשה לזוגות צעירים אין פה אוכלוסיית רווחה.

אלי אלאלוף: אין אוטיסטיים?

<יואב אפלבוים: את עושה הנחה.

<מיכל מנקס: לא, לא אמרתי שזאת הנחה נכונה, אלא שעובדתית אתה פותח מוסדות חינוך.

אלי אלאלוף: כבר לא נלחמנו נגד בית שמש, בעזרת שר הרווחה בזמנו, להקים מרכז לאוטיסטים.

אלי אלאלוף: עד עכשיו זה בדירות שכורות.

<יואב אפלבוים: אבל לענייננו, אני רוצה להעיר הערה שהיא הערה מרכזית והיא תלויה בנושא של פנימיות משרד החינוך ופנימיות משרד הרווחה.

<יואב אפלבוים: אני מביא איתי – נעזוב את התארים שהצגתי קודם – 25 שנות ניסיון בחינוך ההתיישבותי בפנימיות ו-20 שנות ניסיון במוסדות הרווחה.

<יואב אפלבוים: הנושא הוא שאני חושב שהגיע הזמן, תחת הגדרה אחת ורשות אחת, לקחת את כל נושא הסידור החוץ ביתי ואחת לתמיד שיהיה גוף אחד.

<יואב אפלבוים: מה זה אידיאולוגיה שונה לילד כזה שיוצא מן הבית ואידיאולוגיה שונה לילד כזה שיוצא מן הבית?

<יואב אפלבוים: מה זה שפנימייה אחת שלמשרד החינוך ברשות אחת, עובדת עם 35 ילדים ופנימייה אחרת של משרד הרווחה עבודת עם 12 ילדים בקבוצה?

<יואב אפלבוים: מה זה שרשות אחת מקדימה מיליונים מול הפורום הציבורי לשיפוצים, ולרשות אחרת משרד הרווחה למשל לוקח כמה שנים.

<יואב אפלבוים: אני יכול לתת עוד.

<יואב אפלבוים: מה זה שממכרזים פנימיות של רשות אחת של משרד הרווחה ולא ממכרזים פנימיות של משרד החינוך?

<יואב אפלבוים: 1,001 שאלות שבמרכז עומד ילד בסיכון.

אלי אלאלוף: אף אחד לא ניסה בעבר להקים רשות משותפת?

<יואב אפלבוים: לא, אף אחד.

<יואב אפלבוים: אני לא מכיר, סליחה, אני לא מכיר.

<יואב אפלבוים: אני צועק את זה שנים.

<יואב אפלבוים: צריכה להיות רשות אחת של הסידור החוץ הביתי וטיפול בילדים בסיכון וסידור חוץ ביתי, שתגדיר את מה שדליה הגדירה כעבודה של הוועדה של משרד הרווחה, שתגדיר מי הילדים שצריכים לצאת הביתה, מה הם צריכים לקבל, מי מטפל בהם, מה הם התקנים, אבל רשות אחת זה יענה א' על השירות הטוב, החינוכי והטיפולי.

<יואב אפלבוים: זה יענה מבחינה כלכלית.

<יואב אפלבוים: דיברת קודם כל על חשיבה כלכלית.

<יואב אפלבוים: זה בוודאי יצמצם את ההוצאות הכלכליות וזה יפגע בדיוק במטרה.

<יואב אפלבוים: כל עוד לזה לא יהיה, אז נדבר פה ושם על שיתופי פעולה ויבוא הפורום הציבורי ויבוא - - -

אלי אלאלוף: והרשות הזאת תכוון גם את הילד למקום הנכון.

<יואב אפלבוים: בוודאי.

<יואב אפלבוים: בוודאי.

<יואב אפלבוים: שום דבר אחר - אני מצטער, רבותי - לא יעזור.

<יואב אפלבוים: לא יעזור שנשב ביחד סביב השולחן, עם כל הכבוד לפורום הציבורי ואני מאד מעריך אותו.

<יואב אפלבוים: הוא לא יכול להניע מהלכים שיתנו תשובה אמיתית לכל ילד בסיכון במדינת ישראל.

<יואב אפלבוים: זה גם לא תפקידו.

<יואב אפלבוים: לגבי ההפרטה ולגבי המוסדות הפרטיים ואחר כך אני אתייחס גם למוסדות הערביים, אחרי שנציג את הבעיה.

<יואב אפלבוים: חברים, שוב, אם הממשלה מחליטה שהיא מפריטה את המערכות לטיפול בילדים בסיכון, צריך להבין שיש גם מוסדות פרטיים.

<יואב אפלבוים: אני מעיד כאן כיושב ראש עמותת הפנימיות הטיפוליות והשיקומיות, אני מכיר מוסדות פרטיים שנותנים שירות מצוין לילד, כמו שאני מכיר מוסדות פרטיים שהייתי סוגר אותם, כמו שאני מכיר מוסדות של עמותות, שנותנות שירות מצוין לילד וההיפך.

<יואב אפלבוים: לכן זה לא הדיון.

<יואב אפלבוים: הדיון הוא ואם אתה שואל אותי, אני אומר לך כאן, זה לפתחך, זה לפתחם של מקבלי ההחלטות במדינת ישראל.

<יואב אפלבוים: כמו שיש רשות מים ויש רשות רכבת ויש רשות נמלים, רבותי, ילדים בסיכון זקוקים במדינת ישראל לרשות אחת.

<יואב אפלבוים: דיברתי על תארים, אני חבר הנהלה בין לאומי.

<יואב אפלבוים: 32 מדינות, אני לא מכיר מדינה אחת שאין בה רשות מרכזית אחת שמטפלת בילדים בסידור חוץ ביתי.

<יואב אפלבוים: אני מכיר, מדינת ישראל.

<יואב אפלבוים: ועל זה אני צועק חמאס שנים ועל זה אני קורא לך, כאיש שיודע לדחוף.

<יואב אפלבוים: צריך להעיז, זה תהליך לא קטן.

<יואב אפלבוים: יש לזה היבטים פוליטיים, יש לזה היבטים תקציביים.

<יואב אפלבוים: את כל הסיפורים אני יודע, אבל בסופו של דבר הקמת רשות כזאת רק תעשה טוב ואני אומר שתחסוך גם מבחינה כלכלית.

<יואב אפלבוים: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: כן בבקשה.

<ירון בראון: אני רוצה עכשיו לגעת בנושא הזה.

<ירון בראון: ילדים בסיכוי פועלת כבר 30 שנה ומפעילה תכניות היום בכמעט 70 פנימיות רווחה ו-30 כפרי נוער, ככה שיש לנו הסתכלות רחבה והיכרות עמוקה.

אלי אלאלוף: אני מחכה לחזרתו של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, הוא אמר לי שהוא חוזר.

אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה שיהיה בדיון, אבל אם לא - - - בחלק המקצועי.

<ירון בראון: ואני רוצה לחזק.

<ירון בראון: לא תיאמנו דברים עם מה שיואב אמר.

