ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 266, 2016-08-03 10:00

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 3 באוגוסט 2016, כ"ח בתמוז תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום הוא הצעה לסדר בנושא: משבר חריף - קריסתן וסגירתן של 80 קהילות צעירים בפריפריה ופיטורי עובדיהן, של חברי הכנסת איציק שמולי, בצלאל סמוטריץ, וחבר הכנסת רועי פולקמן.

יעקב מרגי: נמצא אתנו שר החקלאות, השר אורי אריאל, שגם התכבדנו בו בדיון הקודם הבוקר בסוגיית צער בעלי חיים - - -

איתן ברושי: - - -

יעקב מרגי: איתן ברושי, תמיד הוא מופיע כמו סערה ויוצא בסערה.

איתן ברושי: על היציאה אל תתחייב.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: רבותי, לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת המציעים לפי הסדר, יש תחושה שלפעמים אסור לציין לשבח איזה מיזמים או פרויקטים מצליחים במדינת ישראל.

יעקב מרגי: היינו מובילים בעולם בסוגיית טיפות חלב ואחיות בתי-ספר – חיסלנו אותם.

יעקב מרגי: כל הדברים הטובים אנחנו – בדרך כלל מי שרוצה, אני אומר לכם, מי שעה מפעל חיים ורוצה שהמפעל חיים שלו ימשיך להתקיים, ויציעו לו לקבל פרס ישראל – שלא יקבל, כי בדרך כלל אחרי שהוא יקבל פרס ישראל, מתחילים משרדי הממשלה לחסל אותו.

יעקב מרגי: אז לכן אני אומר לכם: בנוגע לסוגיית הגרעינים הקהילתיים, העירוניים, התורניים, המשימתיים – תקראו לזה איך שלא תקראו, ראיתי אותם, איך אומרים, בפעולתם, עושים עבודה חשובה – מי פחות, מי יותר, לא כולם באותה רמה, יש לי ביקורת על חלק מהם, אבל בגדול עושים עבודת קודש, במיוחד בפריפריה, תרומתם תרומה חשובה מאוד.

יעקב מרגי: והנה אנחנו שומעים, עד כדי הכותרת, אני מאמין שהכותרת היא רק בומבסטית ולא אכן במציאות, אלא אם כן נשמע אחרת – משבר חריף, קריסתן וסגירתן של 80 קהילות צעירים בפריפריה.

יעקב מרגי: כבוד השר, האומנם?

אורי אריאל: אנחנו נמצאים בחשש גדול כזה, אבל הבעיה העיקרית היא – אגיד משפט, אחרי זה - - -

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אמיתי.

אורי אריאל: אגיד ככה: אם אתה שואל אותי, הבעיה העיקרית היא הקליינטים.

אורי אריאל: עם כל הכבוד לגרעינים, ואתם יודעים שיש לי כבוד גדול, בסוף הם הרי עובדים אצל הקליינטים בשטח.

אורי אריאל: הבעיה היא שהאנשים בשטח נפגעים היותר חלשים, הפחות יכולים, שבדיוק בשביל זה באו הגרעינים – הם לא מקבלים את השירות הזה, בדיוק הפוך ממה שכולנו רוצים.

אורי אריאל: אז הם כלי, וזה כלי שנושא ברכה, עבודת קודש, כמו שאמרת, אני מוכן להוסיף עוד דברים, אבל באמת באמת אסור לפגוע בקליינטים בפריפריה, באוכלוסיות החלשות.

אורי אריאל: בפריפריה זה גם פריפריה חברתית במרכז, כפי שהשר אריה דרעי אכן שינה ואפשר לטפל גם במרכז, כפי שראוי, בשכונות מסוימות.

יעקב מרגי: פריפריה חברתית.

אורי אריאל: כן, נכון.

אורי אריאל: אז צריך בעיקר לדאוג לקליינטים, מדובר על מאות אלפי אנשים – מאות אלפי אנשים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת המציעים – איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: תודה רבה, כבוד השר, על עצם הגעתם והשתתפותך.

איציק שמולי: ביקשנו ליזום את הדיון במליאת הכנסת, בגלל שבאמת יש משבר חריף, חריג וחמור בתחום הזה של הקהילות.

איציק שמולי: ואני מודה, אני משוחד, מכיוון שאני רואה מקרוב.

איציק שמולי: אני, כמו שאתם יודעים, שותף לאחת מהקהילות האלו בלוד, שאני אומר לכם, תוך ארבע שנים עשתה – יחד עם קבוצות אחרות שנמצאות שם, אנחנו לא הגרעין היחידי – מהפכה שלמה.

איציק שמולי: 450 סטודנטים נמצאים במקום, כשאתם יודעים מה, לפעמים חלק מהגופים הרשמיים של מדינת ישראל לא מוכנים להסתכל לכיוון בכלל.

איציק שמולי: והגרעינים הללו, גם בלוד, אבל גם בבאר-שבע ובקריית-שמונה, ובהרבה עוד מקומות אחרים, אדוני היושב-ראש, עושים ציונות וישראליות לשמה.

איציק שמולי: ובשנה האחרונה, בגלל הוויכוחים המשפטיים שנתגלו בתוך הממשלה, פשוט מתוגמלים ומקבלים יחס הפוך ממידת האחריות שיש להם על הכתפיים.

איציק שמולי: עכשיו, על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: רק כדי שנמקד את הדיון.

איציק שמולי: אנחנו מדברים על אותן 70 קהילות משימתיות ושש רשתות, שלא נתמכות היום – לא נתמכות – על-ידי התקנות של משרד החינוך.

איציק שמולי: ובקבוצות הללו, אדוני היושב-ראש, יש כבר משבר חריף מאוד, בגלל שהכסף גם בגין 2015, גם בגין 2016, עדיין לא עובר.

איציק שמולי: כנראה שיש לזה קשר אדוק למחלוקת המשפטית מול הייעוץ המשפטי לממשלה.

איציק שמולי: עכשיו, בסופו של דבר, כפי שאמר השר, על מה אנחנו מדברים.

איציק שמולי: בקבוצות האלו, עכשיו בימים האלו, תיכף הם גם יגידו לכם את זה, יש פיטורים, יש פיטורים של עשרות עובדים: בקהילה הקווקזית, בקהילות האתיופיות, בקהילה של בעלי התשובה.

איציק שמולי: יש צמצום והקפאה מסיביים של הפעילות.

איציק שמולי: עכשיו, תבין את גודל האבסורד, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: בזמן שמתווכחים על מה תהיה המדיניות הנכונה ב-2017, יכול להיות שלא יהיה כבר, מבחינת הגרעינים הללו, את מי להציל ב-2017, כי הם פשוט יימחקו.

איציק שמולי: אז הניתוח אולי יצליח, מבחינת משרד המשפטים, אבל החולה מות ימות.

איציק שמולי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לחלק, ובזה אסיים, את הדיון לשניים.

איציק שמולי: אחד, יש ויכוח, ולא צריך לטשטש אותו, לגבי המדיניות הנכונה שצריכה להיות ב-2017.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: למשרד המשפטים יש עמדה, למשרד החקלאות, למשרד החינוך, לאנשים שיושבים סביב השולחן גם כן יש עמדה.

איציק שמולי: אני עצמי עכשיו חושב, שלהשתעשע עם הרעיון של תקנה אחידה, מבלי לדעת מה יהיו הקריטריונים לגרעינים כאלו וגרעינים אחרים, זה לא יקרה, בטח בתחילת 2017, רק יימשך הוויכוח.

איציק שמולי: אבל עד אז, למה לעשות סטופ לפעילות הזאת?

יעקב מרגי: מה, אתה לא יודע?

יעקב מרגי: כי זה כמעט כמו דליפה בכור.

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: ובסופו של דבר צריך להבין שבטווח הקצר אם לא יעבור כסף לאותם גרעינים פריפריאליים, שעושים מלאכת קודש בכל רחבי הארץ, הם פשוט יימחקו מהמפה.

איציק שמולי: ואתם יודעים מה?

איציק שמולי: אני לא חושב שזה דבר נכון, גם לא כשזה קורה בשם המינהל התקין.

איציק שמולי: צריך גם טיפה שכל בראש.

איציק שמולי: אוקיי, יכול להיות, ואני לא מתכחש לזה, לא עשיתי בדיקת עומק, אבל משרד המשפטים אומר: היו עד היום אי סדרים ובעיות בחלק מהמקומות, בואו נסדיר את זה.

איציק שמולי: אבל למה צריך להגיד: עד שלא מסדירים את זה, בואו נפרק את כל מה שבנינו.

איציק שמולי: למה?

יעקב מרגי: תודה.

איציק שמולי: מישהו מוכן ללכת לעשות את מה שהם עושים?

איציק שמולי: להיות בשכונת הרכבת בלוד?

איציק שמולי: ברחובות שבהם הביוב זורם ברחובות עדיין ב-2016?

מירב בן ארי: אתה, לא?

איציק שמולי: אני כן.

איציק שמולי: אבל רק למען הגילוי הנאות, אני לא מקבל שקל מהקהילה בלוד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני שאתן לבצלאל סמוטריץ המציע, בוא תקשיב, איציק שמולי, אני חוזר על זה בכל שנותי בתפקידים הציבוריים בקדנציה החמישית, ואני אומר: משרד המשפטים לא קם אתמול, נכון?

יעקב מרגי: המדינה לא הוקמה גם אתמול.

יעקב מרגי: ומישהו פה אפשר את המהלך הזה, בין אם זה תקין או לא תקין.

יעקב מרגי: ואני יכול לספור פסקי דין אפילו, שבית-משפט הכריע על זה, שברגע שהמדינה אפשרה זאת, יש מהלך ביניים.

יעקב מרגי: ולמשרד המשפטים, ולמשרד האוצר גם כן בחשב הכללי, יש שיטה חדשה.

יעקב מרגי: הם כמו תאונה באימונים בחיל האוויר - -

בצלאל סמוטריץ': עוצרים הכול.

יעקב מרגי: - - מפסיקים את האימונים.

יעקב מרגי: קורית תאונה – מפסיקים.

אורי אריאל: בחיל האוויר מפסיקים ליום-יומיים וממשיכים, לא עוצרים הכול.

יעקב מרגי: אבל חוקרים ומתקנים ומטפלים.

יעקב מרגי: ואני קורא כאן, ואני מצטרף לקריאתך.

יעקב מרגי: ואנחנו רוצים את המינהל התקין, ואנחנו זועקים את הזעקה של העיוותים והעוולות, והפגיעה במינהל התקין, ושישמעו אותי אנשי משרד המשפטים.

יעקב מרגי: אבל הפטנט הזה שעוצרים הכול עד ש – כשאנחנו יודעים שתהליך תיקון של מבחני תמיכה, או שתקנות במדינת ישראל יש להן תחושה של נצח, אני חושב שזה לא נכון, במיוחד שיש פה צרכים אמיתיים, חברתיים, קהילתיים.

יעקב מרגי: ואני מצטרף לקריאתך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': קודם כול, תודה לאדוני גם על ההקדמה החשובה שנתת לדברים שאני רוצה לומר עכשיו, ובעיקר על קביעת הדיון המהירה.

יעקב מרגי: ברוך שכיוונתי לדעת גדולים.

