ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 337, 2016-11-07 10:15

איתן כבל: ברשותכם, בדיוק כפי שהשעון מורה, אנחנו מתחילים את הדיון בכללים – כללי חוק נתוני אשראי (הוראות שונות), התשע"ו-2016.

איתן כבל: הדיון הזה הוא עד השעה 11:00.

עיסאווי פריג': מה הסדר אחרי זה?

איתן כבל: תקנות נתוני אשראי, צו נתוני אשראי (אגרות), וזהו.

איתן כבל: ב-12:30 אנחנו עוברים במעבר חד למשרד אחר לגמרי, משרד התחבורה.

איתן כבל: יש לי בקשה, גם אליך חזי, ואני אומר את זה גם למשנה: אנא מכם, אתם רוצים שנעשה את העבודה כמו שצריך, תכינו את עצמכם כמו שצריך, שכל דבר יינתן לנו מבעוד מועד.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר שאנחנו נכנסים עכשיו לחודשיים מטורפים.

איתן כבל: בשבוע הבא, אני מניח, לכל המאוחר תתקבל החלטה על חוק ההסדרים, הוועדה הזאת תעבוד פה מסביב לשעון.

איתן כבל: ברשותכם, אנא, אם תרצו מאתנו דברים, כמו שצריך.

איתן כבל: אני אומר את זה, אל תגידו "לא אמרתם".

איתן כבל: מה שיינתן בדקה ה-90, ייעשה אחרי הדקה ה-90.

איתן כבל: אני אומר באופן עקרוני.

<אביטל סומפולינסקי: ההערה על התקנות שצריך עד יום התחילה, סעיף 19(א)(9).

איתן כבל: לא אמרתי את זה בנזיפה חס וחלילה, חזי, אני אומר את זה כדי לשים את הדברים, כי כל אחד רואה רק את עצמו.

איתן כבל: אין אדם קרוב אלא אצל עצמו.

איתן כבל: זה חשוב אבל זה לא מספיק.

איתן כבל: בבקשה, מתחילים.

<שירלי אבנר: אני רק רוצה להפנות את תשומת הלב לסדר-היום.

<שירלי אבנר: הכללים שנדון בהם עכשיו מפנים לתקנות נתוני אשראי שיידונו בהמשך.

<שירלי אבנר: יהיו סעיפים שיפנו לתקנות.

<שירלי אבנר: אולי, אם ניתן, לשנות את סדר הדיון ולדון קודם - - -

איתן כבל: יש פה בעלת בית.

<לאה ורון: מאוד בעייתי.

<לאה ורון: סדר היום מופץ, ומשהופץ זה סדר-היום לחברי הכנסת בראש ובראשונה.

איתן כבל: זה הרבה יותר מזה.

איתן כבל: אני בטוח שמה שאני הולך לומר לא יתקיים במציאות, אבל למרות זאת אלה הכללים.

איתן כבל: יש מצב שיש אנשים שמה שעניין אותם אולי זה העניין הזה, ויש כאלה שהפוך.

איתן כבל: לפעמים לריבוע יש חשיבות - -

<שירלי אבנר: בסדר גמור.

איתן כבל: - - שלא ייווצר מצב שפתאום מישהו יבוא ויגיד לנו: התארגנתי, לא באתי, כן באתי, שתו לי, אכלו לי.

איתן כבל: מציעה כאן אביטל עורכת-הדין שלא נצביע על זה, ואז נצליח לעשות הכול.

איתן כבל: בבקשה.

<לאה ורון: אני מתאפקת מלומר הערה בנושא לבנק ישראל שפנה אלי לפני הדיון וביקש להזיז תקנות.

איתן כבל: בסוף לא התאפקת.

<לאה ורון: לא סיימתי.

איתן כבל: תסיימי.

איתן כבל: תגידי אם כבר אמרת.

איתן כבל: אני רק מסב את תשומת הלב.

איתן כבל: אני אומר את מה שהיא אולי לא השלימה.

איתן כבל: אני רוצה להסב את תשומת לבכם שאנחנו בעלי הבית מבחינת העבודה, אבל אתם צריכים להגיד לנו - - -

<שירלי אבנר: היתה חוסר הבנה, אני מתנצלת על כך.

איתן כבל: ממרץ היה לכם זמן לחשוב על זה.

<שירלי אבנר: ניסינו להעביר את הדברים, אני מתנצלת על חוסר ההבנה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: את עוסקת בהקראה?

איתן כבל: בבקשה.

<שירלי אבנר: כללי חוק נתוני אשראי (הוראות שונות), התשע"ו-2016

<שירלי אבנר: זה בין ההפניות כמובן לתקנות שדיברתי עליהן.

<אביטל סומפולינסקי: סעיף 1 זה סעיף הגדרות, הוא באמת מפנה לתקנות שעוד לא אישרנו.

<אביטל סומפולינסקי: אני מציעה שהוועדה תדלג כרגע על הסעיף.

<אביטל סומפולינסקי: לדעתי הסעיף לא מהותי להמשך הדיון בכללים.

<אביטל סומפולינסקי: לדעתי אפשר שהוועדה תדלג עליו.

איתן כבל: מדלגים על סעיף 1.

<שירלי אבנר: אני רק אפנה את תשומת הלב לכך שהסעיף הזה נקבע בהתאם להסמכה של סעיף 22(ז), שבקשות לקוח לפי סעיף זה יוגשו באופן שיקבע הנגיד, באישור הוועדה, והוא רשאי לקבוע מועדים בבקשות כאמור.

<שירלי אבנר: כלומר, זה הסעיף המסמיך לסעיפים 2 ו-3 לכללים.

<שירלי אבנר: האם להמשיך?

איתן כבל: אני מסב את תשומת הלב.

איתן כבל: החוק היה הרצאות, פה אנחנו כבר מבינים את העניין, אנחנו רוצים לגעת בנקודות.

איתן כבל: רן – ראשון.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: ירון – אחריו.

<רן מלמד: ארבע הערות/בקשות.

<רן מלמד: אני חושב שהפרק הזה כמו גם ההתייחסות בכללים לפרק הבא הוא אחד הפרקים הכי חשובים שיש, כי הוא באמת אומר האם הלקוח שמבקש להיכלל או לא להיכלל יצליח לעשות את זה בצורה מושכלת, בצורה שהוא מבין על מה הוא חותם, איך הוא חותם וכדומה.

<רן מלמד: ולכן אנחנו מבקשים לגבי סעיף 2(א)(1) שהטופס באתר האינטרנט של בנק ישראל ייכתב במספר שפות.

איתן כבל: דרך אגב, לא קבענו את זה כבר בחוק המקורי?

<רן מלמד: אני לא בטוח שזה כתוב לגבי הטופס הזה.

<רן מלמד: אני חושב שזה צריך להופיע בכללים בצורה הזאת.

<רן מלמד: הדבר השני, אנחנו מבקשים שהמענה הטלפוני, גם הוא יהיה במספר שפות, שאנשים שלא מדברים טוב - - -

משני חלקים: יש כאן הזדמנות, חזי, אני אומר לך, גברתי המשנה – יש כאן הזדמנות גם לייצר שיח מול המכונה, שיח אחר, שהוא שונה לחלוטין ממה שמתקיים.

משני חלקים: אתם לא צריכים למכור שום דבר, רגע לשמוע מוזיקת מעליות, ולא צריך להשמיע שתקנה זה וזה – מבצע, מבצע, שניים במחיר אחד בבנק ישראל – כל העניין הזה הרבה יותר פשוט וחייב להיות מאוד ידידותי.

משני חלקים: אחת הבעיות שמי שעושה את התוכנות האלה חושב שהוא זה שמתקשר למאגר, לא אנשים שלא כולם בדיוק מבינים את העניין.

<אביטל סומפולינסקי: גם לא מדובר בהמון פניות.

<אביטל סומפולינסקי: לא מדובר בהצפה.

<רן מלמד: אני רוצה רק לסיים.

<צוריאל תמם: אנחנו לא יודעים להיערך למה, וגם אין פה זמן מספיק לפרט את כל התוכניות, אבל אנחנו הולכים בהחלט בכיוון שאדוני אמר.

<צוריאל תמם: אנחנו הולכים לבנות מערכות שיהיו מאוד ידידותיות ללקוחות ואנחנו לא הולכים לחסוך.

<רן מלמד: כן.

איתן כבל: בבקשה.

<רן מלמד: ההערה השלישית נוגעת לסעיף 3, אולי גם לסעיפים הקודמים, כשבן-אדם מגיש בקשה ונאמר שהבקשה תתקבל בתוך יום עסקים, הוא צריך לקבל אישור בסופו של דבר מה היתה תוצאת הטיפול בבקשה, בין אם זה לחזור באי-מייל, בין אם לחזור אליו ב-SMS או בכל צורה אחרת.

<רן מלמד: זה לא מופיע בכללים.

