ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 318, 2016-07-25 09:04

אלי אלאלוף: בוקר טוב לכולם.

אלי אלאלוף: היום ה-25 ביולי 2016, י"ט בתמוז התשע"ו, השעה 9:04 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: על סדר היום יישום המלצות דוח הוועדה למלחמה בעוני בתחום של החינוך בתקציב 2015-2016 ותעדוף נושאים לקראת תקציב 2017, דיווח משרד החינוך.

אלי אלאלוף: אני שמח שמשתתפת אתנו בדיון מנכ"לית משרד החינוך מיכל כהן והידידים שלי חבריי חברי הכנסת יגאל גואטה, מאיר כהן שהוא בעצמו איש חינוך עם ניסיון אדיר, מירב בן ארי שהיא עם החינוך הבלתי פורמלי והשיגעון שלה, ואני כאחד שסתם מדי פעם הגיע למשרד החינוך.

אלי אלאלוף: אני מודה שאני מרגיש בבית לפגוש את אנשי משרד החינוך ולדבר על חינוך.

אלי אלאלוף: עת דנו על הנושא בוועדה למלחמה בעוני, אתם יודעים שהוועדה הוקמה על ידי מאיר כהן עת כיהן כשר הרווחה וידעתי את הרגישות שלו לנושא.

אלי אלאלוף: בגלל הדוח הזה אני כאן בכנסת, כדי לנסות להמשיך ולקדם יחד עם החברים את הדוח.

אלי אלאלוף: את המספרים אתם יודעים ואני לא אספר לכם כמה עניים וכמה ילדים.

אלי אלאלוף: חוץ משלוש השנים הראשונות, שזה עוד לא באחריות שלכם, מגיל שלוש ומעלה כל הילדים עד גיל 18 הם באחריות משרד החינוך ואני מקווה שהפירורים שנמצאים במקום אחר יעברו אליכם.

אלי אלאלוף: לפחות לפי המלצות הדוח רצינו שיעברו אליכם.

אלי אלאלוף: אני חייב לומר באופן כללי שההידרדרות לעוני היא בהרבה מאוד פרמטרים בבת אחת.

אלי אלאלוף: זה גם דיור, זאת גם רווחה, זאת גם בריאות, זאת גם תעסוקה, זאת גם רמת הכנסה וגם חינוך.

אלי אלאלוף: אבל לחינוך יש עוד חובה.

אלי אלאלוף: הוא היחיד, לדעתי, שמסוגל להוציא אנשים מהעוני האמיתי העמוק שהוא ואם לא נתייחס אליו מהגיל הרך, קשה לילד לצאת משם.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים שמי שגדל במשפחה ענייה – ואני לא מתבייש לומר שאני אחד מהם – לולא החינוך שקיבלתי, הכול היה בבית, החום של האימא המדהימה, האחים שיהיו בריאים והכול היה, אבל מה שהוציא אותנו מהעוני זה באמת החינוך.

אלי אלאלוף: את זה אפשר לראות בכל מיני מחקרים, ואתם אנשי חינוך שיודעים זאת.

יגאל גואטה: זה דווקא החינוך שקיבלנו יותר מאוחר כי בגיל צעיר לא קיבלנו חינוך.

אלי אלאלוף: אתה לא קיבלת כי לא הלכת להיכן שצריך.

יגאל גואטה: בית ספר יסודי רגיל.

יגאל גואטה: בית ספר מצודות בקריית שמונה, ליד הבית.

יגאל גואטה: עד כיתה ה'.

אלי אלאלוף: אם החינוך לא מוציא אותך, אתה נאלץ למצוא דרכים נוספות.

יגאל גואטה: לא.

אלי אלאלוף: אתה תשלים את דבריי לאחר שאני אסיים אותם.

אלי אלאלוף: הוא חבר שלי ולכן הוא מרשה לעצמו.

מאיר כהן: גואטה אומר שעד כיתה ו' הוא עמד בפינה.

יגאל גואטה: נכון.

יגאל גואטה: תכף אני אספר את זה כאן.

יגאל גואטה: דרך אגב, אני לא חבר של אלי אלא אני חניך שלו.

יגאל גואטה: הוא החונך שלי כאן

יגאל גואטה: בכנסת וזה עונג וכבוד לי.

יגאל גואטה: אם אני מתפרע או משהו, תבואו אליו בטענות.

אלי אלאלוף: סימן שלא הצלחתי.

יגאל גואטה: נכשלת בחינוך.

אלי אלאלוף: נחזור לרצינות.

אלי אלאלוף: אני באמת חושב שהחינוך הוא המרכיב המרכזי בהוצאה מהעוני.