<ירון בראון: אני חושב שכמו שאין היגיון שבתי החולים יהיו לא רק על ידי משרד הבריאות אלא על ידי משרד הקליטה, והצבא לא יהיה על ידי משרד הביטחון אלא יהיה על ידי משרד לא יודע מה.

<ירון בראון: אין היגיון.

<ירון בראון: זאת אומרת נוצרו פה שתי מערכות – ולא צריך להיכנס לתהליכים היסטוריים – שאני חושב שדרך אגב, גם הנושא של כפרי הנוער, אנחנו יודעים היום שמתוך 15,000 ילדים בכפרי הנוער, 20%, 25% בגג – מוגדרים כילדי רווחה.

<ירון בראון: זאת אומרת, יש פה אפילו עוול שנעשה בשנים האחרונות לילדים ה"נורמטיביים" בתוך כפרי הנוער.

<ירון בראון: יש בלבול נורא גדול בתוך הדברים האלה.

<ירון בראון: חלק מהדברים נעשה מתוך מצוקה תקציבית, חלק מחוסר הבנה או ידע, ואני חושב שבאמת הגיע הזמן, כבודו, להרים רשות אחת שתראה - - -

אלי אלאלוף: טוב, אל תעשה אותי זקן, חטיאר, אני רק - - -

<ירון בראון: אלי, אני חושב שבאמת הגיע הזמן שתקום רשות שתראה את כל התהליך ותדע לכוון את הילדים למקומות הנכונים ותיצור מערכת אחידה וזה יפתור המון בעיות.

<ירון בראון: כמו שיואב אמר, בסופו של דבר זה שדה מוקשים פוליטי.

<ירון בראון: נוצרו מוקדי כוח, נוצרו מערכות פיננסיות גדולות, ושם צריך לטפל בזה וזה תהליך מאד ארוך.

<ירון בראון: כל הדברים האחרים זה פלסטר.

<ירון בראון: זה קצת לסגור פה וקצת לסגור פה וקצת לסגור שם.

<ירון בראון: אז אני חושב שזו עמדתי ועמדת ילדים בסיכוי, בתור עוד פעם, גורם מהצד שרואה את התהליך.

<ירון בראון: אני חייב להגיד עוד פעם, לא תכננתי עם יואב.

<ירון בראון: נאמרו פה דברים לגבי הנושא ואני מכיר כמה מהפנימיות הטובות ביותר שנמצאות היום, והן מנוהלות על ידי גורמים פרטיים.

<ירון בראון: זה פנימיות עם לב ענק, עם שירות נפלא, אז ככה שלבוא ולצבוע אוכלוסייה שלמה.

<ירון בראון: המדינה קיבלה החלטה לצאת להפרטות, לא צריך לבוא ולצבוע.

<ירון בראון: צריך להסתכל לגופו של עניין, כמו שצריך להסתכל לגופו של ילד.

<ירון בראון: יש ילדים שצריכים להיות כאן ויש ילדים שצריכים להיות שם.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

אלי אלאלוף: אתם רוצים שקודם כל נתחיל בנתונים של החברה הערבית?

אלי אלאלוף: אני מעדיף.

<אמיל סמעאן: אוקיי, אין בעיה.

אלי אלאלוף: אז בבקשה.

אלי אלאלוף: מתן שחק הוא שעשה את העבודה הזאת.

אלי אלאלוף: מי אז ביקש ממך?

אלי אלאלוף: מהוועדה, לא?

<מתן שחק: כן.

אלי אלאלוף: אנחנו ביקשנו את הבדיקה הזאת, נשמח מאד לשמוע.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<מתן שחק: אני אציג בתמצית.

אלי אלאלוף: אתם יודעים מה זה מרכז המחקר והמידע של הכנסת?

אלי אלאלוף: אני למדתי עליו כשאני באתי לפה.

אלי אלאלוף: סליחה על הבורות.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<מתן שחק: תודה כבוד יושב הראש.

<מתן שחק: אני מתן ממרכז המחקר והמידע של הכנסת ואני אציג בתמצית את עיקרי המסמך שכתבנו לבקשת הוועדה, בנושא המחסור בפנימיות יום במגזר הערבי.

<מתן שחק: פנימיית יום היא מסגרת טיפולית יומית שמיועדת לילדים בגילאים 5 עד 12 במצבי סיכון גבוה, שבהם הם שוהים עד שעות הערב וחוזרים ללון בביתם.

<מתן שחק: מטרתה של פנימיית היום היא להביא לשיפור בתפקוד ההורים ובטיפולם בילד ובכך להימנע מהוצאתו מהבית למסגרת חוץ ביתית.

<מתן שחק: הפנימיות האלה פועלות במסגרת פנימייה שבה יש לינה, כלומר פנימייה אינטרנית, והיא מיועדת לילדים שגרים ברשויות מקומיות, שנמצאות עד 25 קילומטרים מהפנימייה.

<מתן שחק: לפי נותני משרד הרווחה יש 16 פנימיות יום, ש-6 מהן, כלומר כ-37% נמצאות ברשויות מקומיות ערביות, 5 במחוז צפון ואחת במחוז מרכז.

<מתן שחק: נכון לחודש אוגוסט 2015 טופלו בפנימיות היום 727 ילדים, 43% מהם מרשויות מקומיות ערביות והיתר מרשויות מקומיות יהודיות או מעורבות.

<מתן שחק: בשנים 2011 עד 2015 עלה שיעור הילדים מהרשויות המקומיות הערביות בכלל הילדים המטופלים בפנימיות היום, מ-38% ל-43%.

<מתן שחק: מבחינת התקצוב של בפנימיות היום, הן מתוקצבות במכסות להשמה חוץ ביתית, שמחולקות על ידי השירות לילד ולנוער במשרד הרווחה, שמקצות אותן למחלקות לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות.

<מתן שחק: בתחילת השנה מוקצות מכסות השמה חוץ ביתית לפי נוסחה, בהתאם למאפיינים של כל רשות.

<מתן שחק: לאחר מכן נעשים שינויים של רשויות שצריכות יותר מכסות להשמה, הן מקבלות מכסות גישור ורשויות שמספר מכסות ההשמה החוץ ביתית שהן מקבלות לא נחוצות כולן, אז חלקן מועברות לרשויות אחרות בתהליך שנקרא ויסות.

<מתן שחק: אז שיעור המכסות שהוקצו לרשויות מקומיות ערביות לפי נוסחה, בתחילת כל שנה מהשנים תשע"ב עד תשע"ה – הוא כ-21% מהמכסות שהוקצו לכלל הרשויות המקומיות.

<מתן שחק: כ-26% עד 29% מכלל המכסות שהוקצו לרשויות הערביות, לפי הנוסחה בכל שנה, הופחתו בויסות לרשויות אחרות.

אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת זחאלקה.

אלי אלאלוף: אהלן.

<מתן שחק: ולאחר כל השינויים, כלומר ויסותים ומכסות גישור, נשארו בידי הרשויות הערביות כ-15% מהמכסות שהוקצו לכלל הרשויות המקומיות.