<רן מלמד: לדעתי צריך להכניס גם את הדבר הזה, כדי שיהיה ברור שאחרי יום עסקים הבן-אדם מקבל הודעה: טיפלנו, עשינו, מה קורה אם לא הספיקו לעשות.

<רן מלמד: אני חושב ששלוש ההערות האלה הן קריטיות לכללים האלה.

איתן כבל: רק שלא נגיע למצב שעכשיו יהיה בכל משפט שני "אי-אפשר להכניס את זה פה".

איתן כבל: האוזניים שלי כבר שומעות – אי-אפשר להכניס את זה פה.

איתן כבל: בזה פתחתי ובדברים שלי כבר הזהרתי.

איתן כבל: אמרתי כבר בפתיחת דברי שבחוק אמרנו: זה לא יכול להיות בחוק, זה יהיה בתקנות; אחר-כך זה לא יהיה בתקנות, זה יהיה בכללים; זה לא יהיה בכללים, זה יהיה בצווים; זו תהיה הוראה של כל בנק, אחר-כך נרד לכל סניף.

<שירלי אבנר: למה בנקים?

איתן כבל: אני סתם אומר כאמירה.

איתן כבל: יעקב, בבקשה.

<לאה ורון: זה מחייב להגיע לבנק.

יעקב פרי: - - אבל "שיחת וידיאו", צריך ללכת לבנק.

<שירלי אבנר: זה לא בנק.

<קריאה: לא חשוב.

יעקב פרי: לא חשוב, הגורם - - -

<לאה ורון: הגורם שנותן שירות.

יעקב פרי: שיחת וידיאו באמצעות טכנולוגיה, עדיין אין לי בבית.

יעקב פרי: אימות טלפוני, קוד זיהוי אישי, זיהוי בידי עורך-דין – חבר'ה, זה דבר שהציבור לא יכול לעמוד בו.

יעקב פרי: אני לא מדבר אם כן לכלול אותי, אני חושב שסעיף5(1) מחייב - - -

עיסאווי פריג': עוד לא אישרנו את 5(1).

איתן כבל: לא משנה.

איתן כבל: תיכף נגיע לזה.

יעקב פרי: אם אתה מאשר את סעיף 2, אתה צריך לאשר גם את תקנה 5(1).

עיסאווי פריג': לא.

איתן כבל: לכן אמרה גם אביטל שלא חייבים להצביע.

איתן כבל: אנחנו רואים, מסכימים על אשר הוסכם, ואז אם יש לנו בעיה עם 5, בצדק כפי שאדוני מציג אותה כאן בפנינו, אנחנו מגיעים למקום ההוא.

איתן כבל: אם הסכמנו, אנחנו יודעים שסעיף קטן (1) כבר מאחורינו וחוזר חלילה.

איתן כבל: בבקשה, ירון.

<ירון שגיא: חבר הכנסת פרי הוציא לי את המילים מהפה, רק רציתי לדעת איך הציבור ידע שהוא יכול לבקש לא להיות בעניין הזה.

איתן כבל: אני מציע לך לקרוא את הפרוטוקולים.

איתן כבל: היה דיון שלם.

<ירון שגיא: אני יודע, אבל אני לא רואה את זה.

<ירון שגיא: אם יש, סליחה.

איתן כבל: ירון, קודם כול, תרגיש בנוח לומר, מקסימום אני אחזור ואקטע אותך.

<ירון שגיא: אין שום בעיה.

<ירון שגיא: אני רק מחזק את דבריו של חבר הכנסת פרי.

איתן כבל: עיסאווי, בבקשה, ואחרי זה – רן.

עיסאווי פריג': רק הערה קטנטונת, אני מחזק מה שאמר ידידי ועמיתי יעקב פרי, אבל בסוגיה של הדרכים ליצור קשר מקוון באינטרנט או דרך הטלפון, למה לא לאפשר ולהוסיף עוד סעיף של בקשה בדואר רשום?

עיסאווי פריג': אני אקדמאי וגם שונא לעבוד באינטרנט, אוהב לכתוב ולשלוח בדואר.

<שירלי אבנר: יש בעיה בקשר לזיהוי, נתחיל מזה.

<שירלי אבנר: לקוח שפונה ורוצה שיוציאו אותו מהמאגר, גם רוצה שזה יהיה כמה שיותר מהר.

<שירלי אבנר: גם אם זה דואר רשום, זה עדיין לוקח מספר ימים.

<שירלי אבנר: הכוונה כאן היתה לעשות דרכי גישה שיהיו כמה שיותר מהירות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה אם בנוסף, הוא לא אמר במקום.

<שירלי אבנר: הבעיה שאין דרכי זיהוי.

<שירלי אבנר: איך נזהה לקוח - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שדחוף לו – כן, אבל מי שלא יכול להסתדר עם המקוון.

<שירלי אבנר: בטלפון.

עיסאווי פריג': הטלפון לא עונה, תעבור לשיחה - - -

<צוריאל תמם: בשביל זה הצענו לדון בתקנות.

<צוריאל תמם: צריך להסתכל על התקנות.

<צוריאל תמם: מה שעשינו, קודם כול, שהנושא של הזיהוי לקוח זה עיקרון מאוד חזק גם בחוק וגם בגישה שלנו.

<לאה ורון: יכול להיות מישהו שלא רוצה להיות לקוח.

<צוריאל תמם: כל פעולה, כל פנייה של לקוח, חייבים לזהות את הלקוח בנקודת הזמן, מזה אנחנו מתחילים - -

יעקב פרי: זה אחד שלא רוצה להיות במאגר.

<צוריאל תמם: - - עכשיו אתה שואל את עצמך איך אתה מזהה - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה חושב שמישהו יבקש להוציא מישהו אחר?

<צוריאל תמם: לא משנה, זה עיקרון.

<צוריאל תמם: מישהו ניגש, אתה חייב לזהות אותו.

<צוריאל תמם: מה שכתבנו בתקנות, שמנו מגוון של אפשרויות של זיהוי חזק.

<צוריאל תמם: זה יכול להיות פנים אל פנים, אם זה אפשרי, זה יכול להיות בטלפון, שזה פשוט, זה יכול להיות באתר האינטרנט.

יעקב פרי: בטלפון אתה צריך אימות.

<צוריאל תמם: אתה יכול.

<צוריאל תמם: אתה יכול באמצעות שאלות.

<רן מלמד: שאלות – אפשר לעשות.

<צוריאל תמם: אפשר לעשות את זה.

<צוריאל תמם: שמנו אמצעי זיהוי.

<צוריאל תמם: כשנגיע לזה, נדון בזה.

<צוריאל תמם: שמנו אמצעי זיהוי שאתה יכול להשוות את המידע שאתה מקבל מהלקוח מול מאגרים או שאתה יכול להשתמש בהם.

יעקב פרי: אני רוצה רק להבין מה החשש.

יעקב פרי: מה החשש?

יעקב פרי: כשאני מבקש לא להיכלל, החשש שאני אבקש לא על שמי אלא על מישהו אחר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אבקש להוציא אותך, יעקב?

<צוריאל תמם: קודם כול, המחוקק קבע שהזיהוי זו סוגיה שהיא סופר חשובה.

<צוריאל תמם: בכל מה שקשור לחוק הזה זה יתרון שאנחנו מסכימים עליו, אז אנחנו פועלים עכשיו ברוח החוק.

איתן כבל: רוח היא גם עניין של מבט, של איך אתה מסתכל.

עיסאווי פריג': לא הבנתי את זה.

<צוריאל תמם: אני מסכים.

<צוריאל תמם: פנים אל פנים פשוט, בטלפון זה פשוט, באתר האינטרנט זה פשוט, ואחר-כך יש דרכים יותר מורכבות.

<צוריאל תמם: אני משאיר את הכול.

עיסאווי פריג': צורי, אני לא סופר את החששות שאתה מעלה, כי אני גם שותף לאותן חששות ואני רוצה שנוודא שהבן אדם רוצה.

עיסאווי פריג': גם אני רוצה את זה, זה לא סותר, אבל להקל ולהוסיף אפשרות נוספת עם אפשרות זיהוי דרך עורך-דין, לתת אפשרות לאיש מבוגר.

איתן כבל: יש לי הצעה.

איתן כבל: חברי חבר הכנסת עיסאווי תמיד אומר לי: תן לי את סיפור הדרך.

איתן כבל: תן לי את סיפור הדרך.

איתן כבל: ניקח מישהו בן 75, חס וחלילה אני לא נותן סימנים או נותן הגדרות.

איתן כבל: אבא שלי עכשיו, שיהיה בריא, צריך ללכת לבנק ולבצע את הפעולה הזאת שלא יאספו עליו.

איתן כבל: תתעד לי, צורי, מה הוא עושה, מהן האפשרויות - - -

יעקב פרי: איתן, זה לא לבנק, זה לאותו גורם, זה יותר מסובך.

איתן כבל: נכון, כי הבנק הוא במקומות שעדיין לא ביטלו הטלרים ועוד לא העבירו את הסניף לעיר אחרת.