בצלאל סמוטריץ': אני מזכיר, אני אומר שהדיון הזה הוא תוצר של הצעה לסדר-היום במליאה, והיושב-ראש יכול היה לקבוע אותו גם בעוד שלושה חודשים.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא מחויב לפי התקנון, והוא עשה את זה תוך פחות משבוע, וזה אני חושב שראוי להערכה.

בצלאל סמוטריץ': הדבר המדהים, אדוני היושב-ראש, זה שמסתכלים כאן סביב השולחן: דתיים, חילונים, חרדים, דרוזים, ערבים, עולים, ותיקים.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מבין, באמת לא מבין, איך יכול מישהו להסתכל על ההרכב הזה ולהגיד שיש בעיה עם השוויון.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לשבת בחדרים ממוזגים, לעשות ככה עם האגודל בכל מיני פלפולים משפטיים, ולבנות קונסטרוקציות של מגדלים פורחים באוויר, מגדלי קלפים, ולספר סיפורים על קריטריונים, באמת במנותק לחלוטין מן המציאות.

בצלאל סמוטריץ': ומי שקצת מכיר את הפרויקט הנפלא הזה של הגרעינים המשימתיים בקהילות, ואני אומר עוד פעם: מספיק רק להציץ כאן על השולחן, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': תסתכלו עכשיו רק על ההרכב, על הכיפות, על הפאות, על הבלי כיפות – תסתכלו על ההרכב, משהו שמקיף, ברוך השם, אין לנו אגב במדינת ישראל הרבה פרויקטים שמקיפים באמת באמת באמת כל כך הרבה אוכלוסיות ומגזרים: ימין, שמאל, קואליציה, אופוזיציה.

יעקב מרגי: המדינה.

בצלאל סמוטריץ': המדינה, בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': או בדרך כלל פרויקטים כאלה, אז לדתיים יש להם אג'נדה שלהם, ולחילונים אג'נדה שלהם, ולימנים – שלהם, והערבים – שלהם.

בצלאל סמוטריץ': פה אתה מסתכל על ההרכב סביב השולחן, זה פשוט דבר באמת מדהים.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, אני רוצה להיות פרקטי.

בצלאל סמוטריץ': יכולתי, חבר הכנסת שמולי, ללכת לפוליטיקה, ולספר לך שהרי מי שגרם את הנזק הכי גדול זה שותפך למפלגה, אתה יודע יפה מאוד על מי אני מדבר.

<קריאה: איך קוראים לו?

בצלאל סמוטריץ': איך קוראים לה – לא, זה לא מצחיק.

מיכל בירן: די, חבר'ה.

מיכל בירן: בצלאל, אל - - -

יעקב מרגי: מיכל, אין לי הרבה מה לעשות במבנה הזה חוץ מלהקיש בפטיש.

יעקב מרגי: אל תיקחי לי את זה.

יעקב מרגי: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': מיכל, בדיוק זאת הסיבה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להיות במקום הפוליטי.

בצלאל סמוטריץ': פתחתי בזה - - -

יעקב מרגי: אתה לא רוצה?

יעקב מרגי: אז עזוב את זה, נקודה.

יעקב מרגי: כנס למהות.

יעקב מרגי: אין לי זמן, ב-11:00 אני רוצה - - -

מירב בן ארי: הוא הוסיף את זה כהערת אגב.

בצלאל סמוטריץ': אז במהות אני רוצה לומר דבר ברור.

בצלאל סמוטריץ': אנסה מאוד להיות רגוע.

בצלאל סמוטריץ': אני בדרך כלל בן-אדם מאוד מנומס, כידוע, ופוליטיקלי קורקט, אז אהיה גם פה פוליטיקלי קורקט.

מירב בן ארי: אתה בדרך כלל פוליטיקלי קורקט?

מירב בן ארי: איזה בדיחה היום.

מירב בן ארי: בצלאל, בוא.

מירב בן ארי: מנומס ואדיב זה נכון.

איתן ברושי: אני רוצה משפט.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי שאני הולך להיות פוליטיקלי קורקט בדיוק כמו שאני תמיד כזה מנומס ורגוע.

בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה להגיד לאנשי משרד המשפטים בצורה חד-משמעית: הגרעינים הללו ייתמכו בחודש ינואר על גופתי המתה, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': הם לא ייתמכו בחודש ינואר.

בצלאל סמוטריץ': אם הם לא ייתמכו, אדוני השר - - -

אורי אריאל: נסכם על גופתי החיה.

בצלאל סמוטריץ': חיה.

בצלאל סמוטריץ': אתמול טיפלנו בהובלת גופות בשבת ב-23:00 בלילה במליאה, אנחנו מסודרים.

מיכל בירן: בצלאל, אתה מאבד את הכיוון.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני אומר את זה בצורה חד-משמעית.

בצלאל סמוטריץ': אני חלוק מכל וכול על הפרשנות המשפטית שלכם, וקיבלתם ממני מכתב מפורט בעניין הזה, ואני אומר אבל חד-משמעית: נניח שאני טועה בפרשנות המשפטית ואתם צודקים, תגידו לנו בבקשה בתוך שבעה ימים איזה תיקון לחוק אנחנו צריכים לעשות כדי שכן נוכל לאפשר את הפעילות של הדברים הנפלאים האלה שסביב השולחן פה, איך שאנחנו רוצים שהדבר הזה ייתמך ולא איך שאתם רוצים, כי זה הדרג המדיני, אנחנו נבחרי הציבור, המחוקקים שמנהלים את המדינה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': ככל שאני צודק בפרשנות החוקית, ואין שום בעיה להמשיך לתקצב את הגרעינים כמו היום, רק צריך לתקן את נוהל שר האוצר, נוודא שהוא יתוקן במקביל לדיוני התקציב.

בצלאל סמוטריץ': ככל שאנחנו, במקביל לדיוני התקציב במסגרת חוק ההסדרים נתקן את החקיקה הזאת, אחרת אני אומר לך: לא יהיה תקציב מדינה, לא יהיה חוק הסדרים ולא תהיה ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': זה אני מבקש ממך, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אתה צריך להודיע לראש הממשלה, שאם הסוגיה הזאת לא נפתרת – עוד פעם, אם לא צריך לחוק – לא צריך חוק; אם צריך חוק – כמו שעשינו בחטיבה, נביא חוק, הוכחנו השבוע שתוך שבועיים אפשר לחוקק את חוק הליבה ואת החוק של השידור הציבורי, תוך פחות משבוע גמרנו אותו בשלוש קריאות.

בצלאל סמוטריץ': אפשר גם את החוק הזה, אם יצטרכו – אני חושב שלא צריך.

יעקב מרגי: לא צריך חוק.

בצלאל סמוטריץ': לא יודע מי קרא כאן את מה שכתבתי, לדעתי החוק היום מאפשר את המשך הפעילות של הגרעינים כמו שהם היום פיקס.

בצלאל סמוטריץ': מישהו חושב שלא?

בצלאל סמוטריץ': אל תגידו לנו מה לא, תגידו לנו איך, נתקן את החוק.

בצלאל סמוטריץ': זה תפקידנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: כבוד השר, לפני שאני נותן לך רשות דיבור, אני מבקש - - -

אורי אריאל: לא, נשמע את הח"כים.

יעקב מרגי: אתה רוצה את כל הח"כים?

יעקב מרגי: בסדר.

<קריאה: אין כל כך הרבה יחסית.

אורי אריאל: המוני ח"כים באים באוטובוסים לוועדת החינוך.

<קריאה: נוהרים, נוהרים.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לך שזה נוהג קבוע, מרענן, בוועדת החינוך בקדנציה הזאת.

יעקב מרגי: ובלי לתת מחמאות לאף אחד.

יעקב מרגי: אני מדבר על הח"כים, לא עלי.

יעקב מרגי: אז אני, רק לפני שאתן את המשך רשות הדיבור לחברי הכנסת, חשוב שהדוברים – במיוחד אתה, כבוד השר, שמכיר את הנושא, חשבתי שהמציעים ישימו – תנו רקע, איפה זה חונה, באיזה משרד ממשלתי זה חונה, מה קרה יום מיומיים.

יעקב מרגי: אתם מדברים כאילו עכשיו כולנו פה, כולל האורחים שלנו מסביב, מכירים את הסוגיה, מכירים את הבעיה.

יעקב מרגי: יש מי שמכיר אותה מהזווית שלו כגרעין כזה, ויש מכירים – וכל אחד חונה במקום אחר, בתקנה אחרת, במבחן אחר.

יעקב מרגי: בואו נעשה סדר.

יעקב מרגי: לכן לפי סדר הדוברים, חבר הכנסת איתן ברושי, לאחר מכן מירב בן ארי ומיכל בירן.

יעקב מרגי: ואם יבואו ח"כים אחרים – ימתינו אחרי האורחים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, יצא לי, כתוצאה מהתקלה של התקופה האחרונה, ללוות חלקית את הנושא, וגם לנסות לסייע, עד כדי פגישה עם דינה זילבר ועם אחרים.

איתן ברושי: ואני לא היחידי, גם יושבים פה חברים נוספים מהמחנה הציוני שעסקו בזה.

איתן ברושי: ואני בא עכשיו מוועדת הכספים, יתקן אותי שר החקלאות שאולי יש פתרון, כי עשינו עכשיו החלטה על העברה של 14,5000,000 שקל לפעילות של הגרעינים העירוניים דרך משרד החקלאות.

יעקב מרגי: אתה יכול להעביר עוד 20,000,000 – זה תקוע שם.

איתן ברושי: לא, רגע.

איתן ברושי: אני מבין, גם 80,000,000 שקל שעברו עכשיו להשלמת העבודות בעוטף עזה באותה העברה.

איתן ברושי: אני רק רוצה להגיד משפט: לא פעם אורי, שר החקלאות, ואחרים אמרו: זה לא אנחנו.

איתן ברושי: משרד המשפטים אמר: זה לא אנחנו, זה משרד החקלאות.

אורי אריאל: לא, לא, משרד החקלאות לא אומר אף פעם: לא אנחנו.

אורי אריאל: כל דבר זה אחריותו והוא מטפל.

אורי אריאל: לא אומר: לא אנחנו.

אורי אריאל: יש לנו שותפים, זה נכון.

איתן ברושי: רק שנייה, אורי.

איתן ברושי: אני רוצה אבל לומר, שצריך להבחין בין תקציב שהוא משכורת או שכר ובין פעולות.

איתן ברושי: מה שהיה פה זה הלנת שכר, מה שהיה פה זה חודשים אנשים לא קיבלו משכורות, כולל בפסח לא היה להם מה לאכול.

איתן ברושי: והכול בגלל ויכוחים של פקידים, שלעולם לא חסר להם משכורת.

יעקב מרגי: בפסח יש הרבה קהילות שאין להם מה לאכול - - -

איתן ברושי: מרגי, זה לא מצחיק.

איתן ברושי: האנשים האלה הם שליחים של החברה, הם פזורי ברחבי הארץ במקומות הקשים ביותר.

איציק שמולי: תקציב 2015 - - -

איתן ברושי: תקציב 2015 לא הוקצה, והם לא נהנו מכפל תמיכות.

איתן ברושי: הם לא קיבלו את מה שמגיע להם, והכול בגלל ייקוב הדין את ההר, לא חשוב מה המחיר.

איתן ברושי: ודינה ואחרים ידעו, גם במשרדי הממשלה האחרים ידעו, שמדובר פה על משכורת.

בצלאל סמוטריץ': החליטו שהעיקר שיהיה מינהל תקין.