<מתן שחק: רשויות מקומיות שאינן מנצלות את כל מכסות ההשמה החוץ ביתית שהוקצו להן, יכולות להמיר את חלקן לתקציבים לשירותים בקהילה לילדים ונוער בסיכון.

<מתן שחק: בשנים תשע"ב עד תשע"ה עלה מספר המכסות שאושרו להמרה לרשויות המקומיות הערביות בכ-31% ואושרו להן בין 18% בשנת תשע"ב לכ-22% בתשע"ה, מכלל המכסות שחולקו להם בתחילת שנה להמרה.

<מתן שחק: נציין ששיעור המכסות שמתאפשר לרשויות מקומיות ערביות להמיר עד אוקטובר 2015 היה 30% ומאוקטובר 2015 הוא עלה ל-40%.

<מתן שחק: לדברי עמותת פורום מנהלי מחלקות לשירותים חברתיים בקרב האוכלוסייה הערבית – עמותת סיכוי והמרכז הרפורמי לדת ומדינה, מדיניות משרד הרווחה בעניין הקמת פנימיות יום יוצרת מחסור בזמינות של שירות זה ברשויות המקומיות במגזר הערבי, משום שביישובים הערבים יש מעט פנימיות אינטרניות, כלומר פנימיות עם לינה, בין היתר משום שהאוכלוסייה הערבית מעדיפה טיפול במסגרת הקהילה.

<מתן שחק: כך מצטמצמות האפשרויות להקמת פנימיות יום ביישובים אלה.

<מתן שחק: ממשרד הרווחה נמסר בנושא, כי אכן חסרות פנימיות יום ברחבי הארץ, בין השאר משום שיש אזורים שבהם לא פועלות פנימיות אינטרניות, אך אין זו בעיה ייחודית למגזר הערבי אלא בעיה בכל המגזרים.

<מתן שחק: בנוסף, גורם נוסף שמקשה על פרישת הולמת של פנימיות יום, המחסור ברמה הארצית במכסות חוץ ביתיות למימון השירות הזה.

<מתן שחק: לדברי משרד הרווחה, מדיניותו היא לחזק את השירותים בקהילה ולהגדיל את המשאבים המושקעים בהם ובמקביל לצמצם את השימוש בשירותים חוץ ביתיים.

<מתן שחק: בעניין פנימיות היום נמסר ממשרד הרווחה כי מדובר בשירות חשוב שהיה מקום להרחיב, אם היו משאבים לכך.

<מתן שחק: עם זאת, ההגדרה של פנימיות יום כמסגרת טיפולית בקהילה מצד אחד והתבססותם מצד שני על תשתיות ותקציבים של שירותים חוץ ביתיים, יוצרות קושי ביישום המדיניות המוצהרת של המשרד בנוגע לשירות.

<מתן שחק: המשרד מסר, כמו שכבר עלה פה קודם, שיש מודל חדש לשירות בקהילה, שבא להחליף או לתת את המענה של פנימיית יום ביישובים שאין בהם פנימייה אינטרנטית, לפי המודל של מרכז חכ"ם – חיזוק כוחות משפחתיים – שמופעל מתקציבי המחלקות לשירותים חברתיים לפיתוח שירותים בקהילה ומהתקציב המתקבל מהמרת מכסות חוץ ביתיות לשירות בקהילה.

<מתן שחק: אופי השירות במרכזים האלה דומה לשירות שניתן בפנימיות יום, אך הוא אינו מקבל את התשתית והסיוע הטיפולי שמקבלות פנימיות היום מהפנימייה האינטרנית ותקציבו של המרכז הזה לא כולל חלק מההחזרים שניתנים לפנימיות היום.

<מתן שחק: כמו כן, השינוי במדיניות המשרד מספטמבר 2015, שלפיו מתאפשר לרשויות המקומיות הערביות להמיר עד 40% מהמכסות שהוקצו להן לפי הנוסחה לצורך פיתוח שירותים בקהילה, נועד בין היתר לסייע להן בהקמת מרכזים כאלה.

<מתן שחק: לדברי המשרד, ברמה המקומית אפשר להקצות תקציבים מהמרת מכסות להקמת מרכזי חכ"ם, בייחוד ברשויות שאינן מנצלות את כלל המכסות המוקצות להן להשמה חוץ ביתית או להשמה בפנימיות יום, הזקוקות לשירות מקביל בקהילה.

<מתן שחק: כלומר, מודל שמאד מתאים לרשויות הערביות.

<מתן שחק: עם זאת עולה השאלה האם הקשיים הנובעים ממגבלות התקציב לפיתוח פנימיות יום, קיימים גם לפיתוח מרכזי חכ"ם, מאחר שגם פיתוח שירות זה מבוסס לפחות בחלקו על תקציב שמתקבל מהמרת מכסות להשמה חוץ ביתית לתקציבים לשירותים בקהילה.

<מתן שחק: תודה.

אלי אלאלוף: יש שיפור קל, אבל לא מספיק.

אלי אלאלוף: זה ברור.

אלי אלאלוף: זו פעם ראשונה שיש מסמך כזה, אני חייב להגיד לכם.

אלי אלאלוף: אני הופעתי.

אלי אלאלוף: כשרציתי ללמוד את הנושא לא ידעתי בכלל ולא מצאנו נתונים.

אלי אלאלוף: זו פעם ראשונה שיש נתון, מסמך שמרכז את הנתונים, מנתח, משווה אותם לחברה היהודית, אם כבר קוראים לזה החברה הערבית, ואני חושב שיש צורך וברור שזו כמעט תכנית עבודה לטווח ארוך.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה.

אלי אלאלוף: במסגרת התכנית החמש שנתית שהאוצר עיבד ובחלקה יצאה לדרך, הנושא הזה עלה?

<דניאל לורברבוים: אני מצטער, אני רפרנט חינוך, אני לא רפרנט רווחה, אז אני לא מכיר את התכנית.

אלי אלאלוף: אתם רואים, זה גם רשות - - - אוקיי, אז תבדוק את זה ותספק לי את הנתונים, ברשותך, אם יש בתכנית החומש איזו התייחסות.

ג'מאל זחאלקה: גם רפרנט פנים, כי זה רשויות מקומיות.

אלי אלאלוף: אפשר.

אלי אלאלוף: בכלל הוא ידפוק את כל ה - - - בבקשה, חבר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מקבלים היום את המספרים.

ג'מאל זחאלקה: היום או מחר מקסימום, את המספרים החמש שנתיים.

ג'מאל זחאלקה: אבל לשנת 2016, יש לנו כבר הקצבה.

אלי אלאלוף: אוקיי, בבקשה.

<אמיל סמעאן: שמי אמיל סמעאן, אני מנהל הרווחה בפקיעין ויושב ראש פורום מנהלי מחלקות רווחה בקרב האוכלוסייה הערבית.