איתן כבל: אנחנו מדברים עכשיו על מצב רגיל שבו הוא צריך לבצע את הפעולות.

איתן כבל: אני יושב עכשיו בבית, מישהו בן 75, מתיישב היום וחוכך בדעתו איך הוא מוציא את עצמו מהמאגר.

איתן כבל: איך הוא מטפל בזה?

<צוריאל תמם: מרים טלפון לדוגמה.

איתן כבל: תגיד לי עכשיו מהן האופציות שעומדות לרשותי.

<צוריאל תמם: האופציות הן כמו שאמרתי.

<צוריאל תמם: יש אפשרות אחת להרים טלפון, להתקשר למאגר.

<צוריאל תמם: דרך אגב, זה לא לבנק, זה למאגר ישירות.

<צוריאל תמם: אנחנו הולכים להקים משרד שמטפל בלקוחות האלה.

איתן כבל: אני מקווה שזה לא רק אדם אחד.

<צוריאל תמם: לא.

<צוריאל תמם: זה לא יהיה בן-אדם אחד.

<אביטל סומפולינסקי: כתוב פה "המוקד הטלפוני של בנק ישראל".

איתן כבל: צורי, אני קורא מה כתוב פה "המוקד הטלפוני של בנק ישראל".

איתן כבל: אנחנו שומעים "מוקד", כבר יש פגיעה.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אתה כבר רואה את החוק הבא...

איתן כבל: התיקון של החוק הבא.

<צוריאל תמם: ניסינו לענות לרוב החששות האלה מראש, ובתכנונים שלנו - - -

עיסאווי פריג': "מיקומך בתור הוא".

<צוריאל תמם: האופציה הראשונה, כמו שאמרתי, שהאזרח יתקשר לכל סנטר שנקים, למאגר, יזדהה בתהליך של זיהוי, יזהו אותו שם שהוא באמת מי שהוא אמור להיות, יבקש להוציא אותו מהמאגר, יבקש שלא ייאספו עליו נתונים במאגר, המוקדן, מי שמטפל בו, יזרים את הבקשה, ובסופו של יום, בתוך יום עסקים, הפעולה הזאת תבוצע בתוך המאגר, והוא יקבל - - -

יעקב פרי: צורי, סליחה שאני קוטע אותך.

יעקב פרי: התקשרתי, האם לאותו מוקדן או מוקדנית יהיה מסך שבו הם יוכלו לשאול לדוגמה מה שם האימא שלי?

יעקב פרי: האם יהיו להם מספיק נתונים לעשות את האימות?

<נדין בודו טרכטנברג: כן, יש תהליכי זיהוי.

<צוריאל תמם: למוקדן יהיו מספר תהליכי זיהוי אפשריים.

<צוריאל תמם: תהליך זיהוי אחד שיכול להיות שהמוקדן או המוקדנית ישאלו את האזרח מספר שאלות ויצליבו את זה - - -

איתן כבל: רק נקווה שלא כמו המוקדנים שמקבלים הודעות מפלאפון.

עיסאווי פריג': אני לא מבין מה הבעיה שלכם?

עיסאווי פריג': הכול כפוף ל-5(1), תוסיפו עוד סעיף.

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

<צוריאל תמם: לא ברור לי איזה עוד סעיף להוסיף.

איילת נחמיאס ורבין: 5(1) זה בתקנות שעוד לא התקבלו.

איתן כבל: מה אתה מציע, עיסאווי?

עיסאווי פריג': הם אמרו 1 ו-2, טופס מקוון ודרך מוקד טלפוני, תוסיפו 3, מכתב רשום, והכול כפוף ל-5(1), לזיהוי.

<צוריאל תמם: איך אני אזהה אותו?

עיסאווי פריג': צורי, בסיפה כתבת שזה כפוף ל-5(1).

<אביטל סומפולינסקי: בתפיסה שלו או שאתה מדבר אתו בטלפון או שאתה מדבר אתו באינטרנט או שאתה רואה אותו.

<אביטל סומפולינסקי: 5(1) בעולם של דוח אשראי אין עולם שבו אתה שולח מכתב לבנק ואומר - - -

עיסאווי פריג': תוסיפו חתימה אצל עורך-דין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר להוסיף - - -

עיסאווי פריג': זיהוי של עורך-דין.

<שירלי אבנר: 5(1)(ה) מדבר על זיהוי בידי עורך-דין שהוא רשם של בית משפט.

<שירלי אבנר: הבעיה היא - - -

איתן כבל: סליחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב - - -

איתן כבל: חאג', סליחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד משפט.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: זה טכני, עכשיו לא ממציאים את הגלגל.

איתן כבל: ברשותכם, קודם כול, אין עורכי-דין.

עיסאווי פריג': אצל פקיד הבנק.

איתן כבל: בין היתר, עיסאווי, כבר קבענו את הכללים פחות או יותר כשעסקנו בחקיקה.

איתן כבל: אני לא רוצה לייצר למי שלא רוצה עוד שלייקעס שעכשיו הוא ילך לעורך-דין ויתפתח ליין חדש בלשכת עורכי-הדין, "ליין החותמים".

עיסאווי פריג': איתן, יכניסו את זה ב-5(1) בתקנות.

איתן כבל: זה ברור לי.

איתן כבל: האופציה הזאת קיימת, רק שאני לא רוצה להפוך אותה עכשיו לאופציה המרכזית המועדפת.

עיסאווי פריג': אז אצל פקיד בנק.

עיסאווי פריג': מה העניין?

איתן כבל: למה לך? אתה מכביד.

איתן כבל: במקרה הטוב זה אם הבנק בכלל לידך.

יעקב פרי: בנקים יש יותר מאשר מוסדות המאגר, זה יותר זמין.

<צוריאל תמם: מה יותר פשוט מלהרים טלפון?

<צוריאל תמם: בנינו פה תהליך זיהוי שיכול להיות הכי פשוט בעולם.

<צוריאל תמם: טלפון זמין לכולם.

יעקב פרי: דעתי תנוח בעניין הרמת טלפון ובתנאי שלמוקדן תהיה אפשרות אמיתית לאמת.

<צוריאל תמם: בוודאי.

יעקב פרי: אתה צריך לספק לו פרטים על המתקשר.

<צוריאל תמם: בוודאי.

<צוריאל תמם: זה התהליך.

<צוריאל תמם: יש פה שני תהליכים שכנראה יהיו הכי נפוצים: האחד, טלפון, והשני הליך מקוון, מי שרוצה לפנות באתר האינטרנט.

<צוריאל תמם: שני התהליכים האלה, קרוב לוודאי שייתנו מענה לכל האוכלוסייה.

<צוריאל תמם: מעבר לזה, יש תהליכים נוספים.

<צוריאל תמם: מי שרוצה פנים אל פנים – בבקשה, פנים אל פנים.

<אביטל סומפולינסקי: באי-הכללת נתונים לא אפשרתם - - -

עיסאווי פריג': למה אתם - - -

<רן מלמד: תיתן מענה אם זה יהיה כתוב כאן.

עיסאווי פריג': איתן אני לא רגוע, אני לא נח.

איתן כבל: אח שלי, תשמע.

איתן כבל: תיכף תנוח דעתך.

<אביטל סומפולינסקי: סעיף 2 לא מאפשר למישהו ללכת לבנק ישראל.

<צוריאל תמם: מקוון או טלפוני, שני ההליכים האלה אמורים לתת הליך מלא.

איתן כבל: צורי, האנשים שלא תוכל לקבל שירצו לבטל, הם יבואו לחזי, ואם חזי לא יהיה פנוי, הם יבואו למשנה.

איתן כבל: ..

<רן מלמד: אפשר ניידת של בנק ישראל שתשב בפריפריה ואנשים יוכלו להגיע אליה לחתום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עדיין עם המכתב הרשום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזיהוי הטלפוני אני יכול לדבר בשם חבר שלי ואשתי, ואני אוכל לענות על כמה שאלות שאני מכיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אני אצרף צילום של תעודת זהות ואני שולח את זה עם המכתב הרשום, זה יכול להיות אמצעי הזיהוי ואפשר לפתור את הבעיה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים לא רוצים בטלפונים, הם לא רוצים לחכות, כי מחכים הרבה זמן ונמאס להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שואלים בכל כמה דקות אם אתה רוצה להשאיר את מספר הטלפון שלך ונחזור אליך בזמננו הפנוי ולא חוזרים, יש סיפורים כאלה.

<שירלי אבנר: לוקח יותר זמן לכתוב מכתב ולשלוח בדואר.

<צוריאל תמם: לא רואה איך מכתב יהיה יותר מהר, יותר ידידותי ויותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: סתם בהנחה שיש בעיה של נגישות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות ש-95% מאלה שפונים אליכם יפנו בטלפון - - -

איתן כבל: סליחה, חאג', אני רוצה לסכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה להשאיר את האופציה הזאת.

יעקב פרי: לפני שאתה מסכם מילה אחת.