אלי אלאלוף: לכן בהמלצות שלנו לא במקרה כתבנו שהמערכת צריכה להיות מודעת לעוני.

אלי אלאלוף: בוקר טוב חברת הכנסת חנין זועבי.

אלי אלאלוף: ברוכה הבאה.

אלי אלאלוף: היא לא תמיד באה לוועדה שלי, אבל כשהיא באה, אנחנו נהנים מעצות טובות.

חנין זועבי: תודה.

אלי אלאלוף: התחום הזה של המעורבות של החינוך כדי להוציא ממעגל העוני הוא מאוד מרכזי ולא תמיד הצוותים והמורים מודעים לזה.

אלי אלאלוף: אני הייתי בבית ספר אליאנס בפז במרוקו, ידעו שאני ממשפחת מצוקה.

אלי אלאלוף: עשרה ילדים בלי אבא.

אלי אלאלוף: אבל ידעו לתת לנו מצד אחד הרגשה שאנחנו כמו כולם ומצד שני להשלים לנו את מה שהיה חסר וזה היה מעניין, כולל חמאה מלוחה שקיבלנו מהג'וינט אבל לא נתנו לנו את זה כך אלא נתנו לנו את זה בצורה מעודנת, בצורה מכובדת ובלי שכולם יבואו להסתכל.

אלי אלאלוף: אפילו קיבלנו מכנסיים קצרים מאוסטרליה אבל נתנו לנו את זה אחרת.

אלי אלאלוף: כל אחד מצא את הדרך איך לתת ושזה לא ייראה כמתנה לעניים.

אלי אלאלוף: חמש שנים אחרי שאבי נפטר, האימא המדהימה שלי הוציאה את האחים הגדולים לעבודה עבור האחים הקטנים שלהם וזה היה נפלא.

אלי אלאלוף: אבל הטון, הסגנון וההשפעה, זה החינוך.

אלי אלאלוף: אין כמו חינוך כדי ליצור מוביליות חברתית.

אלי אלאלוף: זה גם כדי שהאנשים העניים יוכלו להיות במערכות האופטימליות כי מה שיש ברווחה למשל, אם אתה עני, תמיד אתה עם קבוצת עניים אבל בחינוך זה הפוך.

אלי אלאלוף: בזכות זה שהחינוך אינטגרטיבי, שאלה מערכות כלל אוכלוסייה לפי גילאים, אתה הולך לבית ספר רגיל.

אלי אלאלוף: אתה לא הולך לבית ספר לעניים.

אלי אלאלוף: אתה לא משתתף בספורט כי אתה עני.

אלי אלאלוף: לא משלמים לך חינוך בלתי פורמלי כי אתה עני.

אלי אלאלוף: אתה חלק ממערכת.

מאיר כהן: במערכת הישראלית מהבוקר אתה לא תשתתף בחינוך כי אתה ספרדי.

מאיר כהן: זה צריך להרעיש את העולמות.

מאיר כהן: אתה יודע שבביטול של הליבה, יש ביטול של סעיף שאומר שבית ספר שיפלה ילדים – במיוחד ילדים ספרדיות ולא יקבל אותן – לא יקבל תקצוב.

מאיר כהן: מאתמול בערב הסעיף הזה בוטל.

אלי אלאלוף: יהיה לנו על מה להילחם.

יגאל גואטה: אבל מאיר יקירי, אנחנו צריכים להגיד שמספיק שספרדים ילכו למוסדות אשכנזים.

יגאל גואטה: לא רוצים את זה.

יגאל גואטה: כופים את זה.

יגאל גואטה: אני עשיתי את זה בבני ברק.

אלי אלאלוף: זה נראה עוני או זו גזענות?

יגאל גואטה: זו גזענות.

יגאל גואטה: בגלל יש עתיד הוא היה צריך להביע את העמדה שלו.

מאיר כהן: העוני הוא גזענות.

אלי אלאלוף: כשאני רואה את התקציבים שיועמדו לרשות המשרד, הם לא גדולים אבל תקשיבו חברים - במיוחד התלמיד שלי שלא למד מספיק את הדוח של העוני – ההמלצות שלנו לחינוך הן לא מתוקצבות.

אלי אלאלוף: התקצוב היחיד שהוא משמעותי זה התקצוב של החינוך הדיפרנציאלי וקצת היה תקצוב גם לבדיקה של יכולות ילדים אבל תקציב משמעותי לא היה.

אלי אלאלוף: בעצם למערכת יש את המשאבים, חושבים שיש לה את המשאבים ומה שחסר זאת הכוונה של המערכת והכיוונים הנדרשים.