איתן ברושי: מדברים על משכורת.

איתן ברושי: לא קנו מכוניות ולא קנו בתים – משכורת.

איתן ברושי: אני לא מכיר עוד מקום אחד שהייתה הלנת שכר כזאת.

איתן ברושי: במקום אחר מישהו היה צריך לעמוד לדין.

איתן ברושי: על הפקידים אין איום לשום דבר.

איתן ברושי: הם מומחים לכול, לעולם לא היה להם מחסור, הם גם לא היו אחראים על שום דבר, אבל לתקוע הם יודעים.

איתן ברושי: תמיד אמרתי, שפקיד שלא מפריע חושב שהוא לא חשוב.

איתן ברושי: הנקודה הזאת, אדוני היושב-ראש ושר החקלאות, זה לא תקין.

אורי אריאל: לא הייתי משתלח ככה ב - - -

מירב בן ארי: כן, אתה צריך קצת - - -

איתן ברושי: אני לא צריך עזרה, אלה שהתכוונתי אליהם יודעים.

איתן ברושי: ואני אומר עוד פעם: יש פקידים, שאם הם לא מפריעים, הם לא חושבים שהם חשובים.

איתן ברושי: יש מעט מדי פקידים שרוצים לעזור.

יעקב מרגי: תודה.

איתן ברושי: את הנושא הזה של השכר – אני אומר את בכל רם לשידור – את הנושא הזה שלא שילמו להם את הכסף כמשכורות, מישהו היה צריך לתת על זה את הדין.

איתן ברושי: זה לא היה תקין.

איתן ברושי: אני מקווה שההבהרה הזאת פותרת את הבעיה ל-15'-16', ב-15' היה קול קורא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מירב בן ארי, בבקשה.

איתן ברושי: תודה.

איתן ברושי: סליחה על זה שאני צריך לתת.

אורי אריאל: זה לא פותר.

אורי אריאל: רק שנייה, גם אם יהיה 200,000,000 שקל בקופה, אם לא ייגמר הדיון עם משרד המשפטים איך מעבירים, איך רשאים להעביר, הכסף לא ייצא.

אורי אריאל: אתה יודע את זה.

אורי אריאל: מה לא ברור פה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש לי עצה אחר כך למשרד המשפטים.

יעקב מרגי: מה שהרבה שופטים אוהבים להשתמש ולעשות, הם לא יותר חשובים מהשופטים.

יעקב מרגי: בבקשה, מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה, אדוני.

מירב בן ארי: אני רוצה רק ממש בקצרה להתייחס.

מירב בן ארי: ראשית, אני מתחברת מאוד לדברים שחבר הכנסת שמולי אמר, כי מבחינתנו קודם כול רוב האנשים כבר מפוטרים.

מירב בן ארי: מי שאני פגשתי הם כבר מתנדבים, זאת אומרת לצערי כבר חלק מהגרעינים די שאבנו להם את הכול והשארנו אותם בלי כלום.

מירב בן ארי: אז זה דבר אחד, שחבל בעיני, אני מרגישה שקצת באנו מאוחר מדי.

מירב בן ארי: דבר שני, אני רוצה להגיד, גם בעניין הזה של מה שהשר אמר, זה שאין ספק שבדרך של העבודה מול משרדי הממשלה נעשו טעויות.

מירב בן ארי: ואני חושבת שאם הייתה ראייה של בעצם כמה הגרעינים האלה חשובים, ופה אמר חבר הכנסת סמוטריץ נכון: זה כל גווני החברה הישראלית, זה כל הצבעים שלה, כל הרבדים שלה.

מירב בן ארי: פגשתי את החבר'ה באמת מקווקז, ויש לי כמובן את דרור ישראל, שחודשים אני כבר מלווה אותם.

מירב בן ארי: ואני אומרת לעצמי: אם אנחנו היינו רואים בהם משימה לאומית, האם היינו אומרים: אוקיי, אין תקציב, לא מסתדר נוהל - - - כפל תמיכות, בואו נסגור את זה.

מירב בן ארי: מה שאני מנסה להגיד, שאם היינו רואים בהם משימה לאומית בעלת חשיבות עליונה, שהרבה פעמים עוסקת בדיני נפשות גם ומצילה גם, אז יכול להיות שהיינו באים ומתגייסים ואומרים: רגע, בואו נלמד אתכם, בואו נסביר לכם איך זה עובד.

מירב בן ארי: אני לא משתלחת כמו ברושי בפקידים.

מירב בן ארי: אני חושבת, דרך אגב, אתמול אמרתי את זה גם בוועדת הביקורת, בוועדה אחרת, זה כבר מתחיל להימאס לי, שמגיעים פקידים ומתחילים להשתלח בהם כאילו - - -

יעקב מרגי: מי השתלח?

יעקב מרגי: זה האוקטבות הגבוהות שלו.

מירב בן ארי: לא, אל תגיד לי.

מירב בן ארי: לא, מה שאמר ברושי, ובצדק אמר לו השר, שזה מוגזם.

מירב בן ארי: וגם אתמול היה את זה.

מירב בן ארי: אבל אני חושבת, הדבר היחיד שאני באה בתלונות לפקידות, ואין לי הרבה, מי שמכיר אותי, אני עובדת מול הרבה משרדים, זה דבר מאוד מאוד פשוט.

מירב בן ארי: זה דבר שאומר אנחנו רואים בזה משימה לאומית, אנחנו רואים בזה מהצלה של ילדים שמסתובבים עד ליישוב הארץ, ואנחנו אומרים: בואו נסדר בנושא הזה.

מירב בן ארי: ולדעתי היה סוג של אוזלת יד.

מירב בן ארי: ושוב פעם, אתם רואים, אני נזהרת בדברי ולא משתלחת אלא אומרת, שלדעתי אם היינו רואים את זה כמשימה זה היה נראה אחרת.

מירב בן ארי: ורק מילה אחרונה אחרונה לסיום.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, מהיכרות אתך, אתה באמת יכול להרים את הנושא הזה.

יעקב מרגי: החלשת אותי.

יעקב מרגי: רציתי להיכנס בפקידים, עכשיו - - -

מירב בן ארי: לא, אני רוצה להגיד לך: שמע, יש פה כבר חבר'ה שמפוטרים.

מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים להעלות את זה לדרגת חירום, ולראות למי אנחנו צריכים לעזור עכשיו, לפני שבאמת סיימנו עם - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: שוב, כל הכבוד ליוזמים על הכינוס של הדיון הזה.

מיכל בירן: אנחנו גם מלווים את העניין באמת כבר תקופה ארוכה.

מיכל בירן: ובסוף, אין לי דרך אלא לחזור לפעולה שהעברתי בכיתה ד' או ה', אני בטוחה שכל אחד עבר אותה בכל מסגרת שבה הייתם, על שיתוף פעולה, וזה עניין די בסיסי.

מיכל בירן: בסוף נראה שאם משרדי הממשלה הרלוונטיים יישבו באותו חדר, יגיעו בסוף להסכמה.

מיכל בירן: הרי זו לא סוגיה שאין לה פתרון, אפשר לפתור את זה.

מיכל בירן: אני רק מבקשת, ומצטרפת פה לחברי, לא לעשות את זה על גבם של האנשים, כי באמת כאילו תסתכלו במה מדובר כאן.

מיכל בירן: בתקופה שהיא כולה אינדיבידואליזם, ורוב האנשים – זה נורא מפריע.

איציק שמולי: הוא נכנס, העיף עלי את הקפה ויצא.

יעקב מרגי: אמרתי לכם: הוא נכנס בתרועה רמה ויוצא.

מירב בן ארי: והשתלח.

יעקב מרגי: הוא לא כאן.

יעקב מרגי: בבקשה.

מיכל בירן: רק אומר משפט אחרון: בתקופה שבה כל האנשים דואגים בעיקר לעצמם, וזה המודל החדש שכולם הולכים אחריו, כשיש פה קבוצות כל כך שונות ומגוונות, שבחרו לא לדאוג רק לעצמן, אלא כן לבנות קהילות קהילות, הדבר הזה בעיני הוא יעד אסטרטגי ראשון במעלה של מדינת ישראל, וצריך לפתור את הבעיה הזאת.

מיכל בירן: את הבעיה הטכנית.

מיכל בירן: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תקשיבו, לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לשר אני רוצה לומר לכם, וכדאי שמשרד המשפטים ישמע.

יעקב מרגי: לפעמים הם לא שמים לב לזה, אבל אתם יודעים, יש סוגיה בליבה של הוויכוח הציבורי – לא לימודי הליבה – יש גם סוגיה של הגיוס.

אורי אריאל: לֽיבה.

יעקב מרגי: ליבֽה.

יעקב מרגי: בעברי עבדתי במקום שהיה שם ליבֽה.

יעקב מרגי: אז אתם יודעים, סוגיית הגיוס.

יעקב מרגי: מדינת ישראל נהגה 50 שנה, 60 שנה, מנהג של תורתו אומנותו.

יעקב מרגי: והנה קם, מה לעשות, צורך בחברה הישראלית, מדברים על שוויון בנטל ומחוקקים חוק ראשון, "חוק טל" - - - תבטל אותו, מחוקקים את חוק הגיוס.

יעקב מרגי: ובית-המשפט צועד איתם בסבלנות, צעד עם "חוק טל" בסבלנות.

יעקב מרגי: אחרי שחוקק חוק יסוד של שוויון זכויות במדינת ישראל, צועד איתם בסבלנות, ונותן מתווה.

יעקב מרגי: הוא לא שוויוני.

יעקב מרגי: הוא לא שוויוני.

יעקב מרגי: נותן מתווה.

יעקב מרגי: מאפשר שירות אזרחי, שירות לאומי, שירות מקוצר.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: איפה השוויון?

יעקב מרגי: איפה המינהל התקין?

יעקב מרגי: בית-משפט יודע, ואתם יודעים מה?

יעקב מרגי: אותה פקידות, שאני רוחש לה כבוד, שעושה עבודת קודש, לעיתים, לא רוצה להגיד כמו שאחרים אומרים, אולי יש רעשי רקע של אג'נדה כזו ואחרת, אבל מאבדת את התחושה בלאפשר לממשלה למשול, לייעץ לה איך לעשות זאת במידה ובמשורה הנכונה, לבין קביעת דברים בצורה חד-צדדית.

יעקב מרגי: אין מציאות כזו.

יעקב מרגי: אני יודע שאם אני כאזרח עשיתי טעות, אני משלם עליה.

יעקב מרגי: נכון, יש כוונה, לא כוונה.

יעקב מרגי: גם כשזה לא בכוונה פלילית, אז בית-המשפט יודע לתת את ההדרגתיות.

יעקב מרגי: לא ייתכן כשיש טעויות, יש שיטה – קודם כול, עד שזה לא יתוקן, מפסיקים.

יעקב מרגי: לא נכון.

יעקב מרגי: יש שיטה אחרת, אולי לא למדתם אותה, יש לכם עד 31 בדצמבר שנת איקס לסיים, מ-1 בינואר איקס לא תקבלו יותר - - - לא ייתכן לעצור.

יעקב מרגי: חוקקתי כאן את חוק זכויות יוצרים ואומנים.

בצלאל סמוטריץ': יש כאלה שלא קיבלו 15'-16' ו-17'.

יעקב מרגי: למדתי מושג משפטי.