יעקב פרי: אני חושב שבסך-הכול צריך לתקן לחלוטין או לבטל את 5(1) ושהזיהוי יהיה באמצעות טלפון כמו שאתם מציעים או באמצעים מקוונים, כמו שאתם אומרים, שיצורף ספח של תעודת זהות או דרכון ולפשט את זה ולגמור בזה את הסיפור, לא עורכי-דין ולא כל המעשיות האלה, זה יהפוך להיות תעשייה שאנחנו לא מתכוונים אליה, ודאי לא אתם מתכוונים אליה.

יעקב פרי: אפשר להוסיף פקס.

<צוריאל תמם: פקס כבר שייך לעבר.

יעקב פרי: אצלי זה עוד לא עבר, אבל הוא לא עובד...

איתן כבל: חברים, כיוון שאנחנו לא מצביעים על זה, אני רוצה להבהיר את הדברים.

איתן כבל: יש דברים שאני בסלולר רוצה לשלם, שכחתי סיסמה - - -

יעקב פרי: כשאתה רוצה לשלם, אף פעם אין בעיה.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: זה תמיד כך.

איתן כבל: כשזה קשור למשהו אישי שלי, נתתי מראש הגדרות יסוד שיש דברים שרק אני יודע, או כדי לדעת אותם, צריך שיותר מדי אנשים ידעו ולשאול אותם.

איתן כבל: אתם יודעים שבחלק מהמקומות עושים ספר ילדים שאתה אוהב, מה החבר הכי טוב שלך בילדות.

איתן כבל: כל מיני דברים - - -

יעקב פרי: מה היה שם הילדות של אימא שלך.

<חזי כאלו: איפה למדת ביסודי.

איתן כבל: נכון, איפה למדת ביסודי זו שאלה נפוצה.

<דן חי: קוראים לזה "שאלות סבתא".

איתן כבל: דן, צודק.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, צורי, בואו נתקדם.

איתן כבל: אני לא מצביע עכשיו, חשוב לי להכניס אתכם למסגרות ונתקדם.

איתן כבל: אנחנו רוצים הליך פשוט.

איתן כבל: חשיבותו של הסעיף הזה ברורה לנו.

איתן כבל: אין לנו ויכוח, אנחנו לא מתווכחים אתכם על החשיבות, אנחנו לא מבקשים מכם לא לפעול.

איתן כבל: מה שדיברתי, זו הרוח.

איתן כבל: הגעתי עם רוח קדים, אנחנו רוצים משהו פשוט, משהו זורם, משהו שלא מצריך הקמת מערכות שהוועדה תדון למה אין מספיק מוקדנים באותו גוף שיענה לאנשים.

איתן כבל: עזוב אותי, אני צריך כמה שפחות דיונים.

יעקב פרי: ולמה העורך-דין חייב אותו - - -

איתן כבל: הם העלו את המחיר, כי מחיר הנייר עלה, וכל מיני דברים כאלה.

איתן כבל: עזוב אותי.

איתן כבל: אנחנו רוצים משהו הכי פשוט, הכי מהודק, הכי ידידותי.

<לאה ורון: לגבי לקוח שלא רוצה להיכנס למאגר.

<אביטל סומפולינסקי: אפשר גם דרך ההודעה שמוסרים לו בסוף על זה שהוא נכלל, נגיד לשלוח את זה לכתובת הרשומה שלו במשרד הפנים, כדי לסגור את הלופ במקרה שמישהו הגיש את הבקשה בשם מישהו אחר.

איתן כבל: עושים את זה.

איתן כבל: יש גופים שעושים אחרי למרות הכול.

<שירלי אבנר: צריך להביא בחשבון שזה ייקח הרבה זמן התהליך שאת מדברת עליו.

<שירלי אבנר: אני מבינה שאתם מדברים על משלוח מכתב.

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: אני אגיד מה הבנתי מאביטל, אני יותר קרוב.

איתן כבל: .. ואם לא, אני אשפר את ההצעה שלה.

איתן כבל: ההליך הוא הליך מבוצע.

איתן כבל: הוא כבר הסתיים.

איתן כבל: הדואר הוא שלייקעס.

איתן כבל: פתאום בן-אדם בא ואומר: סליחה, מה זה?

איתן כבל: איפה?

איתן כבל: מה?

איתן כבל: בגלל החשיבות שאנחנו מייחסים לנקודה הזאת, משלוח המכתב עושה את הנעילה האחרונה.

<שירלי אבנר: אישור על ביצוע הפעולה.

<נדין בודו טרכטנברג: על אי-הכללה.

<שירלי אבנר: שאלה לייעוץ המשפטי של הוועדה, אם כך.

<שירלי אבנר: האם לגישתכם זה במסגרת הנוסח של הסעיף המסמיך?

<אביטל סומפולינסקי: סעיף 22.

<אביטל סומפולינסקי: בקשות לקוח יוגשו באופן שיקבע הנגיד.

<אביטל סומפולינסקי: איך מגישים את הבקשות - - -

<שירלי אבנר: זה איך מגישים את הבקשה.

<אביטל סומפולינסקי: אנחנו חושבים שזה - - -

<שירלי אבנר: בסדר גמור.

<אביטל סומפולינסקי: יש לנו כל-כך הרבה מחלוקות מה הסעיפים המסמיכים קובעים, אז לא נפתח את זה.

<אביטל סומפולינסקי: אם מחליטים שמוסיפים עוד דרך הנגשה פשוטה יותר ובגללה יורדים ברמת הזיהוי, כשאנחנו מדברים על בקשה לדוח אשראי, כבר מסרת את המידע, אם אתה מגלה אחר-כך שהוא זיהה עצמו או שמישהו אחר הזדהה בשמו, הנזק כבר נעשה, ופה לכאורה הוא נגרע מהמאגר ויום אחר-כך הוא יכול גם לחזור.

<אורלי הר ציון: אי-אפשר.

<שירלי אבנר: זה לא פשוט, כי מישהו שמבקש לצאת מהמאגר ויוצא מהמאגר, זה אומר שכל ההיסטוריה נמחקת, זה אומר שיכולה להיות פה פגיעה כלכלית קשה מאוד במובן הזה שהיסטוריה של שלוש שנים אחורה נמחקה, האשראי שהוא יקבל לא יהיה האשראי המיטבי, בגלל שהמידע לגביו אינו מופיע יותר במאגר, אלא יצטרך להצטבר מחדש.

<שירלי אבנר: יש לזה השלכות מבחינת הלקוח.

<שירלי אבנר: אם דובר כאן, אגב הדיונים הממושכים שהתקיימו בוועדה, על אלימות כלכלית, זו אחת מהדרכים שאפשר לפגוע בלקוח, ולכן החשיבות הרבה של הזיהוי מבחינתנו.

איתן כבל: אין ויכוח.

<שירלי אבנר: אין ויכוח, אני רק רוצה לחדד את הנקודה.

<שירלי אבנר: אני מבינה שהייעוץ המשפטי של הוועדה מציע להוסיף סעיף, סעיף 4, שבנק ישראל ישלח ללקוח הודעה על אי-הכללתו של הלקוח במאגר, לכתובת הרשומה במרשם האוכלוסין או הכתובת שאליה ביקש הלקוח שהמכתב יישלח, כי לא תמיד הכתובת במרשם האוכלוסין מדויקת, ואנחנו מעדיפים לתת ללקוח אפשרות - - -

<רן מלמד: אם הוא נרשם באתר, למה שהוא לא יקבל את זה דרך האתר למייל שלו?

<רן מלמד: למה לסבך את זה?

איילת נחמיאס ורבין: ואמין.

<אביטל סומפולינסקי: שהמוקד של המאגר יהיה מאויש בין השעות האלה והאלה.

<צוריאל תמם: ההפעלה של המוקד הטכני בתוך תקנות?

<אביטל סומפולינסקי: יש סעיפים כאלה בתקנות.

עיסאווי פריג': העבר מפחיד, הניסיון מפחיד.

<צוריאל תמם: אני לא יודע אם מומלץ לכתוב מפרט טכני של מוקד טלפוני בתוך תקנות.

יעקב פרי: צריך סעיף כללי שהמוקד יהיה מסוגל לענות על הפניות.

<רן גזית: אנחנו מדברים פה הרבה על החשיבות של אי-הכללה במאגר ושמענו הרצאה מאלפת, רק שאני חושב שמן הראוי שזה גם יופיע בטופס.

<רן גזית: זאת אומרת, ברגע שבן-אדם מתקשר, צריך להזהיר אותו, הוא צריך להיות מודע למה שהוא עושה, לכן שלחתי לכם הצעה להוסיף את הסעיף בטופס המקוון שתהיה אזהרה מה המשמעות של מה שהוא עושה.

איתן כבל: זה כבר שכלול.

איילת נחמיאס ורבין: זה חשוב.

<רן גזית: מדברים כל הזמן איך מזהים אותו.