אלי אלאלוף: אחת ההמלצות המרכזיות בעיני היא האפשרות לבדוק כמה ילדים יוצאים ממצבי עוני במערכת החינוך.

אלי אלאלוף: אתמול התחלתם לטפטף לנו טעם של עוד.

אלי אלאלוף: אמרתם שאגף שח"ר משתנה.

אלי אלאלוף: אגף שח"ר במקור היה, אחת הסיבות, כדי להתמודד עם האוכלוסיות החלשות שלא משיגות את ההישגים שכל אחד מאתנו היה רוצה לראות וגם הילדים שלא יודעים שהיו יכולים להגיע אליהם.

אלי אלאלוף: אני שמח שהגעתם היום לדווח לנו ונשמח לראות את התכנית והתקציבים לשנה הבאה כדי שנוכל כוועדה לעזור לכם.

אלי אלאלוף: באמת מיכל, תודה שבאת עם כל הצוות הבכיר שלך.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<מיכל כהן: תודה רבה.

<מיכל כהן: עברנו על פרק החינוך על סעיפיו והתייחסנו להמלצות, מה יישמנו והיכן אנחנו נמצאים.

<מיכל כהן: ברשותך, אני אעבור על הנושאים.

יגאל גואטה: יש לך העתקים?

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: זה כדי שאני אציג.

<מיכל כהן: לא חשבתי להביא לכם.

אלי אלאלוף: בסוף נוכל לקבל?

<מיכל כהן: בסוף אני אוכל לתת לכם.

<מיכל כהן: אין בעיה.

יגאל גואטה: אנחנו התרגלנו בילדות ללכת לבית הספר בלי מחברת ובלי ספר אלא רק לשמוע מה שהמורה קוראת.

יגאל גואטה: זאת לא בדיחה.

יגאל גואטה: הלכנו בלי ספר.

אלי אלאלוף: בצרפתית אומרים שגם בבדיקות יש קצת אמת.

יגאל גואטה: זה הרבה אמת.

<מיכל כהן: כפי שאמר יושב ראש הוועדה, אנחנו בהחלט חושבים שתפקידה של המערכת להתמודד עם הנושא של הפערים במערכת החינוך.

<מיכל כהן: אני צריכה לומר באמירה כללית – אתה יודע חבר הכנסת אלאלוף והיית שותף הרבה שנים למערכת החינוך הזו – שאנחנו לא יכולים להגיד שאנחנו לא משקיעים אלא שהשאלה היא שבסוף אנחנו לא תמיד מצליחים או על פי רוב לא הצלחנו לנתק בין המקום הסוציו-אקונומי ממנו בא הילד לבין ההישגים הלימודיים.

<מיכל כהן: אני חושבת – ואני אומרת ביושר – שזה אחד הדברים המרכזיים שמערכת החינוך צריכה לחתור, לשבור את הקשר הזה בין המקום שבו נולד הילד לבין ההישגים שלו.

<מיכל כהן: אני לא בטוחה שלא השקענו לאורך השנים.

<מיכל כהן: אני רק בטוחה שלא הצלחנו לצמצם את הפער.

<מיכל כהן: בתכנית שאני עכשיו אומר, בעקבות ההמלצות של הוועדה בדוח העוני, קרו כמה דברים דרמטיים.

<מיכל כהן: הדבר הראשון שהחל כבר בקדנציה הקודמת במאמץ משותף של האוצר והחינוך, הנושא של התקצוב הדיפרנציאלי.

<מיכל כהן: אני מתחילה בו כי אני חושבת שמכאן הדברים ייראו אחרת.

<מיכל כהן: זאת אומרת, המערכת שהיום היא מערכת בחטיבות הביניים וביסודי, היא מערכת שנמצאת לקראת השנה השלישית של היישום, קרוב ל-55 אחוזים מהתקציב, הושקעו כמיליארד שקלים בסיפור הזה, בשותפות של משרד האוצר ומשרד החינוך.

<מיכל כהן: המנגנון פעל כך שיש תוספת תקציבית של שעות הוראה ובמקביל משרד החינוך אגם את כל שעות הסלים שלו לתוך משפך אחד ומחלק אותם מחדש.

<מיכל כהן: המודל הזה בא ואומר שבסיס שווה לכולם ומעל הבסיס חלוקה דיפרנציאלית של שעות הטיפוח, כך שהטיפוח צריך להגיע למי שהוא צריך להגיע ויינתן ברמה שעל כל שעה בעשירון או בשכבות החזקות - שש שעות בשכבות החלשות.