מירב בן ארי: לא, לא קיבלו, אין להם משכורת.

יעקב מרגי: השקעתי פה שעות של דיונים.

יעקב מרגי: מושג משפטי למדתי אותו, ואני לא משפטן – "חזקת ההסתמכות".

יעקב מרגי: אתה לא יכול לחוקק חוק חדש, לתקן אותו, כשיש בינתיים גופים שחתמו חוזים על סמך החוק הזה.

יעקב מרגי: מה, כאן זה לא היה?

יעקב מרגי: אי-אפשר להפעיל את "חזקת ההסתמכות"?

בצלאל סמוטריץ': - - -

יעקב מרגי: רגע, אל תפריע לי, אני לפעמים עושה את זה.

יעקב מרגי: אין לי הרבה נאומים בפאתוס.

בצלאל סמוטריץ': לא, רק עזרתי.

יעקב מרגי: אי-אפשר להפעיל?

יעקב מרגי: אי-אפשר לחשוב על הצורך של אותם אנשים, שהם מעבר לכותרת של גרעינים תורניים, גרעינים משימתיים?

יעקב מרגי: יש שם אנשים, יש שם ילדים.

יעקב מרגי: יש שם אותם גוזלים, שאנחנו אוהבים להגן על הטבע, וטוב שכך, לראות אותם פוערים פה לאמא שתזרוק להם אוכל לפה, אם זה מזון ואם זה סיוע חברתי.

יעקב מרגי: יש אנשים שהקיום שלהם תלוי בכך.

יעקב מרגי: מ-2015 תקועים כספים.

יעקב מרגי: אתם רוצים להסדיר?

יעקב מרגי: תשבו 24 שעות, 48 שעות, 72 שעות.

יעקב מרגי: אם הייתי שר – שבו 72 שעות, 78 שעות, תגמרו, תביאו להם את זה.

יעקב מרגי: מה זה מ-2015 זה תקוע?

יעקב מרגי: מה זה מ-2015 כספים תקועים?

יעקב מרגי: בבקשה, מכובדי, אל תתייחס לצעקות שלי.

<קריאה: זה הרגוע שלו, בדרך כלל הוא הרבה יותר - - -

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: כל המוסיף גורע אחרי הדברים שנאמרו פה, והסיום שלך.

אורי אריאל: אעשה את זה מאוד בקיצור.

אורי אריאל: ואני מראש מתנצל, אני צריך לעזוב אתכם, אני מבלה פה בוועדת החינוך, נהנה מהיושב-ראש, המנכ"לית, הח"כים.

אורי אריאל: תודה לח"כים שהעלו את זה במליאה, וזה הגיע פה לדיון מהיר מאוד על-ידי היושב-ראש, דבר לא מובן מאליו.

אורי אריאל: הסיפור של הגרעינים המשימתיים בצורה הזו, למיטב ידיעתי החל בסביבות שנת 83'-84', אני חושב שהרב אליהו זצ"ל היה דוחף, היו כמה נדיבי עם שלקחו את זה על עצמם, לא המדינה אלא אנשים שראו בחברות החלשות, בעיקר בפריפריה, כולל הפריפריה החברתית, נזכיר אותם כל הזמן, כדי שלא ייצא כאילו שהכול טוב בכל הערים במרכז הארץ, זה לא המצב.

אורי אריאל: אמרו: צריך לעזור להם.

אורי אריאל: וכל מה שאנחנו מדברים פה עכשיו על הגרעינים, היות שאני מכיר פה 90% מהאנשים שיושבים פה, זה לא כי הם דואגים לעצמם.

אורי אריאל: צריך להגיד את זה.

אורי אריאל: אתה אומר דברים כאילו מובנים, אבל כדאי לחזור עליהם.

אורי אריאל: הם הלכו, הולכים, למקומות הללו כי שם יש את הבעיות הכי קשות.

אורי אריאל: והם הולכים לטפל באנשים שצריכים יותר סיוע ממני, ואם מותר לי להגיד, ממך, בסדר?

אורי אריאל: זה העניין פה.

אורי אריאל: עכשיו, זו תופעה ציונית – זו ההגדרה שלי – תופעה ציונית ראשונה במעלה.

אורי אריאל: יש פחות התיישבות חדשה, יש פחות כל מיני דברים.

אורי אריאל: באים אנשים ואומרים: אנחנו רוצים לתרום למדינה.

אורי אריאל: הם לא משלמים אלפי שקלים בתל-אביב באיזה מקום לגור, כי זה טוב להם, כי זה מה שהם חלמו כל החיים.

יעקב מרגי: או באיזה גבעה בדימונה.

אורי אריאל: הם באים לדימונה לא כי שמה הם מצאו את כל החלומות שלהם.

אורי אריאל: הם מצאו שם את האתגר, את החשיבות, את השליחות.

אורי אריאל: אז קודם כול, אני חושב שאני יכול להגיד בשם כולנו:

אורי אריאל: אולי כדאי לתת לזה ביטוי בסיכום, את ההערכה, ואת כל המילים הנכונות.

אורי אריאל: לא אנסה עכשיו, זה לא מנוסח אצלי.

אורי אריאל: שניים, הדרך שהזכיר היושב-ראש וגם אחרים היא לעשות הוראות מעבר.

אורי אריאל: אני פונה למשרד המשפטים וכל מי שנוגע בדבר: שחררתם קצת, צריך להגיד את הכול, לא יודע מה יודעים פה כולם.

אורי אריאל: תנו לעבוד לפי ההוראות הקודמות עד סוף 16'.

אורי אריאל: תנו לנו לשחרר, הרי הכסף קיים, כפי שאמר - - -

יעקב מרגי: אל תגיד תנו, כי בדיון הקודם היו תנו לחיות לחיות.

אורי אריאל: אתה יודע מה?

אורי אריאל: בדיון הקודם היה תנו לחיות לחיות – תנו לגרעינים לחיות.

אורי אריאל: בסדר?

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: כי זה מגיע למציאות קשה.

אורי אריאל: אני לא מתחרה פה עם אף אחד בתיאורים פלסטיים של המציאות הקשה הזאת – זה מגיע, אני אומר לכם, למציאות קשה.

אורי אריאל: וזה חובה שלנו לסייע להם.

אורי אריאל: הם הרי מביאים הרבה כסף שלהם, כמעט כל קול קורא אנחנו אומרים להם: מצ'ינג, תביאו.

אורי אריאל: מאיפה הם בדיוק יביאו?

אורי אריאל: יש מדינה.

אורי אריאל: עכשיו, המדינה סוף סוף לפני כמה שנים, כמי שמלווה את זה כבר עשור ויותר, הבינה.

אורי אריאל: כן, עכשיו הממשלה קיבלה החלטות, אתם מכירים אותה כולכם.

אורי אריאל: ואני רוצה לצטט, שמעתי מפי היועץ המשפטי לממשלה, עורך-דין מנדלבליט, שכמה פעמים שמעתי אותו אומר לאנשיו ולאחרים: תפקידנו לעזור למדינה להוציא לפועל את החלטותיה.

אורי אריאל: זה לא אומר שהכול מותר, זה לא אומר שהכול אפשר, הרי לא ביקשנו את זה גם.

אורי אריאל: אנחנו מבינים את הצורך במינהל תקין, אנחנו תומכים, שקיפות – כל מה שרוצים.

אורי אריאל: אבל תנו לממשלה שקיבלה החלטה נכונה – צריכה להגדיל את הסכום, זה נכון; צריכה להקים מינהלת, זה חשוב; עוד הרבה דברים יש לעשות.

אורי אריאל: אבל תאפשרו, תמצאו את הכלים.

אורי אריאל: אני מבקש מכם, תמצאו את הכלים שמאפשרים לנו את זה.

אורי אריאל: אחרת הכסף ישכב ונחזיר אותו לאוצר – בסדר גמור.

אורי אריאל: לא, עוד שנייה, תן לי עוד שנייה אחת.

אורי אריאל: פניתי גם לשר האוצר, גם לשרים אחרים, לשנות את נהלי התמיכה, כך שיהיה אפשר לקבל מיותר ממשרד אחד.

אורי אריאל: זה לא כתוב בתורה, שזה חייב להיות משרד אחד.

אורי אריאל: אני כן מקבל שצריך להיות שולחן של כל מי שנותן.

אורי אריאל: שמה מציגים את התוכניות, מתאמים, קובעים נהלי דיווח, נהלי שקיפות, מה שאתם רוצים.

אורי אריאל: ובשולחן הזה תשבו גם משרד המשפטים.

אורי אריאל: מצוין.

אורי אריאל: אני מאלה שמעריך את העבודה, גם כשלפעמים יש מחלוקת או תלונה או משהו.

אורי אריאל: ויש דרך לפתור את זה.

אורי אריאל: אני בטוח.

אורי אריאל: הייתי באירועים כאלה, פתרנו בעיות יותר סבוכות.

אורי אריאל: ואני מבקש שנצא מפה בידיעה שאנחנו פותרים את זה בתוך שבוע.

אורי אריאל: מצדי, יישבו יומם ולילה, כפי שנאמר פה, אין לנו מגבלת זמן, אנחנו רוצים לפתור את זה, כדי לתת לאנשים היקרים והטובים האלה לעבוד, בעיקר בשביל האוכלוסיות – עוד פעם, אני מזכיר את האוכלוסיות – הן המטרה, הן הנושא, הן העיקר.

אורי אריאל: והאנשים שיושבים פה עושים את העבודה, ותפקידנו לסייע להם, בגדר אם אין קמח אין תורה.

אורי אריאל: אני, עוד פעם, מודה על הדיון, ומקווה שזה יעזור לנו.

מיכל בירן: נשמע גם נציגי קהילות קצת?

מיכל בירן: הם הגיעו מרחוק.

אורי אריאל: אבקש את סליחתכם.

יעקב מרגי: סליחה, אם היית רק נותנת קרדיט ליושב-ראש, לא היית צריכה לשאול את השאלה הזאת.

יעקב מרגי: יובי תשומה.

<יובי תשומה-כץ: שלום, אז אני יובי, אני מגיעה מפריפריה חברתית קראת לזה, מגדרה.

<יובי תשומה-כץ: אני מהיזמים של עמותת "חברים בטבע", ואנחנו מפעילים שמונה גרעינים ברחבי הארץ, ויש עוד שמונה נוספים של יוצאי אתיופיה, סך הכול יש קבוצה גדולה של חבר'ה בארץ שעושים את זה.

<יובי תשומה-כץ: אני לא מבינה גדולה לא במשפטים, וגם לא בהרבה מהדברים שדיברתם, כולכם נותנים לנו את הקרדיט הראוי לנו שאנחנו עושים את העבודה.

<יובי תשומה-כץ: תראו את זה.

<יובי תשומה-כץ: כי שורה תחתונה, אני הילד, והילד לא אכפת לו שאמא ואבא רבים.

<יובי תשומה-כץ: ובשורה התחתונה, שבוע זה הרבה בלי אוכל.

<יובי תשומה-כץ: אז לתת לזה 72 שעות זה טוב, אבל - - -

יעקב מרגי: כמה זמן את סובלת?

<יובי תשומה-כץ: אני רוצה לאכול מחר בבוקר ארוחת - - -

יעקב מרגי: אבל כמה זמן את סובלת כבר?

<יובי תשומה-כץ: שנה-שנתיים.