<רן גזית: הציבור בישראל והציבור בכלל - - -

איתן כבל: רן, סליחה.

איתן כבל: חברים יקרים, אם הוא כבר התקשר לאי-הכללה, הוא יודע למה הוא עושה את זה.

<קריאה: לא בטוח.

איתן כבל: ברוב המקרים.

איתן כבל: הוא מבצע פעולה אקטיבית.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה אתך, אבל בגלל - - -

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: למרות זאת זה כמו, להבדיל אלף הבדלות, כשאתה לוקח סיגריה או משהו כזה.

איילת נחמיאס ורבין: גם כתוב לך.

איתן כבל: כתוב לך למטה, אתה יוצא מנקודת הנחה שהבן-אדם יודע - - -

עיסאווי פריג': זה לא מוריד את העישון הכיתוב הזה.

יעקב פרי: עלי הוא לא השפיע.

עיסאווי פריג': וגם עלי הוא לא השפיע.

<רן גזית: איתן, במשך 30 שנה אני יועץ לאנשי קבע של חיל-האוויר בהתנדבות.

<רן גזית: כולם יודעים ויש את העניין של החבר'ה, של העדר, חלק מהם - - -

איתן כבל: אני מסכים, לא פסלתי.

איתן כבל: נהפוך הוא, אמרתי שלמרות שזה אקטיבי אני רוצה שתשקלו את העניין להוסיף את המשפט.

איתן כבל: זה כמו לפני שאתה קופץ אומרים לך הודעה – בנצרות יש: האם למישהו פה יש איזו הערה לגבי התהליך?

איתן כבל: אז אותו דבר, שבן-אדם יידע לפני שהוא מבצע את האקט הזה.

<נדין בודו טרכטנברג: זה בחתונה, לא כשאתה קופץ.

<ירון שגיא: כל האינדיקציות נמצאות בצד השני.

<ירון שגיא: המוקדן יודיע ב-SMS שזה נפסל, אבל כשאני התקשרתי למוקד – אגב, מוקד זה דבר מפחיד מאוד – סיימתי את השיחה ואני מחכה עכשיו 48 שעות שיודיעו לי שאני כבר לא במאגר.

<ירון שגיא: לא קיבלתי הודעה והמוקדן עשה איזה טעות, אף אחד לא יודע שהתקשרתי.

<ירון שגיא: לכן הם רוצים את הרישום, והם צודקים, לא בדואר, אבל הם רוצים איזו אינדיקציה.

איתן כבל: ירון, מרוב שרצית להגיד את המשפט הזה לא הקשבת למה שאמרתי קודם.

<ירון שגיא: לא נגעת בזה.

איתן כבל: ירון, אמרתי שבסוף התהליך, ביקשתי שיצא מכתב.

איתן כבל: הפעולה בוצעה, כדי לא לעכב את האדם שלא רוצה להיכלל - - -

<ירון שגיא: זה מה שאני אומר, איתן, בסוף התהליך זה לא טוב.

איתן כבל: אדוני, זה טוב - - -

<ירון שגיא: זה גם טוב, אבל אתה צריך לדעת - - -

איתן כבל: ירון, אתה נותן לי שוב את הדוגמה של העכבר שנפל מהמטוס, שיצא מחוץ לאטמוספירה, ונפל על עשב, ולא קרה לו כלום ונכנס למאורה.

איתן כבל: אל תיתן לי שוב דוגמאות של אחד מכך וכך.

<ירון שגיא: זו המציאות.

איתן כבל: עשה לי טובה.

איתן כבל: אין מצב שאנחנו יודעים לתת תשובות עד הפעולה האחרונה.

איתן כבל: אנחנו מקיימים דיון, כבר אחרי שקיימנו דיון, כשכבר החוק נכתב ואנחנו מוציאים תוך כדי תנועה.

איתן כבל: אני לא יכול להתמודד, אני גם לא רוצה.

איתן כבל: אני יודע לעשות סגירת מעגל של מה שאנחנו מסוגלים לראות, כך גם חקיקה מתנהלת.

<אביטל סומפולינסקי: אם הוא לא יקבל הודעה בדואר, הוא יחזור לברר מה העניין.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: דן אחרון.

איתן כבל: זה כבר נהיה לי חפירה.

<דן חי: סעיף 109 לחוק אומר שמנהל המאגר ימסור ללקוח הודעה בכתב על התחלת איסוף נתוני האשראי, ובסוף הסעיף כתוב שההודעה תימסר בדרך שיקבע הנגיד.

<דן חי: לא מצאתי שום מקום, ואולי פספסתי, שיש פירוט על זה.

<דן חי: אנחנו מדברים על זה שאדם רוצה להיות מוסר מהמאגר, אבל אין שום פירוט איך מודיעים לו שהוא במאגר.

<דן חי: אני חושב שזה חסר.

<דן חי: צריך להתייחס לזה.

איתן כבל: חברים, יש לי דז'ה וו.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר לכם שעל כל הדברים האלה שוחחנו.

איתן כבל: היתרון שלי שהייתי בכל הדיונים, אז אני זוכר את הדברים האלה.

איתן כבל: גם על זה קיימנו שיח שלם איך בן-אדם יודע, אמרו לו, לא אמרו לו.

<דן חי: אני מקריא מהחוק.

<דן חי: כתוב "הודעה כאמור תימסר ללקוח" - - -

יעקב פרי: דן, זה דיפולט.

יעקב פרי: כולם במאגר, אלא אם ביקשת לא להיכלל.

<אביטל סומפולינסקי: סעיף 109 הוא סעיף התחלה.

<אביטל סומפולינסקי: כשמתחילים את איסוף הנתונים, תצטרך להישלח הודעה על הדבר הזה, וההודעה הזאת תיקבע בכללים של הנגיד, אלא שסעיף 109 הוא לא באישור ועדה, ולכן זה לא הכללים שמובאים אלינו היום.

<דן חי: הם קבעו כללים?

איתן כבל: דן, אנחנו לא בקטע של נזיפה בבנק.

איתן כבל: אנחנו עכשיו מתחילים לעבוד.

<אביטל סומפולינסקי: אפשר להניח שהכללים שנקבע היום יהיו מקור השראה לכללים הבאים.

<דן חי: פשוט זכרתי שבוועדה אמרתם שכל דבר שייקבע יהיה באישור הוועדה באופן גורף.

<דן חי: כך זכרתי שאמרת כל הזמן.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: היו כמה דברים.

איתן כבל: היו לא מעט דברים, אני לא זוכר בדיוק כמה.

איתן כבל: אמרנו שבהליך הטכני, לא נעמוד ליד הדלת, יושב-ראש הוועדה או מי מטעמו, ונבדוק בכל פעם אם זה מתבצע.

איתן כבל: הכוונה היא לייצר את אותה מסגרת.

איתן כבל: בתוך החוק הכבד הזה, והוא כבד, חדשני, אני רוצה להזכיר לכם שניסינו לפשט אותו, ולא בסוף מרוב שהוא כל-כך לחוץ שאי-אפשר ליישם אותו.

<דן חי: קודם כול לא הצלחתם, כי מהשאלות שאני מקבל אף אחד לא מבין אותו.

<דן חי: אבל בסדר, טוב שכך, כי אז צריך עורכי-דין.

<דן חי: ..

איתן כבל: אולי צריך עורכי-דין שמבינים.

<אביטל סומפולינסקי: סעיף 109 היה ההתחלה הראשונית של המאגר ושל איסוף הנתונים, ולכן חשבנו שלגביו ההודעה קצת יותר טכנית מההודעות השוטפות והרגילות של הנגיד, ששם דרשנו דיווח ופיקוח.

<דן חי: עוד שתי שאלות או הערות.

איתן כבל: לסעיף.

<דן חי: כן.

<דן חי: לגבי השיחה הטלפונית, איזה אסמכתה יש לבנק ישראל שזה בוצע?

<דן חי: זה מוקלט?

<דן חי: אין התייחסות לזה.

<דן חי: ועוד הערה, למרות שכבר דיברו על זה, אני חושב שהודעה לתאגיד בנקאי זו דרך טובה, נוחה, אני יושב מול הפקיד בבנק ואני אומר לו שימחקו אותי מהמאגר.

<דן חי: אני מציע לכם לשקול את זה.

איתן כבל: קודם כול, זה לא הליך שאנחנו מתנגדים לו.

<דן חי: לגבי מסירת הודעה על הסרה מהמאגר.

איתן כבל: שנייה, נשמה.

איתן כבל: אנחנו רוצים את זה הכי פשוט, אבל שהוא יקום בארבע בבוקר, יחכה בגשם, ייסע לעיר הקרובה, כי שם - - -

<דן חי: זה הרבה פעמים עולה כשאתה כבר ממילא יושב בבנק.

איתן כבל: יש כאן כמה אופציות.

איתן כבל: על מה הדיון?

איתן כבל: איך העניין של חובת הזיהוי דרה בכפיפה עם הפשטות.