<אמיל סמעאן: קודם תודה על הדיון היום, שאחרי שכמה דיונים נקבעו ונדחו, סוף סוף אנחנו זוכים לישיבה החשובה.

<אמיל סמעאן: במסמך שנכתב גם אני הייתי שותף עם מתן ודיברנו הרבה פעמים, אבל היום סוף סוף אנחנו נפגשים, למרות המרחק הפיזי, אבל דיברנו על הרבה דברים.

<אמיל סמעאן: חברים, אני רוצה לציין כך: אנחנו יזמנו את הדיון, משנת 2000 אנחנו עובדים על הנושא של המכסות ועל פנימיות היום, עוד כשהתחיל הנושא הזה.

<אמיל סמעאן: הרי ידוע שכולנו בחברה הערבית לא מסכימים או לא רוצים, או המשפחות לא מסכימות להוציא את הילדים לסידור חוץ ביתי ו - - -

אלי אלאלוף: אין רשימת המתנה של ילדים שממתינים לסידור חוץ ביתי?

<אמיל סמעאן: לא, כמעט לא, כי כולנו מעדיפים לטפל בקהילה, אבל עם זאת אנחנו ראינו בפנימיות יום, כטיפול גם בקהילה, כדי למנוע סידור חוץ ביתי.

<אמיל סמעאן: פנימיות היום בחברה הערבית - משנות ה-80 עד היום לא נפתחה אף פנימייה רגילה בכל החברה הערבית.

<אמיל סמעאן: הפוך הוא, נסגרה פנימייה אחת שהייתה בראמה, קראו לה אלמחבי בזמנו, שנסגרה.

<ירון בראון: זה לא נכון.

<ירון בראון: מה פתאום?

<אמיל סמעאן: משנות ה-80 עד היום פנימיות רגילות - - -

<ירון בראון: זה לא נכון.

<ירון בראון: נפתחה פנימייה - - -

<דליה לב שדה: קודם כל במזרח ירושלים פתחנו לפחות שלוש פנימיות.

<דליה לב שדה: פתחנו את קאמר - - -

<אמיל סמעאן: אני מדבר על יישובים ערבים.

<דליה לב שדה: הקאמר זה לדרום, פתחנו ביישוב בדואי.

<אמיל סמעאן: איפה?

<דליה לב שדה: בלקייה.

<אמיל סמעאן: בפנימייה רגילה?

<דליה לב שדה: ועכשיו נמצאת בתהליכי מכרז פנימיית יום שם, דרך אגב, לאישור.

<דליה לב שדה: ובצור באהר פתחנו, ברחנינה פתחנו.

<אמיל סמעאן: אבל לפי המסמך שכתוב כאן, 6 פנימיות רגילות.

<דליה לב שדה: גם בעיבלין פתחנו.

אלי אלאלוף: רגע, אני מבקש.

אלי אלאלוף: תלכו ותתקנו, מי שיכול לתקן.

<אמיל סמעאן: אוקיי.

<אמיל סמעאן: בשנים האחרונות נכון, חל שיפור מסוים.

מאיר כהן: חבריה, על פי המסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת הוא צודק.

מאיר כהן: מה אתם - - -

<אמיל סמעאן: זה המסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

מאיר כהן: תגיבו אחר כך.

<אמיל סמעאן: זה המסמך.

<אמיל סמעאן: טוב, בסופו של דבר אנחנו מדברים על מכסות להמרה.

<אמיל סמעאן: כשאנחנו התחלנו בשנת 2003, כשפנינו לבג"ץ כפורום, הייתה העלאה מ-20% עד 30%.

<אמיל סמעאן: ביקשנו כל הזמן העלאה לעוד תוספת, כי אנחנו רוצים לנצל את המשרות האלה שלא מנוצלות.

<אמיל סמעאן: בזמנו של חבר הכנסת מאיר כהן, כשהיה שר, כשהיה בטובא זנגרייה בזמנו, אני זוכר, הוא נתן שזה יתחיל 40%.

<אמיל סמעאן: לקח עוד שנה עם השר היום שהעביר את זה ל-40% וקיבלנו את ההמרה של 40%.

<אמיל סמעאן: אבל עם זאת, עם ההמרה, אנחנו טוענים ויש לנו גם מסמכים שעשינו בסקרים וגם דליה יודעת את זה מישיבות שעשינו וקיימנו, כמעט 500 מכסות בחברה הערבית שהן לרשויות המקומיות הערביות, למעשה לא מנוצלות.

<אמיל סמעאן: 500 מכסות מוחזרות.

<אמיל סמעאן: כמה העלות שלהן?

<אמיל סמעאן: 60,000 שקלים.

<אמיל סמעאן: תכפיל ב-500 – 30 מיליון שקלים שהחבר הערבית הייתה אמורה לקחת ולטפל או בפנימייה או ברגיל, חוזרים למדינה.

<אמיל סמעאן: אז למה לי?

<אמיל סמעאן: אם התקציב מגיע לי, למה שאני אחזיר למדינה?

<אמיל סמעאן: למה שילכו, וסליחה על הביטוי.

אלי אלאלוף: למה זה לא קרה לדעתך, מה הסיבה המרכזית?

<אמיל סמעאן: הסיבה המרכזית כי אני יכול להמיר עד 40%.

<אמיל סמעאן: את שאר המכסות אני יכול לנצל אם לא לסידור חוץ ביתי, לפנימיית יום.

<אמיל סמעאן: מה קורה בפנימיית יום?

<אמיל סמעאן: הרי גם במסמך כתוב שהמרחק הוא עד 25 קילומטר.

<אמיל סמעאן: זאת אומרת כל היישובים בצפון המרוחקים לא יכולים לנצל את פנימיות היום.

<אמיל סמעאן: כל המשולש, למרות שכאן כתבו באל אימאן 28 ילדים בכל המשולש.

<אמיל סמעאן: חסר לנו ילדים שיהיו בפנימיות היום?

<אמיל סמעאן: אין לנו?

<אמיל סמעאן: בכל הנגב אין לנו פנימיית יום אחת.

<אמיל סמעאן: מה הבקשה שלנו?

<אמיל סמעאן: היא קטנה.

<אמיל סמעאן: אפשר לפתוח פנימיות יום שלא ליד הפנימייה הרגילה באחריות פנימייה רגילה.

<אמיל סמעאן: וקיים לזה תקדים בכפר יאסיף.

<אמיל סמעאן: בכפר יאסיף קיימת פנימיית אלמחבי, שהפנימיית היום שלה רחוקה 3 קילומטרים מהפנימייה האם.

<אמיל סמעאן: אם אפשר לפתוח שם פנימייה רגילה, שבמרחק 3 קילומטרים, אפשר לפתוח גם בפקיעין פנימיית יום או לא חשוב, בגוש חלב או בכל מקום אחר, ולארגן שם ליישובים אחרים, או במשולש, או בנגב.

<אמיל סמעאן: אין לי בעיה שהפנימייה הרגילה תהיה באחריות שלה, אבל לא ליד.