<יובי תשומה-כץ: בשנתיים האחרונות זה בלתי אפשרי.

<יובי תשומה-כץ: עכשיו, המצב הוא לא כזה שפתאום עכשיו, אנשים שהתרגלו לחיות שנים עם פרוסת רגל אחת, והגענו, ופרוסת הלחם הזאת הפכה להיות כיכר לחם, הם ימותו יותר מהר ממה שהם היו מתים לפני כן.

יעקב מרגי: תודה.

<יובי תשומה-כץ: ולכן המצב הזה הוא קריטי.

<יובי תשומה-כץ: כל הזמן אנחנו מפטרים אנשים, אבל השורה התחתונה זה שאנשים באמת – זה אחרת לדבר על זה פה כשאנחנו שבעים, תבואו לשטח ותראו איך זה עובד.

יעקב מרגי: אתן בקצרה לארגונים, אבל לאחר מכן למשרד המשפטים.

יעקב מרגי: דינה דיין, אבל בקצרה, לא לחזור על דברים שנאמרו.

<דינה דיין: האמת, שדיברו כאן באמת על הכול.

<דינה דיין: יותר מעניין אותי לשמוע את התגובה של משרד המשפטים.

<דינה דיין: אנחנו לא באים במתקפה, אנחנו מבקשים הסדרה.

<דינה דיין: אנחנו הגרעינים שלא מקבלים כפל תמיכות.

<דינה דיין: פיטרתי 30 עובדים בתחילת יוני.

<דינה דיין: הדבר הזה של לעמוד מול העובדים, ומתוך ידיעה שמי שמקבל שם בסוף זה נוער בסיכון באלעד, שכרגע סגרנו שם את הפרויקט תיאטרון.

<דינה דיין: אנחנו היחידים שם בשטח, היחידים שעובדים עם יחידת הנוער, מביאים פרויקטים שאין כדוגמתם.

<דינה דיין: אנחנו חלק מהקהילה, אנחנו לא באים אפילו מבחוץ, אנחנו חיים בתוך הקהילה.

<דינה דיין: אני בת מצפה-רמון.

<דינה דיין: אתם צריכים למצוא פתרונות.

<דינה דיין: אנחנו פונים ואתם לא מגיבים.

<דינה דיין: תגיבו אלינו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אליעד מלמד.

<אליעד מלמד: שלום.

<אליעד מלמד: אני גם חושב שאי-אפשר לדבר רק על משרד המשפטים.

יעקב מרגי: אתה גם חושב שאני יודע מה אתה עושה?

יעקב מרגי: תגיד מה אתה עושה.

<אליעד מלמד: אני אליעד, אני מרכז רשת של 24 גרעינים.

<אליעד מלמד: יש אצלנו ברשת חילונים, דתיים, מעורבים, בדואים, מכל הקשת.

<אליעד מלמד: פועלים מהגליל עד הנגב.

<אליעד מלמד: עושים פרויקטים חברתיים.

בצלאל סמוטריץ': ממש חוסר שוויון מדהים.

<אליעד מלמד: אני גם בחודשים האחרונים צריך כל תשלום משכורות להחליט איזה עובדים החודש לא מקבלים משכורות.

<אליעד מלמד: אגיד רגע על חוסר השוויון, כי אי-אפשר פה לתלות הכול על משרד המשפטים.

<אליעד מלמד: יש היום תקנות קבועות במשרד החינוך, שמקבלים מהם קבוצות המחנכים, בוגרי תנועות הנוער, הגרעינים התורניים, ויש תמיכות של משרד החקלאות ונגב-גליל.

<אליעד מלמד: כיום מי שמקבל מחינוך מקבל גם מהחקלאות, ובא משרד המשפטים ואומר: יש פה כפל, הם מקבלים גם מפה, גם מפה, לדידם על אותם פעילות.

<קריאה: אז אל תיתנו לכולם.

<אליעד מלמד: מה שקורה, שעכשיו ההנחיה – הם נתנו לוחות זמנים, זה לא מהיום, כבר שנתיים משרד המשפטים במשא ומתן עם זה.

<אליעד מלמד: עכשיו נתנו עד ה-15 בספטמבר למצוא פתרון.

<אליעד מלמד: אבל מה יקרה ב-15 בספטמבר?

<אליעד מלמד: כנראה שלא יהיה פתרון, כי הפוליטיקאים והפקידים כנראה לא ימצאו פתרון, ואז ההנחיה כרגע של סגנית היועץ המשפטי לממשלה היא להקפיא את הפעילות.

<אליעד מלמד: מה זה אומר?

<אליעד מלמד: שהפעילות שמי שמקבל ממשרד החינוך כנראה תימשך, מי שלדידם של משרד המשפטים קיבל כפל ימשיך לקבל תקצוב, ואותם גרעינים שלא מקבלים ממשרד החינוך – רק להם ייסגר.

<אליעד מלמד: אז לפי משרד המשפטים, מי שקיבל כפל ימשיך לקבל, ומי שלא קיבל כפל ימות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הסוגיה ברורה.

<אליעד מלמד: אני מבקש מהיושב-ראש: בבקשה, תגדיר אתה לוחות זמנים, שיבואו פה משרד המשפטים והחקלאות וחינוך ונגב-גליל, ששכחנו לדבר עליהם, כי הם בכלל מינואר 15' לא העבירו את הכספים בפועל, יבואו כולם ויציעו לכבוד היושב-ראש, תוך שלושה שבועות, חודש ימים, פתרון מוסכם על כולם.

<אליעד מלמד: אי-אפשר להאשים אחד את השני.

<אליעד מלמד: שכולם יתכנסו בחדר עד שייצא עשן לבן, ותהיה הסכמה של כולם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אלון זיו?

<אלון זיו: אני מוותר על זכות הדיבור.

יעקב מרגי: איך קורה דבר כזה?

יעקב מרגי: בכנסת?

<אלון זיו: כי אני רוצה לשמוע את משרד המשפטים.

יעקב מרגי: אז בבקשה, משרד המשפטים.

יעקב מרגי: בואו תקשיבו.

<חנן ארליך: כמה זמן יש לי?

יעקב מרגי: אל תדאג.

יעקב מרגי: כמה זמן לדבר או לתת פתרון?

<חנן ארליך: גם וגם.

יעקב מרגי: התחילו לגלות אופטימיות.

יעקב מרגי: עכשיו רגע, בוא תקשיב.

יעקב מרגי: אני רוצה שתתייחס גם לסוגיה ששמענו בסוף מאליעד, למה כולם – איפה שיש בעיה, בוא נטפל בה.

יעקב מרגי: אני מבין שנתתם תאריכים, אני שומע והכול, וטוב האיפוק שגיליתם בהתייחס לדברים שנאמרו, אבל אין ספק שהדברים האלה חייבים לבוא לידי פתרון.

יעקב מרגי: אני מצטרף לחשש של אליעד, שגם במפגש הבא כנראה לא יגיע הפתרון.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תן הקדמה דקה על הבעיה, ושלוש דקות על הפתרון.

<חנן ארליך: טוב, חנן ארליך, מחלקת ייעוץ וחקיקה, משרד המשפטים.

<חנן ארליך: בראשית הדברים אני רוצה להבהיר, אם יש ספק, שאנחנו לא מפקפקים או ממעטים בחשיבות הפעילות שנעשית.

<חנן ארליך: אמר השר קודם שלדידו רוב רובם של היושבים סביב השולחן מעריכים את הפעילות ותומכים בה, ואני חושב שמשרדי הממשלה כמי שתומכים כספית, וגם אנחנו משרד המשפטים, שאומנם לא תומך כספית, אבל מלווה את הפעילות הזאת הרבה שנים במסגרת הייעוץ המשפטי, כלולים באותו רוב גדול.

<חנן ארליך: אנחנו מנסים, משתדלים, שהדברים ייעשו באופן החוקי, הנכון, לפי מינהל תקין, תוך שמירה על הכללים - - -

יעקב מרגי: מתי ניתנה ההנחיה שלכם לעצור?

<חנן ארליך: שנייה, אתייחס לכול, אשתדל לעשות את זה מסודר.

<חנן ארליך: אני רוצה להפריד בין שני נושאים.

<חנן ארליך: הנושא הראשון זה עניין איחוד תקנות התמיכה השונות, איחוד הקריטריונים והכללים ומבחני התמיכה השונים לאכסניה אחת, אם במובן המשפטי של מערכת כללים אחת ואחידה, שלפיה יחולקו התמיכות לכלל הגרעינים מכלל הסוגים.

<חנן ארליך: ומבחינת האכסניה המינהלית, הביצועית, קרי משרד ממשלתי אחד, שבו העניין יחנה, כאשר בכל מקרה יהיו שותפים, לפי הצעתנו, כלל המשרדים.

יעקב מרגי: אבל, חנן, יש לי שאלה.

יעקב מרגי: אתן לך, תאמין לי אתן לך, תאמר כל מה שעל ליבך, רק יש לי שאלה.

יעקב מרגי: איך משרד המשפטים אישר את החיה הזו, שכל משרד עושה שבת לעצמו, ועושה מבחן תמיכה לגרעינים?

יעקב מרגי: ודאי שיהיה כפל בסוף.

בצלאל סמוטריץ': אבל אין כפל.

יעקב מרגי: תן לי רגע.

יעקב מרגי: אין כפל, בסדר?

יעקב מרגי: אני שואל.

יעקב מרגי: הרי בסוף היועץ המשפטי של אותו משרד, בוא ניקח נגב-גליל, החליט לעשות את זה מאיזה שנה איקס, נתן לו אישור לכך, הרי שר לא עושה בלי – ואתה יודע, אני מכיר גם את הדינמיקה, בדידי הווא עובדא.

יעקב מרגי: היועץ המשפטי של המשרד הממשלתי כחגב בעיני הרפרנט שלו, שהתחיל לפני חודשיים במשרד המשפטים.

יעקב מרגי: כחגב.

יעקב מרגי: הוא לא זז ימינה שמאלה, אפילו הצל שלו הוא רואה אותו כל הרגע, מול הרפרנט שלו במשרד המשפטים.

יעקב מרגי: איך זה קרה?

יעקב מרגי: אם תוכל גם להתייחס לזה.

<חנן ארליך: לא אתייחס לדימויים, אני לא מסכים איתם.

יעקב מרגי: לא חגבים, בסדר.

יעקב מרגי: אני בא מצער בעלי-חיים, מושבניק, אתה מבין, אני רואה רק עכבישים, לטאות, חרגולים, מה שאתה רוצה.

<חנן ארליך: מפת הגרעינים, מאז שהתחילה התמיכה בהם לפני אני חושב כ-20 שנה, השתנתה מאוד עד היום.

<חנן ארליך: בעיקר בכמות, באופי הפעילות, במגוון.

<חנן ארליך: וזה נכון שנוספו משרדים במהלך השנים, והבעיה הלכה והתעצמה.

<חנן ארליך: התרענו עליה כבר, כמו שאמר פה החבר אליעד, לפני כבר זמן לא מבוטל, והתחלנו במהלכים לאיחוד התמיכות.

<חנן ארליך: דברים נתקלו בחוסר הסכמה או בתהייה או באי שיתוף פעולה מלא, אבל המגמה היא כזו.

<חנן ארליך: יש שינוי מאוד גדול.