איתן כבל: האם הגדרתי את זה בצורה - - -

<אביטל סומפולינסקי: מה שעו"ד דן חי אומר – הרי הבעיה היא שאין לנו פנים אל פנים בבנק ישראל.

<אביטל סומפולינסקי: לבנק ישראל אין סניפים וגם אין לו קבלת קהל בבנק ישראל, אז השאלה האם אפשר למרות שזו לא בקשה לבנק, זו בקשה שמופנית לבנק ישראל, לעשות את זה דרך הבנק.

איתן כבל: זאת ההצעה שכבר הציע חבר הכנסת עיסאווי פריג' בתחילת הדיון.

איתן כבל: אני אומר שתשקלו את זה כשאנחנו נביא את זה.

איתן כבל: זה לא בִמקום.

<דן חי: לא במקום, בנוסף.

<שירלי אבנר: שקלנו.

<שירלי אבנר: אנחנו - - -

איתן כבל: השיח בסעיף הזה הסתיים.

איתן כבל: תלכו הביתה, גברתי, ותבואו אלינו עם תשובות.

איתן כבל: אני חוזר ואומר: בסוך-הכול אתם בכיוון.

איתן כבל: זה לא שעכשיו קיימנו שיח מחוץ לאטמוספירה, אני רק מנסה להגיד לכם שזה צריך להיות בהתאם לחוק, מתכתב עם החוק, אבל ההליך הכי פשוט.

איתן כבל: תודה רבה לכם, אנחנו מתקדמים.

איתן כבל: הבנו מהי המסגרת שאנחנו מבקשים של דרך הפעולה.

עיסאווי פריג': חזי, נדין, אתם מודאגים.

עיסאווי פריג': על פניכם יש מין - - -

איתן כבל: הם לא מודאגים, הם כבר רוצים לעבור.

איתן כבל: זה לא עניין של דאגה, הם רוצים וי.

<נדין בודו טרכטנברג: זה נושא שנתנו עליו את הדעת.

איתן כבל: הלאה.

איתן כבל: אנחנו מתקדמים.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: גברתי, אני אומר לך, אני אומר לך, אדוני המנכ"ל, אומר לך, גברתי המשנה, הבנתם את הראש שלנו, כשאתם מדברים על מוקד אני כבר רוצה לדעת למה אתם מתכוונים כשאתם אומרים "מוקד", כשאתם אומרים "טופס מקוון", אני כבר רוצה לדעת מה זה "טופס מקוון", לא במובן המילולי של המילה, מה הוא אמור להכיל, האם שפות, לא שפות, ולגבי אופן הזיהוי של הלקוח, כפי שגם מנהלת הוועדה מעירה לי, לבטל את זה - - -

<לאה ורון: למצוא אופנים אחרים לזיהוי, יותר קלים.

איתן כבל: אתם הבנתם.

איתן כבל: אנחנו כאן מדברים שהאופציות יהיו לכל אחד.

איתן כבל: הוא יגיד: אני פה, מתאים לי זה.

איתן כבל: זה לא רק זה, אלא יש פה מנעד של הצעות זורמות, פשוטות.

איתן כבל: תמיד תזכרו, הלקוח, גם אם הוא פרופ' למדעי הגרעין, הוא לא בנקאי.

איתן כבל: לפעמים אנחנו חושבים שזה רק עניין של אינטליגנציה וחוכמת יתר.

איתן כבל: לפעמים יש אחד שזו ההתעסקות שלו, הוא מבין את זה, ויש מישהו אחר שפחות.

איתן כבל: ברור שככל שאדם פחות ידידותי במשחק שלו אל מול המערכות, באופן טבעי יותר קשה לו, אבל כבר למדתי שאין לזה קשר.

יעקב פרי: כשאתה כותב את הדברים האלה, אתה צריך לצאת מתוך הנחה שרוב רובו של הציבור איננו מבין.

איתן כבל: נכון.

עיסאווי פריג': איתן, אני רק אוסיף עוד נקודה.

עיסאווי פריג': כשאנחנו מדברים, חברים, על מוקד טלפוני, הוא צריך להיות כפוף לחוק להגנת הצרכן, שזה מענה בתוך שלוש דקות.

איתן כבל: הם עוד לא יודעים שיש לי כבר תיקון לחוק.

איתן כבל: למה התיקונים?

איתן כבל: כי כל הזמן מנסים לעקוף.

איתן כבל: במקום אחת ולתמיד ליישם את החוק, מנסים לעקוף.

איתן כבל: זה העניין.

איתן כבל: כל אחד מכם כבר המתין.

איתן כבל: תמיד תזכרו שאתם לא רק נותני שירות, אתם גם מקבלי שירות.

איתן כבל: כל אחד מאתנו גם מקבל שירותים מגורמים אחרים.

איתן כבל: תשתדלו שזה ייעשה כמו שאתם רוצים לקבל שירות, שהמחשבה תהיה שאתה מכין מערכת שאם אתה מתקשר או בן משפחתך או הבן שלך מתקשר, שהוא יקבל את השירות הטוב ביותר.

איתן כבל: רן, בבקשה.

<רן גזית: הערה אחת נוספת.

<רן גזית: גם בחוק וגם בתקנות לא ראיתי שום הסדר איך עושים אחורה פנה, זאת אומרת, בתוך כמה זמן.

<רן גזית: האם כל יומיים אפשר לפנות לאי-הכללה, להכללה?

<רן גזית: אין הסדר וזה ייצור בעיה.

<רן גזית: צריכים לחשוב על הסיטואציה הזאת, בן-אדם יודע שהוא לא רוצה להיכלל, האם בתוך 48 שעות, 62 שעות, 72 שעות, הוא יכול לעשות אחורה פנה?

<רן גזית: אין שום מנגנון של אחורה פנה.

<שירלי אבנר: נכון, ברגע שהוא פונה ומבקש, צריך לכבד את הבקשה שלו.

<רן גזית: אחרי שבועיים הוא שינה את דעתו, האם את יכולה לקבל את זה?

<רן גזית: החוק לא מטפל בזה.

<שירלי אבנר: אחרי שבועיים אם הוא רוצה עוד פעם להיכלל, הוא יגיש בקשה להכללת הנתונים לגביו, הוא יכול גם יום למחרת.

<שירלי אבנר: ההשלכות שלא תהיה לגביו היסטוריה של המידע.

<רן גזית: הכללים לא מסדירים את זה.

איתן כבל: הבנתי את מה שרן אמר.

איתן כבל: סליחה, אני אסביר לגברתי.

איתן כבל: הודעתי, עברתי את כל התהליך הזה, הכול בסדר גמור.

איתן כבל: אני כבר לא נכנס ומקבל תשובה אחרי 48 שעות, את כל הדברים האלה נסדיר.

איתן כבל: עברו שבועיים והחלטתי שאני משנה את דעתי, ואני כן רוצה להיכלל.

איתן כבל: נפגשנו החבר'ה בערב או במילואים ואמרו לי: אתה אידיוט, אתה פה, אתה שם, וכל הדברים האלה.

איתן כבל: ואלה דברים, דרך אגב, שיהיו, כמו שיהיו כאלה שיירשמו ויבקשו להוציא את עצמם, והחוק עוסק בזה.

איתן כבל: עסקנו בכל השאלות האלה, דרך אגב.

איתן כבל: רן גזית יקירי, יש כאן התייחסויות.

<אביטל סומפולינסקי: החוק נותן לך שתי רמות של אפשרות להיגרע מהמאגר.

<אביטל סומפולינסקי: הוא אומר לך - - -

איתן כבל: עזבי להיגרע, הוא רוצה לחזור.

יעקב פרי: אני נגרעתי ואני חוזר בי.

<אביטל סומפולינסקי: החוק אומר שאתה יכול לבקש לא להיכלל בכלל במאגר, והמשמעות היא שאתה כל-כך לא רוצה ששום מידע יהיה עליך, אתה צריך להבין שהמשמעות של הבקשה שלך היא מחיקה אחורה, או שאתה יכול לבקש בקשה רכה יותר ולהגיד שלא יימסר עליך מידע.

<אביטל סומפולינסקי: שייאסף עליך מידע ולא יימסר.

<רן גזית: לפי הניסוח של הרישה של 4 עולה שאפשר לעשות באופן חד-פעמי, כיוון אחד.

<רן גזית: הניסוח לא מאפשר כמה כיוונים.

איתן כבל: בן-אדם, כמו שאמרה עו"ד אביטל, יש לו אחת משתי אופציות, או להגיד: חברים, בעסק הזה אני לא רוצה להיות, ויש השלב השני שבו הוא אומר אמירה יותר רכה, אל תעבירו עלי נתונים.

איתן כבל: אם בן-אדם חוזר אחרי שנה, וכבר אין עליו נתונים אחורה, שילך ויחפש את החברים שלו.

איתן כבל: מה לעשות.

איתן כבל: אתה לא יכול לאחוז בחבל בשני קצותיו.