<אמיל סמעאן: כי בעניין הזה, בהגבלה של 25 קילומטרים, אני מונע מהילדים שירות שהוא שירות חיוני מאד.

<אמיל סמעאן: בפקיעין, עד שסידרתי – וסליחה שאני משתמש בפקיעין – היו לי 2 ילדים.

<אמיל סמעאן: פנימיית היום בכפר יאסיף סירבה להסיע שני ילדים, אמרו אם לא יותר משלושה ילדים, לא ישתלם לנו מבחינה כספית ההסעה בשעות הצהריים והערב, ובצדק גם.

<אמיל סמעאן: אז לכן אמרנו אנחנו רוצים הנגשת שירות.

<אמיל סמעאן: אני לא רוצה להחזיר 30 מיליון שקלים למדינת ישראל.

<אמיל סמעאן: היא נתנה לי את זה, אני רוצה לנצל אותם.

<אמיל סמעאן: איך אני אנצל אותם?

<אמיל סמעאן: תפתחו לי שירות.

<אמיל סמעאן: יש תשתיות.

<אמיל סמעאן: תעשו תשתיות.

אלי אלאלוף: ואתה אומר שהמגבלה היחידה זה הקילומטרז' שנקבע בין פנימייה - - -

<אמיל סמעאן: כן, כאילו הטענה היא התניה.

<אמיל סמעאן: התניה של להקים פנימיית יום בתוך פנימייה רגילה.

<אמיל סמעאן: זאת ההתניה.

<אמיל סמעאן: עכשיו, 25 קילומטרים להעביר את הילד, כי הרי לא יכולים להסיע ילד אחרי יום לימודים שעה, עד שעה שבע.

<אמיל סמעאן: מתי הוא חוזר הביתה?

<אמיל סמעאן: שעה שמונה.

<אמיל סמעאן: הוא גם צריך להיפגש עם האחים, עם המשפחה וגם להיות בקשר איתם.

<אמיל סמעאן: זה אחד הדברים שהיו.

אלי אלאלוף: מאיר רוצה להתייחס לזה.

מאיר כהן: פסק זמן.

מאיר כהן: אני אגב אישרתי, אבל אמרתי אז לבדוק כל דבר לגופו של עניין.

<אמיל סמעאן: נכון.

מאיר כהן: לא לקבל את זה כהחלטה גורפת, גם בסיפור של כפר יאסיף.

<אמיל סמעאן: נכון.

מאיר כהן: תראו, אני רק רוצה להבהיר שהכוונה היא כשמקימים פנימיות כאלה, זה שהן תישענה על מה שהפנימייה הרגילה יכולה לתת.

מאיר כהן: להישען זה מאד חשוב.

מאיר כהן: יש שם את כל המטפלים הפרא-רפואיים ויש שם את כל מה שצריך ויש שם צוות הרבה יותר מעובה.

מאיר כהן: זאת הייתה התפיסה.

מאיר כהן: זאת אגב תפיסה שהיא לא מאפיינת רק את מדינת ישראל.

מאיר כהן: זה קורה כמעט בכל העולם.

מאיר כהן: בגלל המורכבות של היישוב הערבי בארץ ובגלל המצוקה הגדולה, אנחנו אישרנו, אבל אמרנו שצריך לבדוק שאכן מתנהל איזה שיח עם הפנימייה וכשפנימייה אומרת אני לוקחת אחריות, אז זה לא רק שהשם שלה יתנוסס, אלא באמת שהיא מייצרת מערך של טיפול שאכן החברה שלה בקשר עם אותה פנימיית יום וכו' וכו'.

מאיר כהן: לצערי הגדול לא מצאנו את זה בהרבה מקומות, אבל אני רוצה לחזק את מה שאתה אומר.

אלי אלאלוף: פנימייה חייבת להיות - - -

מאיר כהן: צריך לצאת מתוך הדבר הזה שמחייב 25 קילומטרים ומחייב את הלינקג' הזה, שהוא לפעמים - - -

<דליה לב שדה: לא, אני רוצה להגיד שיצאנו פעם לטווח של 40 קילומטרים ופשוט לא החזיקו מעמד, הילדים גם לא החזיקו מעמד.

<אמיל סמעאן: בגלל המרחק.

<דליה לב שדה: בגלל המרחקים.

מאיר כהן: אוקיי, אבל אנחנו לא מדברים על 40 קילומטרים.

<דליה לב שדה: ואנחנו גם רוצים שההורים יגיעו לטיפול.

<דליה לב שדה: זה פשוט לא תפס.

<דליה לב שדה: זה לא עבד.

<אמיל סמעאן: נכון, כי את יודעת, 40 קילומטרים זה מרחק של שעה, שעה ומשהו בכל כיוון.

מאיר כהן: אבל מצד שני, כשאתה רואה את הנתונים, אז הנתונים זועקים.

<אמיל סמעאן: נכון.

מאיר כהן: כשמחזירים 30 מיליון שקלים לממשלת ישראל, למדינת ישראל וזה כשהרוב המוחלט של הילדים שצריכים טיפול, לא מקבלים טיפול.

<אמיל סמעאן: נכון.

<אמיל סמעאן: לכן אמרנו, אפשר לעשות כל מיני פרויקטים בתקציב של ההמרה.

<אמיל סמעאן: נכון, דליה הציעה בזמנו מרכז חכ"ם או מועדונית משותפת.

אלי אלאלוף: תרשה לי שאלה אחת, ברשותך.

<אמיל סמעאן: כן, בבקשה אדוני.

אלי אלאלוף: מה זה דורש?

אלי אלאלוף: הישענות רק על פנימייה ערבית, או גם אחרת?

<אמיל סמעאן: לא, לא.

<אמיל סמעאן: אין לנו בעיה.

אלי אלאלוף: בצפון אין פנימיות אחרות?

אלי אלאלוף: בדרום אין?

<אמיל סמעאן: בדרום יש.

<אמיל סמעאן: אין לנו בעיה.

מאיר כהן: בקריית גת יש.

<דליה לב שדה: בקאמר יש פנימייה ובנווה חנה יש גם יהודים וגם ערבים.

<אמיל סמעאן: אין לנו בעיה מהבחינה הזאת.

אלי אלאלוף: גם בעדנים יש ערבים ויהודים, אז אי אפשר לשלב?

<אמיל סמעאן: אדוני, אין לנו בעיה בעניין הזה בכלל.

<דליה לב שדה: זו פנימייה פוסט אשפוזית.

<דליה לב שדה: עדיין לא פתחנו פנימיות יום פוסט אישפוזיות.

ג'מאל זחאלקה: אמיל, אני רוצה לשאול, ברשותך.

<אמיל סמעאן: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: מה ההצעה שלך?

ג'מאל זחאלקה: אחת, שתיים, שלוש ארבע ויש לך פה בוועדה אוזן קשבת ואנחנו מכירים שבהצעות שלך אתה אדם רציני ועובד סוציאלי ותיק - - -

<אמיל סמעאן: תודה לך.