<חנן ארליך: יש הבדל אם זה גרעינים ספורים, שאפשר היה לעשות הבחנה מאוד ברורה בין כאלה לאחרים, לבין מצב של כ-200 קבוצות, או כבר 230, אני לא בטוח שאני זוכר נכון – מעל 200 קבוצות מסוגים שונים.

<חנן ארליך: מידת החפיפה ביניהם - - -

יעקב מרגי: חנן, כדאי להזדרז, כי אני חושב שגם החרדים גילו את הסוגיה של הגרעינים, וזה סטרט-אפ - - -

<חנן ארליך: כבר מזה זמן, כבר כמה שנים - - -

יעקב מרגי: זה לא יהיה 200, זה יהיה 550.

בצלאל סמוטריץ': מרגי, אבל הם תוקעים גרעינים חרדים, שאנחנו רוצים להכניס כבר תקופה ארוכה.

יעקב מרגי: יש כאן איזה סטרט-אפ שלא גיליתי אותו.

<חנן ארליך: התחלתי להגיד שאני רוצה להבחין בין הסוגיה של איחוד תקנות והתמיכות, שזה נושא אחד, שעד כה לא נעצרה התמיכה בגללו.

<חנן ארליך: לא הנחינו עד עכשיו - - -

בצלאל סמוטריץ': הודעתם שמינואר 17' זה נפסק.

יעקב מרגי: תן לו.

יעקב מרגי: אתה אומר שמשרד המשפטים - - -

<חנן ארליך: עד כה, עד סוף 16' לא דרשנו ולא הנחינו לעצור תמיכות בגלל הנושא הזה.

<חנן ארליך: ולכן אני רוצה להבהיר, שכל העיכובים שהיו בתמיכות ב-15' במשרד זה או אחר, ככלל לא נבעו מהתהליך הזה שאני מדבר עליו.

יעקב מרגי: אתה אולי יודע ממה נבעו?

<חנן ארליך: יש פה חברים ממשרד הנגב והגליל, יש פה חברים ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: נשמע אותם.

יעקב מרגי: לא, זה חשוב מה שאתה אומר.

איציק שמולי: רק זה הפוך לחלוטין ממה שאמר השר.

מיכל בירן: לגמרי.

יעקב מרגי: רגע, תנו לי לעזור לכם, חברי הכנסת.

יעקב מרגי: חנן, אני אומר לך, זה חשוב מה שאמרת.

יעקב מרגי: זה לא מה שבתחילת הדיון הובן, לפחות ברקע של קביעת הדיון במליאה וכאן.

יעקב מרגי: זה חשוב שנשמע את משרדי הממשלה.

<חנן ארליך: לכן אני רוצה להבחין בין הנושא של איחוד תקנות, שהוא נושא אחד שאנחנו רואים בו חשיבות גדולה, בהיבט של תמיכה שוויונית בכלל הגרעינים לפי מדדים אובייקטיביים שקשורים להיקפי הפעילות, מספר החברים, ועוד כמובן שילוב של גורמים נוספים ורבים שצריכים להיות.

בצלאל סמוטריץ': מי קובע מה קבוצת השוויון?

בצלאל סמוטריץ': אתה אומר שכל הגרעינים זה אותו דבר, חנן.

בצלאל סמוטריץ': מי קובע את זה?

בצלאל סמוטריץ': מי קובע האם גרעין תורני וגרעין משימתי זה אותו דבר או לא אותו דבר?

מיכל בירן: רגע, אבל למה אנחנו סוטים מהדיון?

בצלאל סמוטריץ': זה ממש לא לסטות מהדיון.

יעקב מרגי: בצלאל, אתן לך.

יעקב מרגי: שאלה במקום, אבל זה ברקע.

<חנן ארליך: בעיית כפל התמיכות בעיקרה, שעליה הצבענו, היא בעיה שהמשמעות שלה היא תמיכה לא שוויונית, תמיכה לפי מערכות כללים אחרות - - -

בצלאל סמוטריץ': לגרעינים אחרים.

<חנן ארליך: זו הבעיה הבסיסית.

<חנן ארליך: לגבי לוחות הזמנים אגיד מילה.

<חנן ארליך: אכן בחוות הדעת שיצאה מאתנו נאמר שאנחנו סבורים שהחל מתחילת 17' צריכה להיות התמיכה במתכונת שדיברתי עליה, זאת אומרת אחידה, לפי כללים אחידים ובמשרד אחד.

<חנן ארליך: והתווינו אבני דרך לתהליך הזה.

<חנן ארליך: אני רוצה להדגיש שהתבקשנו על-ידי מספר משרדים – תגידו אצל מי.

<חנן ארליך: והתעקשנו כמעט הייתי אומר לא להגיד אצל מי, כי אנחנו לא רואים בזה חלק מהמנדט שלנו, זה לא עניין משפטי.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אתם גם לא יכולים להגיד.

יעקב מרגי: ואסביר לך.

יעקב מרגי: נגב-גליל מייעודו פועל בתחומים של פריפריה גיאוגרפית וחברתית.

בצלאל סמוטריץ': הם החריגו אותו.

יעקב מרגי: משרד החינוך פועל בסוגיות החינוכיות.

יעקב מרגי: האמירה שלכם כמשרד המשפטים יכולה להיות: סליחה, מה אתה, משרד החינוך, מתעסק לי עכשיו בחור באוזון, הקמת לי גרעין על התחממות כדור הארץ.

יעקב מרגי: זה תחום של הגנת הסביבה, אתה יכול לומר.

יעקב מרגי: אבל אם אני כשר רוצה במדיניות שלי להקצות מתקציב התמיכה שלי, מתקציב שיש לי, להקים גרעינים משימתיים, שיהיו ייעודיים לתחומו של המשרד, לא חושב שיש לך פה say.

בצלאל סמוטריץ': הוא אמר לך שאתה לא יכול.

בצלאל סמוטריץ': יש לו וחצי.

בצלאל סמוטריץ': הוא אמר בחוות דעת שאתה לא יכול.

בצלאל סמוטריץ': הוא קבע שכל הגרעינים זה אותו דבר, הם כולם צריכים להיות באותו משרד.

יעקב מרגי: בצלאל, תן לי לסיים להבהיר.

יעקב מרגי: לכן אני לא חושב שגם יכולה להיות לך אמירה בקטע הזה, כי אין הנחיה שמשרד ממשלתי אחד יעסוק לדוגמה בעיזבונות.

יעקב מרגי: יש עיזבונות במשרד המשפטים, יש עיזבונות במשרד הדתות.

בצלאל סמוטריץ': דווקא שם יש ועדה אחת.

יעקב מרגי: יש ועדה אחת, בסדר, אבל יש – אני לא רוצה להשוות, כדי שתיתקע לי בעיזבונות.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר: סליחה, זה לא תחום עיסוק של משרדך.

יעקב מרגי: כל עוד לא אמרת למשרדים הייעודיים שמטפלים - - -

בצלאל סמוטריץ': סליחה, אדוני היושב-ראש, גם זה הוא לא יכול, כי החלטת הממשלה כן קבעה למשרדים הרלוונטיים מה הם צריכים לעשות.

בצלאל סמוטריץ': מי שקובע את תחומי האחריות של המשרדים זה הממשלה, זה לא היועץ המשפטי.

יעקב מרגי: יפה, זה מה שאני אומר.

בצלאל סמוטריץ': והכול כאן מגובה בהחלטות ממשלה סופר מסודרות.

יעקב מרגי: אתה לא סותר את מה שאמרתי.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לשר: סליחה, אתה פועל בתחום שהוא לא בהגדרת הסמכות של משרדך, כפי שהממשלה קבעה, לא שינית.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חנן ארליך: אני לא רוצה להיכנס לכל הניתוח המשפטי.

יעקב מרגי: אין פה ניתוח משפטי.

<חנן ארליך: לא, סעיף 3א לחוק יסודות התקציב אומר שתמיכה בסוג של מוסדות ציבור תהיה לפי מבחני תמיכה שוויוניים.

בצלאל סמוטריץ': והוא אומר שאפשר כפל תמיכה, נכון?

בצלאל סמוטריץ': והוא אומר שאפשר לקבל, בסעיף קטן (ח), תמיכה משני משרדים במקביל, ובתנאי שסך התמיכה הכולל לא יעלה על 90%.

בצלאל סמוטריץ': הוא אומר את זה.

<חנן ארליך: אמשיך, ברשותך.

<חנן ארליך: זאת אומרת, שתמיכה בסוג של מוסדות ציבור, אם מגדירים את הקהילות המשימתיות והגרעינים לסוגיהם השונים כסוג של מוסדות ציבור, התמיכה בהם צריכה להיות פי מבחני תמיכה שוויוניים.

יעקב מרגי: חנן, תעזור לי להבין.

יעקב מרגי: חברים, איך אפשר לעשות מבחן תמיכה שוויוני, כשאחד מתעסק בטבע, השני מתעסק בחינוך, השלישי מתעסק ב - - -

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, לא תוכל להבין את זה אף פעם.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מספיק אינטליגנט.

יעקב מרגי: בצלאל, אל תהיה ציני.

בצלאל סמוטריץ': איך אני יכול לא להיות ציני?

בצלאל סמוטריץ': תגיד לי.

בצלאל סמוטריץ': אנשים פה קורסים, איך אני יכול לא להיות ציני?

יעקב מרגי: סליחה, תן לי, אני סומך על חנן שהוא יידע לענות לי בלי ציניות.

<שלי אלקיים: מלכתחילה המצב הוא לא - - -

יעקב מרגי: שלי, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חנן ארליך: אנחנו חושבים שהמכנה המשותף של הגרעינים לסוגיהם השונים הוא מאוד רחב, ואפשר להגדיר אותם כסוג אחד של מוסדות ציבור.

<חנן ארליך: זאת אומרת, מבחינת המושג של מה שנקרא קבוצת שוויון, כלומר אם זו קבוצה אחת או שיש פה קבוצות שונות לגמרי, למשל תיאטראות וקרנות קולנוע זה קבוצות שונות, גרעינים משימתיים, קהילתיים וכו' בסופו של דבר זה סוג אחד של מוסדות ציבור בראייה שלנו.

<חנן ארליך: אבל אני מציע שאתקדם ולא אכנס פה לניתוח.

<חנן ארליך: אני מבין שיש אולי מחלוקת עם חלק מהנוכחים בעניין הזה, אבל אתקדם.

<חנן ארליך: אומר מספר משפטים לגבי העיכובים השונים בתמיכה, או על כך שקבוצות שונות לא מקבלות תמיכה.

<אליעד מלמד: רגע לפני זה, סליחה על ההתפרצות.

יעקב מרגי: לא, אני לא סולח לך, אליעד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אליעד מלמד: למה שלא כולם יקבלו שווה בשווה?

<אליעד מלמד: גם גרעין תורני וגם חילוני וגם נוער עובד וגם מחנות עולים וגם "חברים בטבע" – כולם יקבלו שווה.

יעקב מרגי: אליעד, התפרצת, אף אחד לא אמר - - -

<אליעד מלמד: הם צודקים שבאיחוד תקנות.

<אליעד מלמד: למה כולם שלא יקבלו שווה?

<אליעד מלמד: למה אלו צריכים לקבל יותר ופחות?

<אליעד מלמד: למה אתם מתנגדים לאיחוד תקנות?

<אליעד מלמד: שכולם יקבלו.

יעקב מרגי: תן לי רגע.