איתן כבל: אם הוא עשה את זה עוד לפני שהגונג הושמע, הפעולה של המחיקה היא כמו דומינו, היא עוברת ומסירה אותך מכל המקומות, אולי אפשר להציל, שחזור, לא יודע.

איתן כבל: העניין הזה, זה בדיוק חלק מהעניין של האמירה הרכה, של אי-העברת נתונים, היא בדיוק לדעתי לאותם אנשים שמשאירים להם את האופציה.

איתן כבל: דיברנו על זה.

איתן כבל: הדיון הזה כבר התקיים.

איתן כבל: אני זוכר שהתייחסתי אליו כמעט מילה במילה במה שאני אומר גם עכשיו.

איתן כבל: זו בדיוק אותה נקודת התייחסות שאומרת שאם אדם, מסיבות כאלה ואחרות, פתאום החליט שהוא רוצה לפתוח עסק, הרבה פעמים זה יקרה, שאנשים ירצו לפתוח עסקים, ועברה שנה והוא הולך למקום ואומרים לו: יש כללי משחק חדשים, אנחנו לא יכולים לתת לך אשראי, בכל הכבוד.

עיסאווי פריג': יכולים, אבל הדירוג שונה.

איתן כבל: בוודאי הדירוג שלו שונה.

איתן כבל: בוודאי, הרי זה הסיפור.

איתן כבל: אנחנו מבינים עניין.

איתן כבל: זאת האופציה שמתקיימת.

<רן גזית: בסעיף לבנק ישראל יש יום עסקים אחד.

<רן גזית: יום עסקים אחד זה בין יום ליומיים.

<רן גזית: האם במהלך יום העסקים אפשר לעשות אחורה פנה?

איתן כבל: אני אגיד לך, רן, זה כמו שאתה מגדיר לו – כשאני מוחק, האם לשאול אותי פעם נוספת, כן או לא.

איתן כבל: ברגע שמחקתי, הורדתי מהענן.

איתן כבל: מה אני עכשיו אבקש מהסבתא שלי?

עיסאווי פריג': בפלאפון יש תוכנות שנמחקו לאחרונה.

איתן כבל: אתה רוצה שהאחרונה תהיה לעולם?

<רן גזית: ממש לא.

איתן כבל: רן, היתרון שלנו פה בשיח, שאנחנו מקשיבים גם לך, אפילו מנהלים שיח על זה.

איתן כבל: זה כמו הילדה הקטנה שלי "אחרון אחרון", ואחרי זה יש "האחרון-אחרון", ואחרי זה יש "האחרון שאחרי האחרון".

איתן כבל: אנחנו עוסקים באנשים מבוגרים, שהאחרון, שיהיה להם ברור, זה האחרון.

איתן כבל: אין מה לעשות.

<אביטל סומפולינסקי: זה מתחבר להערה הקודמת שבמסגרת ההנגשה צריך יהיה להבהיר לו את האזהרה הזאת.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אתה כבר ביקשת מאתנו לעשות, קיבלתי את הרעיון, אבל לא נתחיל ונשלח לו שליח הביתה ונגיד לו: שמע, תיזהר.

איתן כבל: תודה רבה, מתקדמים.

איתן כבל: זו לא פתיחת הדיון.

איתן כבל: בכל הכבוד, לכו תקראו פרוטוקולים.

איתן כבל: אם אני זוכר את הדברים האלה, גם אתם צריכים לזכור.

איתן כבל: מי שמגיע לדיון, אני מבקש מאוד-מאוד - - -

יעקב פרי: לא כל אחד ניחן בזיכרון כמוך.

עיסאווי פריג': הם זוכרים, אבל מנסים.

איתן כבל: קודם כול, לחברי הכנסת מותר גם לדבר שטויות.

איתן כבל: ..

יעקב פרי: לא מותר להם, חובה עליהם.

יעקב פרי: ..

עבד אל חכים חאג' יחיא: איתן, לא כל הזמן.

איתן כבל: כוונתי היא שהאורחים, שכל אחד מגיע עם פלס המים שלו והספר שלו, בבקשה תעזרו פה שהחוק יהיה יותר טוב, לא לחפור בו.

איתן כבל: הלאה.

איתן כבל: נתקדם.

איתן כבל: אני רוצה לדיון הבא שהשאלה הזאת מה זה יום עסקים, מי, מו, למה, תהיה.

יעקב פרי: הם כתבו מה זה יום עסקים, כמו בבנק.

איתן כבל: אני זוכר, אני רק אומר שכאשר אתם נותנים לנו את סיפור הדרך, שהדברים האלה יהיו ברורים.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: פרק ד'.

איתן כבל: את מבינה את המשמעות כשאת אומרת בשפה נוספת המובנת ללקוח?

<אביטל סומפולינסקי: זה רק בעברית.

איתן כבל: אביטל, את אומרת בעברית או בשפה אחרת.

איתן כבל: אם הוא לא מבין, נכריח אותו לדבר בעברית?

איתן כבל: זה כבר אקסטרים על רן.

<רן מלמד: לכן אין לי הערות לסעיף.

<אביטל סומפולינסקי: הסעיף הזה מרשה להם לעשות את זה, הוא לא מחייב אותם.

איתן כבל: אני פה מזהיר את הבנק.

איתן כבל: למה אני אומר לך את זה?

איתן כבל: הרי תמיד יש את הדווקן שהוא יגיד: לא הבנתי, אני בכלל דובר תאילנדית, ואני לא רוצה את הדבר הזה.

איתן כבל: הגדרנו מהן השפות שרן מתעקש עליהן, ובצדק.

איתן כבל: יש נדמה לי שלוש או ארבע, שאלה השפות הנפוצות.

<רן מלמד: ערבית עברית אנגלית ורוסית.

<שירלי אבנר: אם יורשה לי, אני אפנה את תשומת הלב לכך שזו הודעה על מתן חיווי אשראי.

<שירלי אבנר: זו למעשה הודעה ללקוח על כך שעומדים לקבל לגביו מידע.

<שירלי אבנר: זה לא קבלת הסכמה.

איתן כבל: גם כשאני מנסה לעזור לך, את עונה לי?

איתן כבל: שמתי לב שזה עלול לייצר מצב שמישהו יגיד: קיבלתי את הדואר ברוסית, לא הבנתי מה כתוב.

איתן כבל: כוונתי היא שיש ארבע שפות, כי אם לא, אתם נכנסים פה לסרט.

איתן כבל: אנחנו לא מכירים את אלה שעומדים ונותנים את הדווקנות?

איתן כבל: אני אומר: אלה כללי היסוד, אלה ארבע השפות שסיכמנו בתוך הוועדה.

איתן כבל: בבקשה תסיימי להקריא.

<שירלי אבנר: אני כן ארצה לחדד את הנקודה, אבל עוד מעט.

<שירלי אבנר: אני אסיים להקריא.

<שירלי אבנר: מה סוכם מבחינת הוועדה לגבי השפה העברית ושפה נוספת?

יעקב פרי: תשימו ארבע שפות, אל תכתבו "שפה מובנת", כי אז הטייוואני, התאילנדי והוטנטוטי.

יעקב פרי: שימו ארבע שפות: עברית, אנגלית, ערבית ורוסית.

יעקב פרי: זה הכול.

איתן כבל: מה שדיברנו כל הזמן.

<שירלי אבנר: אני מדגישה שמדובר בהודעה ללקוח.

יעקב פרי: אני יודע.

יעקב פרי: הבנתי.

<שירלי אבנר: אתם מגיעים לחנות, לצורך העניין, ל"קסטרו", יש שם שלט בארבע שפות.

<שירלי אבנר: קחו בחשבון שזה יכול להקשות על נותני אשראי קטנים - -

יעקב פרי: הבאנו את זה בחשבון.

<שירלי אבנר: - - על המכולת שעכשיו צריכה לתרגם את ההודעה הזאת בארבע שפות.

<רן מלמד: אני מציע שתכינו את הנוסח, והם יוכלו להעתיק מהאתר שלכם את הנוסח המתורגם.

איתן כבל: היום המשמעות היא שהוא צריך לעשות את זה ב-28 שפות.

עיסאווי פריג': כשאומרים ארבע, מחייבים אותם בארבע.

עיסאווי פריג': כאן אין חובה.

<אביטל סומפולינסקי: אין חובה.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: גברתי, אני לא מקבל את זה.

איתן כבל: אני רוצה לסגור את זה, שיהיה ברור.

איתן כבל: אני מעדיף שיהיו להם ארבע שפות מאשר לא יהיה כלום.

איתן כבל: אם בסוף לאדם נדרש שיקול דעת, הוא יכתוב את זה בעברית, שלום עליך נפשי, מי שרוצה – רוצה, מי שלא רוצה – לא רוצה.

איתן כבל: ה"או", חברים יקרים, אני לא מקבל.

יעקב פרי: זה פתח לבעיות.

איתן כבל: מה יקרה?

איתן כבל: אני אגיד לך מה יקרה.