ג'מאל זחאלקה: ואני מכיר אותו גם מהאוניברסיטה.

ג'מאל זחאלקה: גם כבוד השר לשעבר מכיר אותך.

מאיר כהן: בהחלט.

ג'מאל זחאלקה: והוא מעריך את עבודתך.

מאיר כהן: מהטובים שבהם.

ג'מאל זחאלקה: שאתה יש לך פרישה ארצית, אתה רואה את כל התמונה, כי אתה בקשר עם כל העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות הערביות.

<אמיל סמעאן: ההצעה שלנו היא וגם קיימנו דיון עם דליה, לאפשר הקמת פנימיות יום שלא ליד פנימייה רגילה.

<אמיל סמעאן: שלא בתוך.

<אמיל סמעאן: לא איכפת לי באחריות פנימייה יהודית, ערבית.

אלי אלאלוף: אתה יכול לעשות היום את המפה של הפנימיות הרצויות?

<אמיל סמעאן: כן, כן.

אלי אלאלוף: אז אני מציע ואני ממליץ שאם לא תגיעו לסיכום, אנחנו נקיים דיון חוזר, המשך.

אלי אלאלוף: מישהו כבר ביקש.

אלי אלאלוף: זה לא דיון חד פעמי.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה ברשותך שייתן לנו כמה דוגמאות.

ג'מאל זחאלקה: שיתחיל ואנחנו רוצים לשמוע מה תגובתם.

<אמיל סמעאן: וגם יש לי הצעה אחרת.

אלי אלאלוף: אם אתה יכול להכין.

ג'מאל זחאלקה: הבנתי את ההצעה, אבל אני רוצה שתיתן לנו דוגמא או שתיים להצעה שלך, שנוכל כאן לחשוב, להבין וגם - - -

<אמיל סמעאן: אין לי בעיה.

<אמיל סמעאן: אמרנו ככה, בכל הצפון, אזור ההר, אפשר לפתוח.

<אמיל סמעאן: במשולש אפשר לפתוח עוד שתי פנימיות יום.

ג'מאל זחאלקה: באחריות מי?

ג'מאל זחאלקה: איפה תהיה פנימיית האם?

<אמיל סמעאן: לא איכפת לי.

<אמיל סמעאן: לא חשוב לי.

<קריאה: לא חשוב.

<קריאה: למשל בעמק יזרעאל בוא נגיד, אם בעפולה יש פנימייה, אפשר שייקחו את האחריות גם.

ג'מאל זחאלקה: כלומר בעפולה, חדרה ואזור וואדי ערה.

<אמיל סמעאן: כן.

<אמיל סמעאן: בנגב אין אף פנימייה.

<אמיל סמעאן: השר לשעבר הוא מהדרום ויודע שאין שם אף פנימייה.

אלי אלאלוף: ברשותך, ג'מאל, קודם כל הצטרף אלינו חבר הכנסת יגאל גואטה.

אלי אלאלוף: אני שוב חוזר, גם אם זה רק שלוש או ארבע דוגמאות, תנסו לגבש.

אלי אלאלוף: בדרום יש ארבע פנימיות חדשות, אני אחראי לזה, במקרה.

אלי אלאלוף: אז מכירים אותן.

אלי אלאלוף: אני חושב שאפשר למצוא.

אלי אלאלוף: אני בטוח שעדנים, גם אם הוא היום פוסט אשפוזי, יש לו מסגרות שיכולות לתמוך ואני בטוח שישכנע את - - -

<ירון בראון: אני רוצה להעיר הערה פה, אם אפשר.

אלי אלאלוף: תרשה לי לסיים את משפטי.

אלי אלאלוף: אני חושב שהיה רצוי שתבוא לדליה עם תכנית עבודה.

אלי אלאלוף: תביא לה את ההצעה הקונקרטית – שלושה-ארבעה מקומות שאתם חושבים הכי אקוטיים ותציגו את זה.

אלי אלאלוף: אם לא תצליחו אני מוכן להפעיל את השפעת חברי הכנסת כדי לקדם את זה גם בקרב המנכ"ל והשר.

אלי אלאלוף: אין לנו שום בעיה.

אלי אלאלוף: במיוחד שזה לא תוספת תקציבית.

אלי אלאלוף: זה תקציב לא מנוצל.

<אמיל סמעאן: אין בעיה.

אלי אלאלוף: שזה שייך למטרה.

<אמיל סמעאן: דווקא בשנה שעברה בחודש יולי בדיוק ישבנו עם דליה בנושא הזה ואפילו הצענו מקומות איפה אפשר לפתח.

אלי אלאלוף: אז אני מציע שתעשו את זה.

<אמיל סמעאן: אז אפשר לחדש את הבקשה ולחזור ולדבר.

אלי אלאלוף: אז אני אומר לך, אני מבקש שתעשו את זה ותעדכנו אותנו.

<אמיל סמעאן: נעדכן אדוני.

אלי אלאלוף: בכל התכתבות מעניינת, חשובה שלכם, תעבירו לנו כדי שנוכל לעשות מעקב מפה.

<אמיל סמעאן: יש לי עוד נושא אחד, בקשר לעניין של המכסות, אדוני, ברשותך.

<אמיל סמעאן: בשנים האחרונות נכון, היה הסכם שבשנת 2003, כשהלכנו לבג"ץ, להשוות את החברה העברית לחברה היהודית מבחינת הנוסחה של המכסות.

<אמיל סמעאן: מה שקורה בשנים האחרונות, שמספר המכסות המאושרות כאילו להמרה ולהוצאה מהבית, בחברה הערבית בהרבה יישובים היא מתקזזת, יורדת, במקום לעלות כי יש גם צורך עולה, ואז האפשרות להמרת מכסות קטנה, יורדת.

<אמיל סמעאן: אני יכול לתת דוגמאות גם היום.

<אמיל סמעאן: בכפר יסאיף היו 21 מכסות לפני 4 שנים.

<אמיל סמעאן: היום הם 11 מכסות.

אלי אלאלוף: איך מסבירים את זה?

<אמיל סמעאן: אין הסבר.

<אמיל סמעאן: בנוסף, פסוטה – 11 מכסות - - -

אלי אלאלוף: רגע, רגע, בוא נבקש הסבר מדליה.

<אמיל סמעאן: רק לתת כמה דוגמאות.

<אמיל סמעאן: בפסוטה 11 מכסות, היום 4.

<אמיל סמעאן: פקיעין היינו 11 מכסות, היום 7.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: דליה, ממה זה בא?

אלי אלאלוף: לפני כמה דקות אמרת לנו שלא חסר מכסות.

<דליה לב שדה: לא, זה לא חסר מכסות.

אלי אלאלוף: אז מה?

אלי אלאלוף: אז למה?

<דליה לב שדה: קודם כל לגבי הקצאת המכסות, יש נוסחה ברורה, עם קריטריונים מוגדרים ומחלקים אותם כל שנה מחדש.