<אליעד מלמד: אורי אריאל אמר:

<אליעד מלמד: אני בעד כולם, אני רוצה לעזור לכולם, שכולם יקבלו שווה.

יעקב מרגי: אליעד, תודה.

<אליעד מלמד: - - - אחת, 200 גרעינים, שכולם יקבלו.

יעקב מרגי: אני קורא אותך לסדר לפני הוצאה מהדיון.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שאתה צודק ויכול להיות שלא.

בצלאל סמוטריץ': שהם יקבעו, השרים בממשלה.

בצלאל סמוטריץ': זה שאלה של מדיניות.

יעקב מרגי: בצלאל, אתה לא עונה לו.

יעקב מרגי: בצלאל, אני ארבע דקות לפני סיום דיון.

יעקב מרגי: אתה רוצה פתרונות?

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: אתה לא מתפרץ יותר, כי אוציא אותך.

יעקב מרגי: למרות שאתה צודק בעיני, אבל זה לא אבסולוטי.

יעקב מרגי: ואסביר לך, דברים שהאזרח מן השורה לא יודע.

יעקב מרגי: יכול להיות שאני כשר, שאלה שצריך לשאול כשר, מחליט עכשיו בסדרי העדיפויות שלי להקצות סכום גבוה יותר או גדול יותר לסוגיה שנקראת גרעין משימתי.

<אליעד מלמד: רק לחבר'ה שלי.

בצלאל סמוטריץ': אוי, איזה שטויות אתה מדבר, תסלח לי.

יעקב מרגי: אליעד, תאמין לי, אם לא אהיה ברור, זרוק לי עקיצה, בסדר?

יעקב מרגי: שמתי את זה בסדרי העדיפויות.

יעקב מרגי: האם אני באג'נדה שלי כרגע, הגנת הסביבה, מי שיפעל בהגנת הסביבה - -

בצלאל סמוטריץ': יקבל תעדוף.

יעקב מרגי: - - יקבל הכי הרבה.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי, וזה עומדת הזכות למשרד המשפטים, בתנאי הסף, הבסיס, בהיותי זכאי לקבל תמיכה ממדינת ישראל, אני צריך – א', ב', ג', ד', ה', ו', וזה יהיה שוויוני.

יעקב מרגי: זה אף אחד לא יחלוק עליו.

יעקב מרגי: בסדרי העדיפויות, במהות, אפיונו של אותו גרעין משימתי – המדינה אפשרה את זה.

יעקב מרגי: בא חנן – משרד המשפטים, זה לא חנן, זה לא הוא באופן אישי – אומר: רגע, סליחה, נגמר הקרקס.

יעקב מרגי: אני רוצה אחידות, שוויון לכולם.

בצלאל סמוטריץ': זה אומר שאתה לא יכול לתעדף עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': נניח אתה רוצה סביבתי – תיתן סביבתי.

בצלאל סמוטריץ': והוא רוצה תורני, וההוא רוצה משפחות, וההוא רוצה רווקים.

יעקב מרגי: פה אני מבין את הרגישות שלך.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אין לי עמדה בעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מוכן בשום פנים ואופן שהם יכתיבו את זה למשרדים, ויקבעו שעד השרים לא יעמדו דום וישירו התקווה - - -

יעקב מרגי: בצלאל, אני לא יכול להתחרות בך.

יעקב מרגי: כאן הרגישות שלך, בקטע הזה של חציית הקו של משרד המשפטים.

יעקב מרגי: ואני חושב שיש כאן, למרות שבתפיסת העולם שלי אני מבין את הרציונל, אבל זה לא התפקיד של משרד המשפטים.

יעקב מרגי: התפקיד של משרד המשפטים, ככה נתפס בעיני, לוודא ולהדריך את משרדי הממשלה לעשות את זה בצורה הכי חוקית, הכי שוויונית – שוב, בתנאי סף.

יעקב מרגי: שיבואו בקווי היסוד של הממשלה, ידאגו איך קובעים סדרי עדיפויות – זה כן.

<חנן ארליך: בראייה שלי זה מה שאנחנו מנסים לעשות.

<חנן ארליך: דיברתם על פתרון, אז אקפוץ אולי לשורה הזאת, ואחרי זה אם יהיה לי דקה-שתיים אסביר למה לדעתי היו עיכובים.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אנחנו בסיום, אז תציע את הפתרון.

<חנן ארליך: הפתרון שהצענו הוא שתינתן תמיכה בכל היקף תקציבי שהממשלה תרצה, לפי עקרונות שהממשלה יכולה להחליט עליהם, ובשיתוף פעולה של כלל המשרדים, כאשר כל משרד ייתן את הדגשים, את ההכוונות, את המדיניות שלו.

<חנן ארליך: הכול יבוא לידי ביטוי במבחן תמיכה אחד.

<חנן ארליך: למה אני קורא לזה פתרון?

<חנן ארליך: כי תינתן תמיכה לגרעינים.

<חנן ארליך: בסופו של דבר יגיעו כספים לכל הגרעינים, אבל רק זה יהיה באופן שוויוני.

יעקב מרגי: חנן, הבנתי אותך.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה הייעודיים לא יודעים לעשות את זה.

יעקב מרגי: אתם כמשרד המשפטים, יש לכם את אותו מבחן תמיכה שאתה מדבר עליו?

<חנן ארליך: נסייע לפי הנדרש בכל מבחני התמיכה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה מבין?

יעקב מרגי: זה לא יהיה בחיים.

<חנן ארליך: אני רוצה להגיד שכבר נקבעה סדרת פגישות בנושא הזה של מבחני התמיכה.

<חנן ארליך: אנחנו בימים האלה כבר מתחילים להכין את הטיוטה של מבחן התמיכה, שאני מקווה שבמהלך - - -

יעקב מרגי: הרצוי בעיניכם.

יעקב מרגי: יפה.

<חנן ארליך: המבחן שלדעתנו ייתן מענה גם לצרכים המשפטיים והשוויוניים, וגם לדרישות של המשרדים השונים.

בצלאל סמוטריץ': בינתיים הגרעינים ימותו.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אותי מה שמטריד, מה שחששתי ממנו באמת קרה.

איציק שמולי: הרי אנחנו בדיון של שעה לא נמצה את מדיניות נכונה ב-2017.

איציק שמולי: תבין מה המצב עכשיו לטווח הקצר.

יעקב מרגי: אבל אומר לך חנן ארליך - - -

איציק שמולי: בא משרד המשפטים ואומר: זה לא אצלי.

איציק שמולי: השר אומר לי: זה כן אצלו.

איציק שמולי: והם ימותו עד 2017.

איציק שמולי: פשוט ימותו.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל זה לא נכון.

בצלאל סמוטריץ': רגע, אני רוצה להגיד לך משהו, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': מחילה, חנן לא מדייק, או לא בסדר הפרשנות שלו למציאות.

בצלאל סמוטריץ': הם כבר שנתיים צועקים את הצעקה, שצריך לאחד את כל התמיכות למקום אחד.

בצלאל סמוטריץ': זה נכון שעד היום הם לא נתנו הנחיה, שגם מה שעובד היום, מה-1 בינואר 17' - - -

יעקב מרגי: אתה יכול להסביר לי?

בצלאל סמוטריץ': אבל מה הם כן עשו?

בצלאל סמוטריץ': אני מסביר לך.

יעקב מרגי: למה שר החקלאות לא מעביר?

בצלאל סמוטריץ': אני מסביר לך.

בצלאל סמוטריץ': כי שר החקלאות כבר תקוע שנה, מאז שאושר תקציב 15' לא מאשרים לו קולות קוראים ומבחני תמיכה חדשים, כי הם אומרים שעד שלא יסדירו – זאת אומרת, הוא לא עצר.

בצלאל סמוטריץ': הם מינואר 17' מפסיקים גם את מה שעובד, אבל נגב-גליל תקוע עם גרעיני עולים – ועוד פעם, אני בודק עכשיו, דיברתי אתך בחוץ, אני עוד בודק עכשיו איפה זה עומד בדיוק ברגע זה – אבל הם תקועים עם גרעיני עולים שמ-2016-2015 לא קיבלו שקל אחד.

בצלאל סמוטריץ': משהו שעבד ב-13'-14', אבל עכשיו זה לא טוב.

בצלאל סמוטריץ': מה שעבד מצוין ב-13'-14', עכשיו זה, כמו שאמרת, דליפה של כור אטומי, חייבים לעצור.

בצלאל סמוטריץ': הם כבר תוקעים את הכול במשך שנתיים.

מיכל בירן: אי-אפשר לצאת מכאן בלי שתגיד לנו מה - - -

יעקב מרגי: חנן, אתה יכול להתייחס לזה?

<חנן ארליך: אשתדל להתייחס על העיכובים.

יעקב מרגי: אני מקווה שלא אמרת לי תשובה דיפלומטית בזה שאמרת לי - - -

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, עזבו, אני אומר, חנן: חלק זה אתם וחלק זה המשרדים.

בצלאל סמוטריץ': הפינג פונג שלכם עם המשרדים לוקח שנה וחצי – מספיק.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה.

יעקב מרגי: הלו, תעצור.

יעקב מרגי: אין לך בלמים, אתה.

יעקב מרגי: בוא הנה.

יעקב מרגי: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שנה וחצי אני בולם.

בצלאל סמוטריץ': אין לי בלמים?

יעקב מרגי: חנן, הבנת?

יעקב מרגי: יכול להיות שבפועל לא אמרת: נא לעצור את מבחני התמיכה.

יעקב מרגי: אבל אם לא אישרת לו את מבחני התמיכה הנדרשים, זאת אומרת שעצרת לו.

<חנן ארליך: כאשר משרד ממשלתי, וזה נכון לכל תחומי התמיכה, רוצה לשנות מבחני תמיכה קיימים, או להתחיל תמיכה מחדש, או לשנות מבחני תמיכה קיימים, לפי החוק הוא צריך להתייעץ אתנו.

יעקב מרגי: מבחן התמיכה הישן – היית מאשר לו אותו?

<חנן ארליך: רק רגע.

בצלאל סמוטריץ': לא נכון.

בצלאל סמוטריץ': נגב-גליל ביקשו לאשר את הקודם של גרעיני עולים, ולא אישרתם.

יעקב מרגי: נגב-גליל כאן?

בצלאל סמוטריץ': מה שעבד ב-13'-14' מצוין, לא אישרתם להמשיך ב-14'-15'.

יעקב מרגי: תודה.

<חנן ארליך: היה מבחן של נגב-גליל בשנים קודמות.

<חנן ארליך: כאשר רצו לשנות את המבחן הזה, תקנו אותי פה אם אני טועה - - -

בצלאל סמוטריץ': רצו לשנות פיפס אחד, הם עצרו את הכול בפיפסים אחרים.

<חנן ארליך: לא, לא עצרנו.

בצלאל סמוטריץ': לא עצרתם.

בצלאל סמוטריץ': שנה וחצי זה תקוע, חנן.

מיכל בירן: רגע, אבל, בצלאל, אני מנסה להבין גם מה הוא אומר.

<חנן ארליך: מה שאני מנסה להגיד – תודה, גברתי – זה שכאשר מבחן תמך לפני מבחנים מסוימים, והוא בא לשנות את המבחנים, במבחנים האלה לא הייתה העדפה לעולים כמו שמבקשים עכשיו להכניס במבחן, למשל.