איתן כבל: בסוף לכל אזור יש את כר המחיה שלו.

איתן כבל: אם אתה גר ליד התחנה המרכזית, הנחת העבודה היא שיהיה לך בשפות נוספות.

איתן כבל: אתה יכול לגור באזור ללא עולים חדשים או ותיקים.

איתן כבל: בסוף יש שכל ישר.

איתן כבל: דרך אגב, לאנשים יש נטייה לעשות הכי טוב לשיטתם.

איתן כבל: איך כתב לי מישהו?

איתן כבל: מה אני צריך את החוק, אני עושה את זה גם בלי.

איתן כבל: אתה עושה.

איתן כבל: אני לא יכול לחיות רק על-פי צו מצפונו של אדם כזה או אחר.

איתן כבל: ה"או" הזה יגרום לכך שבסוף לא יהיה כלום.

<נדין בודו טרכטנברג: אני חושבת, ופה חבר הכנסת עיסאווי שם את הדברים, שבמקרה של חובה אנחנו צריכים לחשוב.

<נדין בודו טרכטנברג: אנחנו לא כל-כך חוששים, ברשתות מסודרים, הם יורידו מבנק ישראל את הנוסח וישימו את זה, אבל אני חושבת על העסקים הקטנים שדורשים מהם לשים בארבע שפות את הנוסח הזה.

<נדין בודו טרכטנברג: פה אנחנו מכבידים על העסקים הקטנים.

איתן כבל: הבנתי מה שגברתי אומרת.

איתן כבל: ה"או" יהיה על ארבע שפות.

עיסאווי פריג': אם יש "או", עדיף שיהיה מובן ללקוח.

<אביטל סומפולינסקי: מדובר בהודעה כל-כך מורכבת שאי-אפשר לעשות עליה שטנץ?

<רן מלמד: אם הסעיף הזה יישאר ככה, יהיו אלה שיבואו ויגידו בכוונה שהם לא הבינו בשביל לקבל פיצוי כזה או אחר.

איתן כבל: חד-משמעית.

איתן כבל: אני מכיר אותם, הם כותבים לי מיילים על כל מיני עניינים.

איתן כבל: אני כבר אומר לכם שיהיה העורך-דין שכבר ידאג לעשות תביעה ייצוגית למה זה נכתב רק בארבע שפות.

<נדין בודו טרכטנברג: סליחה, בכפר קאסם, הם יצטרכו שיהיה להם בארבע שפות?

עיסאווי פריג': אנחנו אומרים את זה גם לטובתכם.

איתן כבל: חברים, סיימתי את הדיון הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש שתי שפות רשמיות.

<שירלי אבנר: עברית וערבית.

<שירלי אבנר: בשפות הרשמיות, לא להקשות יותר מדי על נותני השירות.

איתן כבל: אני אתכם, רק שאני מסביר לך שהנוסח שכתבתם לא מסייע לכם, הוא נגדכם.

<צוריאל תמם: ללכת על שפות רשמיות זה הכי טוב.

איתן כבל: פה זה שירות ללקוח.

איתן כבל: מי שכבר הגיע ורוצה חיווי, אני מניח שהוא יגיד שהוא מבקש שזה יהיה בשפה מובנת לו.

איתן כבל: איפה זה נמצא?

איתן כבל: בלשכת אשראי - - -

<אביטל סומפולינסקי: זה יצא מול בעל המכולת שלך.

איתן כבל: כל מכולת יש לה הריח שלה, הצבע שלה, שהיא מתכתבת עם השכונה.

איתן כבל: אף אחד מהם לא ירצה לבוא ולדפוק את הלקוחות שלו בתהליך הזה.

איתן כבל: ובדרך כלל במכולת יש לקוחות כמעט קבועים.

<אביטל סומפולינסקי: זה לא עניין של לדפוק, השאלה היא למה שהמכולת תצא מגדרה למצוא גם את השפה הרוסית.

<אביטל סומפולינסקי: מה אכפת לה שתכתוב שאתה מסכים בעברית על - - -

איתן כבל: אני מסביר לך.

איתן כבל: קודם כול, השפות הקבועות בחוק, אני לא מתווכח, זה חייב.

איתן כבל: אני רוצה שנחשוב על זה.

איתן כבל: הרעיון ברור לכם.

איתן כבל: אנחנו מבינים עניין.

איתן כבל: צריך למצוא את הניסוח הנכון, שמצד אחד לא מכביד.

איתן כבל: אני כל הזמן רוצה שלא נמצא את עצמנו מוסיפים לעסקים, שנבוא מברכים ונמצא את עצמנו מקללים.

איתן כבל: צריך לחשוב על זה כל הזמן במושגים כאלה.

איתן כבל: כשאמרנו 28 שפות או 30 שפות, זה בא ממקום של הקלה לא של טרחה.

איתן כבל: סיימנו.

<דן חי: לגבי הודעה בעל-פה, לא הבנתי למה כתוב "אם הדבר אפשרי בנסיבות העניין".

<דן חי: מתי זה לא אפשרי?

<שירלי אבנר: כשזה לא בעל-פה.

<דן חי: זה סייג שיפתח פתח.

<דן חי: הקונה נמצא מול הקופאי, מתי אי-אפשר להגיד לו?

<שירלי אבנר: לא תמיד, יש נותני אשראי שנותנים שירותים שלא בשיחות, לא בעל-פה.

איתן כבל: נכון, צודקת.

<דן חי: אם זה מקוון, שזה יופיע בצורה מקוונת.

<דן חי: זה לא כתוב.

<דן חי: כתוב על שלט בעסק ובעל-פה.

איתן כבל: חברים יקרים, אני עוצר אתכם.

איתן כבל: תבדקו את זה.

איתן כבל: יש לי עוד בקשה.

איתן כבל: אני זוכר מהתקופה ההיא, את קפוצה מדי.

<שירלי אבנר: חשבתי שהשתחררתי בחופש.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: לא חל שיפור.

איתן כבל: מה שאני מנסה להגיד לך שכל אות פה את לוקחת אישית.

<שירלי אבנר: לא.

<שירלי אבנר: אני מנסה להסביר.

<שירלי אבנר: חס וחלילה.

<שירלי אבנר: ניסיתי להסביר.

איתן כבל: הרצון הוא להוציא את התוצאה הטובה ביותר תחת ידינו.

איתן כבל: זאת הכוונה, ברשותך.

איתן כבל: גם אם לעתים נאמרות מילים שאינן במקומן - - -

<שירלי אבנר: אני רק מנסה להסביר.

<שירלי אבנר: אני מתנצלת אם - - -

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אני רק אומר לך.

איתן כבל: תודה.

<אביטל סומפולינסקי: אם אני מבינה נכון את ההערה, במקום שיהיה כתוב:

<אביטל סומפולינסקי: אם הדבר אפשרי בנסיבות העניין, זה אם העסקה נעשית פנים אל פנים.

<אביטל סומפולינסקי: זאת אומרת, כאשר העסקה נעשית פנים אל פנים, אתה חייב להודיע לו בעל-פה.

<שירלי אבנר: גם בטלפון.

<דן חי: אם זה ייעשה בטלפון מקוון - - -

איתן כבל: הבנו.

איתן כבל: אני רוצה לסכם.

איתן כבל: סיימנו את החלק הזה.

איתן כבל: אנחנו עוברים לתקנות.

איתן כבל: אני רוצה להעיר הערה, בעיקר לכל האורחים.

איתן כבל: חברים יקרים, אני שמח שאני גורם לכם פה עונג במפגשים האלה, אבל אני תובע שבנק ישראל שהוא הגורם המרכזי פה, יקבל כמה שיותר התייחסויות.

איתן כבל: לא רק פה, אני מציע לכם לקרוא לפני.

איתן כבל: לא כמו שאני רואה לפעמים בפרקליטות שלומדים את התיק תוך כדי תנועה.

איתן כבל: זה לא ילך ככה.

איתן כבל: אנחנו נמצאים תחת לוח-זמנים שאנחנו רוצים לסיים את הדברים.

איתן כבל: מי שיש לו הערות, התייחסויות, אנחנו מבינים את זה שכאשר מקיימים דיון זה בוודאי מציף באופן טבעי נושאים אחרים, אבל במקום שהכול יוצף כאילו זו פעם ראשונה, שנדע אם הבנק יודע לתת מענה או לא.

איתן כבל: בשביל זה יש את הוועדה בשביל לקבל את ההחלטות.

איתן כבל: סיימנו את החלק הזה.

<רן מלמד: יש עוד פרק שלא עברנו עליו.

<רן מלמד: האם זה בכוונה?

איתן כבל: לא.

<רן מלמד: בגלל סדר היום?

איתן כבל: נמנמת.

איתן כבל: העניין הוא כזה, בכל מקרה גם הבנק ביקש שהתקנות יוקראו לפני כן.

איתן כבל: רצנו עם זה עד איפה שהגענו, וזה הכול.

איתן כבל: תודה רבה.