אלי אלאלוף: כל שנה מחדש?

<דליה לב שדה: לא אנחנו.

<דליה לב שדה: על פי הקריטריונים, וזה נכון שיש כאילו תזוזה בין המכסות שמוקצות לרשויות ו - - -

<ירון בראון: בהתאם למה?

<ירון בראון: בהתאם גם לניצול של מכסות בשנה קודמת?

<דליה לב שדה: לא, לא.

<אמיל סמעאן: אף אחד לא יודע מה הנוסחה.

<דליה לב שדה: לא בהתאם לניצול.

<ירון בראון: אז מה הנוסחה?

<ירון בראון: מה התמהיל?

<דליה לב שדה: ורד ישבה גם בוועדה של הקריטריונים.

<ורד רוטפוגל: קוראים לי ורד רוטפוגל ואני מפקחת ארצית בשירות הילד והנוער בתחום הקהילה ואני רוצה קצת לתת את התמונה של החלוקה של המכסות לפי קריטריונים.

<ורד רוטפוגל: הקריטריונים הם אחידים למגזר היהודי, לחברה היהודית, לחברה הערבית, שנקבעים ביחד ובמשותף עם מרכז שלטון מקומי בהסכמות.

<ורד רוטפוגל: הקריטריונים בנושא של הקצאת המכסות כוללים – מספר הילדים ביישובים, מלידה עד 18, שלזה ניתן 25%.

<ורד רוטפוגל: ילדים רשומים בנתוני היסוד, ולזה ניתן 15%.

<ורד רוטפוגל: משפחות עם ילדים בנתוני יסוד – 15%.

<ורד רוטפוגל: משפחות חד הוריות 20% והאשכול החברתי של הרשות המקומית – 25%.

<ורד רוטפוגל: אלה הקריטריונים כל שנה מחדש.

<ורד רוטפוגל: אנחנו יודעים שיש שינויים ברשויות מקומיות מבחינת אוכלוסייה, מבחינת גידול כזה או אחר או ילדים.

<ורד רוטפוגל: אלה הקריטריונים שמוקצים למחלקות מדי שנה בשנה.

<ורד רוטפוגל: מה שקורה ומה שאתה הצגת הוא נכון גם לחברה הערבית וגם לחברה היהודית, שיש יישובים שלפעמים גדלות להם המכסות ולפעמים קטנות, בהתאם לשינויים שחלו בתוך היישובים.

<ורד רוטפוגל: לפעמים היישוב, מבחינת הרמה הסוציו-אקונומית משנה לשנה משתנה, ולכן יש את השינוי.

<ורד רוטפוגל: זה מצד אחד.

<ורד רוטפוגל: ומצד שני, מספר המכסות הוא קבוע, הוא לא גדל.

<ורד רוטפוגל: ולכן כשיש שינויים ביישוב מבחינת אחד הקריטריונים, זה נותן את ההשפעה הזאת על סך המכסות.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: שחר, אני - - -

<שחר שומן: לא, אני רק רציתי לחזק.

אלי אלאלוף: בגלל החברות.

<שחר שומן: למה רק בגלל החברות?

<שחר שומן: גם בגלל המקצועיות.

<שחר שומן: שחר שומן, מנכ"ל העמותה לקידום פנימיות טיפוליות ושיקומיות.

<שחר שומן: אני רוצה לחזק את מתן על הדו"ח המלמד שלו.

<שחר שומן: כמי שהיה לי את הזכות לפתח את המודל הזה של פנימיות היום ביחד עם משרד הרווחה בזמנו, אני שמח על עצם הדיון היום, של הרצון לפתח עוד פנימיות ואני מסתכל על זה ממרחק השנים וזה מאד מחמם את הלב, קודם כל.

<שחר שומן: אתה שמת את האצבע בדיוק על הנקודה, שגם שאני לפני 15 שנה, כשישבתי עם הקולגה שכבר פנסיונר, היום מר צביקה הוזליך, הוויכוח שלנו היה גדול מאד על העיקרון הזה, שאתה שמת עליו את האצבע.

<שחר שומן: על העיקרון בעצם שהבסיס לתשתית של פנימיית יום, הוא העובדה שצריכה להיות פנימייה חזקה או פנימיית עוגן, כפי שאז ככה קראנו לה.

<שחר שומן: אני זוכר את הדיונים הקשים מאד שהיו לי גם עם חברים, אבל קונפליקט מקצועי באחת מפנימיות היום היהודיות דווקא, באזור המרכז, כשאני אמרתי – רבותי, אם יש לנו פה יישוב שהוא במרחק של 15 קילומטרים מיישוב סמוך, למה לסחוב את הילדים מיישוב אחד ליישוב השני.

<שחר שומן: זה כרוך בנסיבות, זה כרוך בזמן, זה באמת בזבוז זמן.

<שחר שומן: למה לא לפתוח את הבית במקום עצמו, כשלוחה של פנימיית היום, תוך הבטחה כפי שנאמר קודם לכן, שהמשאבים הקיימים בפנימייה יזרמו אל השירות הזה – אם זה מטפלים, אם זה חוגים, כל הדברים שהפנימייה יודעת לתת וזה הערך המוסף.

<שחר שומן: אני רוצה לחזק את הדבר הזה, כי באותם ימים גם פיתחנו מודלה באשלים בזמנו, ביחד עם משרד הרווחה, דומה מאד להנגשה של שירותים במגזר הערבי.

<שחר שומן: אני לא יודע מה עלה בגורלה של המודלה, אבל ורד בוודאי תוכל לשפוך אור.

<שחר שומן: בשירות אחר שעסק בנושא של מרכזי הורים-ילדים, הייתה מודלה שקראנו לה מרכז הורים-ילדים נייד, שהרעיון שלו היה בדיוק הרעיון הזה, לטובת יישובים מרוחקים, שלא יכולים להקים מרכז שירותים במקום אחד, פיתחנו את המודלה הזאת שנקראת מרכז הורים-ילדים נייד.

<שחר שומן: אז אני חושב שה-Common sense של כל בן אדם בא ואומר דבר כזה שרבותי, גם במקרה הזה של פנימיית יום, צריך להנגיש את השירות, תוך הבטחה שהמשאבים מוספים, כי אחרת זה באמת יהיה כמו כל מועדונית אחרת בקהילה.

<שחר שומן: ולכן אנחנו צריכים להבטיח, כשאנחנו הולכים למהלך כזה של הנגשה, שהמשאבים התוספתיים של הפנימייה, כן יגיעו גם ליישוב המרוחק וצריך לפעול למען הדבר הזה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, ירון.

אלי אלאלוף: אני רוצה לסיים תוך 7 דקות.

<ירון בראון: כמובן שאני מברך על כל מה שנאמר פה, רק דבר אחד שנאמר ואני אומר את זה לידידי.