בצלאל סמוטריץ': ב-13'-14' - - -

<חנן ארליך: אגב, גם מבחן של אגף מוסדות תורניים במשרד החינוך – גם הוא עכשיו משנה את מבחני התמיכה הקיימים שלו, וגם משרד החקלאות משנה.

<חנן ארליך: כולם משנים את המבחנים, והכול עוד בלי קשר לתהליך האיחוד לתהליך האיחוד שאותו הזכרתי קודם.

<חנן ארליך: אז במקביל כולם משנים את המבחנים, ויש בתוך המשרדים – קודם כול, התהליך הזה אכן לפעמים לוקח זמן.

<חנן ארליך: אנחנו משתדלים להאיץ אותו, אבל לפעמים הוא לוקח זמן.

בצלאל סמוטריץ': כמה עובדים יש אצלך במחלקה?

בצלאל סמוטריץ': כמה עובדים יש אצלך בתחום תמיכות, חוץ ממך?

מיכל בירן: בצלאל, אתה לוקח את זה לכיוון שיהיה לא פרודוקטיבי, ועוד רגע נגמר הזמן.

בצלאל סמוטריץ': אבל למה זה לא פרודוקטיבי?

בצלאל סמוטריץ': שמה צוואר הבקבוק.

בצלאל סמוטריץ': מיכל, זה הכי פרודוקטיבי בעולם.

בצלאל סמוטריץ': לא יכול להיות שבמדינת ישראל לוקח שנה וחצי לאשר מבחן תמיכה, כי יש בן-אדם אחד או שני אנשים שמתעסקים בכל משרדי הממשלה.

<חנן ארליך: אדוני, קשה לי להתייחס להערות ביניים, הגם שלעיתים הן לא מדויקות.

יעקב מרגי: אז אל תתייחס.

יעקב מרגי: דבר אלי ולפרוטוקול.

<חנן ארליך: אני אומר שוב: אצלנו הדברים לא מונחים שנה וחצי.

<חנן ארליך: העיכוב אולי הארוך כרגע זה אצל בדיקת המבחן של המשרד לפיתוח הנגב והגליל.

<חנן ארליך: משרד החקלאות זה בתהליך מתקדם.

<חנן ארליך: העיכובים נבעו בחלקם מהיעדר תקציב, בחלקם מוויכוחים פנימיים במשרדים על אופן תיקון המבחן, כפי שהם היו רוצים אותו, לא קשור אלינו.

<חנן ארליך: ויש גופים שיש להם בעיות ספציפיות, פרטניות, מבחינת אופן ההתאגדות שלהם, בעיות כלליות שקשורות לדיני התמיכות הכלליים, ולכן זה מה שמונע תמיכה.

<דינה דיין: אבל למה מה שהיה מקובל - - -

יעקב מרגי: לא, גברתי.

<חנן ארליך: - - - שהחל משנת 15' - - -

יעקב מרגי: חנן, אני רוצה להיות מעשי.

<דינה דיין: - - - כמו אצל הקווקזים.

יעקב מרגי: סליחה, כנראה לא נצליח.

יעקב מרגי: כפי שחשבתי, שלא נצליח.

<חנן ארליך: אני רוצה לסכם במשפט.

<חנן ארליך: יש פה שני עניינים: הראשון זה תהליך האיחוד, שאנחנו רואים בו חשיבות, אנחנו חושבים שהוא - - -

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: הבנו.

<חנן ארליך: השני זה עיכובים שונים בתמיכות, שבחלקם נובעים מבעיות פרטניות, בחלקם נובעים מבעיות בתוך המשרדים, וחלקם נובעים מתהליך של תיקון ושינוי תמיכה קיימת בין המשרדים לבינינו.

מיכל בירן: איך זה פותר את הבעיה כרגע?

יעקב מרגי: שנייה, אתן לך.

יעקב מרגי: חנן, אני רוצה לדעת דבר אחד.

יעקב מרגי: אתה יכול לתת לי עכשיו מענה מיידי בקטע הזה של משרדי הממשלה, שב-2016-2015 משחררים את התמיכות שלהם כרגע באיזה תנאי שלך במיידי?

יעקב מרגי: יש לך הצעה?

<חנן ארליך: אני לא אחראי לעבודת המשרדים במובן הזה - -

יעקב מרגי: לא אמרתי.

<חנן ארליך: לא, לא, רגע.

<חנן ארליך: - - במובן הזה שיש עבודה מינהלית של משרד, של חשבות ושל בדיקת בקשות תמיכה ושל שחרור כספים, עם מבחנים בתוקף.

יעקב מרגי: עזוב.

יעקב מרגי: בכפוף, בכפוף.

מיכל בירן: במה שקשור אליכם.

<חנן ארליך: אין כרגע, למיטב ידיעתי, אף משרד שאין לו מבחן בתוקף.

<חנן ארליך: זאת אומרת, המבחנים הקיימים הם בתוקף.

יעקב מרגי: אם הוא ילך למבחן בתוקף?

<חנן ארליך: הוא יכול להעביר את הכספים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני רוצה לסכם.

יעקב מרגי: כנראה לא נגיע, ואני אומר לכם: תקשיבו, אני מוכן להתנדב מה שנקרא, בסדר?

יעקב מרגי: אומנם זרקתי על הפגרה הזו עוד הרבה דברים, נוסיף גם את זה.

יעקב מרגי: בואו תקשיבו, משרדי הממשלה הייעודיים זה חינוך – תקנו אותי אם לא – חינוך, נגב-גליל, חקלאות, נכון?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: שלושת המשרדים נמצאים אתנו כאן?

יעקב מרגי: נגב-גליל – משפטים פה.

יעקב מרגי: חקלאות?

יעקב מרגי: לא כאן.

יעקב מרגי: חינוך?

יעקב מרגי: כאן.

יעקב מרגי: תקשיבו, נעשה שולחן עגול אצלי, שלושת המשרדים הייעודיים ומשרד המשפטים.

יעקב מרגי: יצטרף אתנו חבר הכנסת שמולי ובצלאל סמוטריץ.

איציק שמולי: ומיכל.

יעקב מרגי: מיכל, את רוצה להיות שותפה?

מיכל בירן: כן.

יעקב מרגי: ונזמין נציגות אחת מכל סוג של גרעינים משימתיים, לא לשבוע הבא, לשבוע שאחרי כן, יתאמו אתכם ישיבה כאן.

יעקב מרגי: לא נעזוב את זה עד שנצא.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם ביושר, באתי לדיון הזה שהכול זה משרד המשפטים, ואני יוצא מכאן שלא הכול משרד המשפטים.

יעקב מרגי: נכון שמשרד המשפטים לא נידב הרבה עצות ויכולות.

יעקב מרגי: כשהוא רוצה להיות נדיב מעבר לתפקידו המוגדר בחוק יסוד: הממשלה, הוא עושה זאת.

יעקב מרגי: במקרה הזה הוא לא עשה זאת.

יעקב מרגי: אבל לא הכול משרד המשפטים.

יעקב מרגי: זה חידלון גם של המשרדים.

יעקב מרגי: הייתי שר.

יעקב מרגי: כשמשרד המשפטים תקע אותי, ידעתי למצוא איך לצאת, לעקוף, ולא יצאתי עם כל תאוותי בידי.

יעקב מרגי: הנה, תודיעו את זה לפריימריז הבאים, אם יהיה בש"ס אי פעם: כשר לא יצאתי עם מלוא תאוותי בידי, אבל ידעתי לעקוף את זה, וויתרתי על חלק מהשאיפות שלי, כדי לקדם.

יעקב מרגי: מי שחשוב לו הגרעינים המשימתיים, אי-אפשר רק לומר: זה חשוב, עבודת קודש, עבודת קודש, ולשבת מ-2015 בחוסר מעש ולא להעביר להם את התקציבים.

יעקב מרגי: לא הכול משרד המשפטים.

יעקב מרגי: הם חלק מהבעיה, הם לא כל הבעיה.

יעקב מרגי: אז הנה אני אומר לך, אני מתנדב.

יעקב מרגי: וכדאי שלמפגש הזה כולם יבואו עם קצת יצירתיות וקצת גמישות, כדי לנסות לראות איך אנחנו פותרים, קודם כול, 15'-16'.

יעקב מרגי: לגבי 17', הנה אני אומר לכם, חנן, שתבין טוב-טוב.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: הייתי שם, הייתי שר.

יעקב מרגי: שרים אוהבים לנדב סמכויות של מישהו אחר.

יעקב מרגי: וגם כשהם מוכנים סוף-סוף להעביר סמכות מהמשרד שלהם למשרד האחר זה בלי התקציב.

יעקב מרגי: לו יצויר שתקבע, והרציונל של כולנו יהיה שזה יהיה במשרד החינוך, בסדר?

יעקב מרגי: לו יצויר.

יעקב מרגי: אם משרד הנגב-גליל לא ייקח את אותם 30,000,000 ויגיד: אני תורם לך אותם, מר נפתלי בנט, לגרעינים.

יעקב מרגי: ומשרד החקלאות, אורי אריאל, ייקח את ה-30,000,000 ויגיד: אני תורם לך אותם – לא יהיה.

יעקב מרגי: גם אם תנחה עד מחר שזה יהיה משרד אחד, משרד אחד, משרד אחד, משרד אחד – לא יהיה פתרון.

יעקב מרגי: כי מה יקרה?

יעקב מרגי: יהיה קריטריון אחד, מבחן תמיכה אחד, וסכום – שליש מהסכום.

יעקב מרגי: וכל הגרעינים – הייתי שם.

יעקב מרגי: לכן שמעתי את הדברים, שמעתי את המוזיקה – זה לא מסתדר.

יעקב מרגי: צריך להבין, אין מה לעשות, זה האופי השלטוני של מדינת ישראל, ככה הממשלה בנויה.

יעקב מרגי: שר – עומדת לו המדיניות לקבוע את המדיניות שלו, קיבל את הכוח הזה.

יעקב מרגי: צריך לראות, אני חסיד של זה, שתנאי הסף של כל הארגונים – המדינה צריכה לקבוע.

יעקב מרגי: לא כל מי שחלם בבוקר להיות ראש ארגון הולך ומיישם, אני מסכים אתך.

יעקב מרגי: זו תחילתה של אנרכיה.

יעקב מרגי: צריך לקבוע תנאי סף בשוויוניות, מה שדורש המשרד הזה ידרוש המשרד הזה, מה שדורש המשרד הזה ידרוש המשרד הזה – זה כן.

יעקב מרגי: אבל עומדת להם בפחות או יותר להיות צמודים לאופי שלהם, להתחבר בחלק מהדברים אליך וחלק מהדברים – אני לא מאמין, הלוואי שזה היה ככה.

<אליעד מלמד: אם יש פריימריז בש"ס אני מצביע לך.

יעקב מרגי: אל תצביע לי.

איציק שמולי: אם אתה עוזב את מפלגת העבודה אני עוזב את הצוות ה - - -

יעקב מרגי: בוא אגיד לכם משהו, שלא - - -

<אליעד מלמד: לא, תושיב את כולם עד ש - - -

יעקב מרגי: הדיון בשידור, אז אתן לכם עצה שתמיד אמא שלי אמרה לי.

יעקב מרגי: תמיד הדשא של השכן נראה ירוק יותר, אל תעבור מהר מסגרות.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה רבה, הישיבה נעולה.

יעקב מרגי: ייצרו אתכם קשר לקיים את הישיבה.