<ירון בראון: מתוך ניסיון שלנו גם בנושא של משפחות מלוות, גם בנושא של התערבות הורים, גם בנושא של אפוטרופוסים שאנחנו וגם בתכנית הבוגרים שפתחנו לפני שנה, יש לנו 31 דירות בקהילה לבוגרי פנימיות ופתחנו דירה ראשונה במגד'ל כרום, יחד עם אוסאמה.

<ירון בראון: אני לא בטוח שהנושא שפנימייה יהודית תפעיל פנימיית יום ערבית, יש פה עניין גם חברתי, גם תרבותי, גם הכרה של הנושא.

<ירון בראון: שפה.

<ירון בראון: תרבות.

<ירון בראון: מנהגים.

<ירון בראון: רגישויות שאני לא בטוח שזה הדבר הנכון.

<ירון בראון: זה יכול להכשיל את זה.

<ירון בראון: אני כמובן מברך על השאר.

אלי אלאלוף: פנימייה יהודית לא יודעת להעסיק עובדים ערבים?

<ירון בראון: זה לא פשוט.

<ירון בראון: זה בא מלמעלה, אלי.

<ירון בראון: זו תפיסה ניהולית, יש בזה תהליכים - - -

ג'מאל זחאלקה: יותר טוב מכלום.

ג'מאל זחאלקה: יותר טוב מהעדר.

ג'מאל זחאלקה: בואו נעשה את זה - - -

אלי אלאלוף: לא - - - להשאיר ילד בבית.

<ירון בראון: ברור, ברור, אבל אפשר להתעקש על פנימיות ערביות.

<אמיל סמעאן: אם בנגב אין לי ויש פנימייה יהודית, אין לי בעיה שהיא תפעיל עם עובדים ערבים.

אלי אלאלוף: וודאי, וודאי.

אלי אלאלוף: יש עובדים מתאימים.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני רוצה לסכם.

אלי אלאלוף: קודם כל - - -

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה לומר.

ג'מאל זחאלקה: קודם כל אני חושב שצריך לעשות את זה ואם יש מכשולים אז להתגבר עליהם.

ג'מאל זחאלקה: אם יש בעיות כאלה, אפשר לפתור את הכל, לפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: זאת לא הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה זה להקים ולא להשאיר ילדים ללא טיפול.

ג'מאל זחאלקה: זה אחד.

ג'מאל זחאלקה: שניים, הערה שנייה בעניין רישום הילדים וההפניות של העובדים הסוציאליים.

ג'מאל זחאלקה: עובדים סוציאליים שרואים שאין מסגרות, שאין לאן להפנות, פשוט לא מפנים.

ג'מאל זחאלקה: היא הנותנת.

ג'מאל זחאלקה: אם לא שולחים תלונות, ולעובד סוציאלי ביישוב שלי, בכפר קרע, מגיעים אליו 5 ילדים שצריכים את הטיפול הזה והוא חושב מקצועית שזה הטיפול, הוא פשוט חושב על דברים אחרים – אני לא יודע מה לעשות איתם, אבל הוא לא נותן המלצה, כי אין מקום.

ג'מאל זחאלקה: לכן, כשיהיו מקומות, אז יצוצו הצרכים.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, התמונה של הצרכים היא הרבה יותר קשה מהתמונה שרואים כאן, בגלל שהמחסור מביא לאי הצפה או לאי הגשת בקשות לאפליה.

אלי אלאלוף: טוב, ברשותכם, יגאל, אתה רוצה מילה?

אלי אלאלוף: יגאל ילד טוב היום.

אלי אלאלוף: אתם לא יודעים, כשהוא מתחיל, הוא תוקף טוב.

אלי אלאלוף: אז א' אני באמת רוצה להודות על ההשתתפות ועל הדיון.

אלי אלאלוף: זה דיון ראשון ולא אחרון.

אלי אלאלוף: אנחנו במושב הבא בחורף נקיים דיון המשך והפעם נתאם מראש עם משרד החינוך, כדי שיבוא וילמד אותנו מה המערכת.

אלי אלאלוף: דבר שני אנחנו מאד נמליץ על הגדלת מספר פנימיות היום, לפחות על מנת לנצל את התקציבים הקיימים ובהסבה של פנימיית יום מפנימייה רגילה לפנימיית יום, זה מאפשר גם תקציב ואת זה אני אבקש מאנשי האוצר.

אלי אלאלוף: אני אשב איתם ואני אדבר על זה איתם, כדי להגדיל את מספר פנימיות היום סך הכל.

אלי אלאלוף: כי זה נראה פתרון אופטימאלי יותר, או טוב יותר או גם נוסף לפנימיות הרגילות שהן יקרות מאד מהבחינה הזאת.

אלי אלאלוף: אני שוב חוזר, אין לי שום דבר נגד גופים מסחריים.

אלי אלאלוף: יש לי רק התנגדות לגופים לא מוצלחים.

אלי אלאלוף: אין לי דבר נגד, אבל יש לי עדיפות.

אלי אלאלוף: אני מעדיף שהרווחים יישארו בקופת הילד, וזה מה שאני אומר.

אלי אלאלוף: לכן, אני חוזר על המנטרה שלי, שעדיפות תינתן לגופים ציבוריים בפנימיות ובמסגרות אחרות – אם נדבר פעם עליהן – מאשר על גופים מסחריים פרטיים, ובאמת בלי שיפוט כזה או אחר.

אלי אלאלוף: נושא הקמת רשות זה נושא מאד מאד מורכב.

אלי אלאלוף: אתם יכולים לתאר שזה לא קל.

אלי אלאלוף: אנחנו נעשה את הבדיקה.

אלי אלאלוף: אני רוצה לעשות את הבדיקה יחד עם מספר חברים.

אלי אלאלוף: אני אעשה כמה מפגשים גם עם המשרדים הרלבנטיים, רק שנבין שזה לא קל, אבל אנחנו נתמודד.

אלי אלאלוף: בנושא המגזר הערבי, זה ברור שהשירותים בכלל, אבל בתחום הספציפי הזה, הם לא מספיקים ואני אעדיף פשרה מאשר אי קיום בכלל של מסגרות הולמות, ולכן אנחנו נבקש תכנית משותפת של משרד הרווחה עם הנציגים בפורום של מנהלי מחלקות הרווחה ביישובים הערבים, כדי שנראה איך עושים את זה וצריך להיות פה טיפה יצירתי.

אלי אלאלוף: אני מכיר מספר פנימיות בדרום, שהן בהחלט מסוגלות לתת ולהעסיק את העובדים הנדרשים למטרות שהתווספו להם.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה רק יחזק את כולם.

אלי אלאלוף: אני אקיים דיון.

אלי אלאלוף: אני אקיים שיח על הנושא של היום עם שר הרווחה, שר החינוך וגם המנכ"לים הרלבנטיים ואני סומך על הנציגים של המשרדים שנמצאים פה, כדי שיעבירו את רוח הדברים של הדיון שהיה היום לכל האנשים הרלבנטיים במשרדים שלהם.

אלי אלאלוף: אני מודה לכם.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.