<מיכל כהן: המסר הזה שמערכת החינוך מצד אחד מייצרת בסיס שאומר לכולם, לכל ילדי ישראל מגיע חינוך שווה ושוויוני, אבל מעל זה, על מנת שזה יהיה שוויוני, אנחנו יודעים שצריך לתת יותר למי שזקוק יותר, מערכת החינוך עשתה את המודל הדיפרנציאלי שכפי שאמרתי, השנה סיימנו עם 33 אחוזים מתוך המודל.

אלי אלאלוף: 33 אחוזים, זה ביסודי?

<מיכל כהן: ביסודי ובחטיבה.

יגאל גואטה: כמה זה אומר 33 אחוזים?

<מיכל כהן: מיד.

<מיכל כהן: בשנת הלימודים הבאה אלה יהיו 55 אחוזים מהיישום המלא.

<מיכל כהן: זאת אומרת, יש לנו את תשע"ז, תשע"ח ותשע"ט ליישם את כל המודל.

<מיכל כהן: הייתה תוספת של 450 מיליון בשנת 2016 שהיא בעצם נוספה לשעות הטיפוח ולליווי בתי הספר.

<מיכל כהן: חלק מהתוספת היא תוספת – כאן יושבים החברים שלי מאגף התקציבים, חברים היא לא מילה טובה אבל החבר'ה מאגף התקציבים - - -

אלי אלאלוף: גם אם הן בנות.

<מיכל כהן: כן, אבל גם הבנות יודעות להיות קשות.

<מיכל כהן: זה היה התנאי לדיפרנציאליות כאשר מצד אחד אגף התקציבים מתגייס ונותן תוספת של שעות, לדעתי שישים אלף שעות בסך הכול בתוספת, ומשרד החינוך לוקח את כל הסלים שלו.

<מיכל כהן: מה זה אומר.

<מיכל כהן: אני כן אומר משהו שמאוד הטריד אותי במודל הזה וכפי שאמרתי, התחלנו אתו לפני שנתיים.

<מיכל כהן: מה שהטריד אותי זה בדיוק הדבר הזה שמערכת החינוך יודעת לתקצב בשעות אבל היא עדיין לא הצליחה להראות את השינוי.

<מיכל כהן: זאת אומרת, אם אתה נותן עוד מאותו דבר, לא בהכרח תצליח לעשות את השינוי.

<מיכל כהן: הרי בסך הכול אנחנו יודעים שבאזורים המוחלשים יותר – גם דרך אגב, שח"ר, גם דרך תכניות חומש כאלה ואחרות – "שפכנו" שעות לאותם מוסדות ולא הצלחנו לעשות את השינוי.

<מיכל כהן: השינוי כאן, צריך לחולל שינוי פדגוגי.

<מיכל כהן: לכן בתוספת לתכנית הזאת יש לנו תכנית שנקראת מרום.

<מיכל כהן: מהי תכנית מרום.

<מיכל כהן: תכנית מרום מלווה את בתי הספר במדד הטיפוח הגבוה, כלומר החלשים יותר, ומשמשת מעטפת לתקצוב הדיפרנציאלי.

<מיכל כהן: במלים יותר פשוטות, בית הספר יכול לקבל, ואנחנו ראינו בתי ספר שעתידים לקבל קרוב למאה עד 400 שעות, הקיצוניים ביותר.

<מיכל כהן: זאת אומרת, אם נשים שם את השעות ולא נטפל במנהיגות שם, אם נשים שם את השעות ולא נטפל באיכות המורים שם, אם נשים שם את השעות ולא נטפל – בתכנית מרום אנחנו עושים מעטפת דיפרנציאלית שאומרת שצבענו את כל בתי הספר שהם בתי ספר שיקבלו תקצוב, ראינו לפי המדרגות של התקצוב, ושם הכנסנו יועצים פדגוגיים שילוו את הצוות לבנות תכנית שלוש וחמש שנתית.

<מיכל כהן: היעד הוא תוך שלוש שנים מרגע שהם מקבלים את התקציב לצאת מהמצוקה, לצאת מהמקום שנקרא לו אולי המקום של העוני אבל העוני כתרבות ולא רק העוני הכלכלי, נתנו לשם תכנית שתיבנה גם עם הפיקוח וגם עם המעטפת החיצונית יחד עם צוות בית הספר.

<מיכל כהן: אחת הטעויות שאני חושבת שאנחנו עושים לאורך שנים, כמו שאני אומרת, אנחנו מביאים כוחות מבחוץ, מלמדים אותם לכאורה איך עושים, יוצאים ואז מתמוטטים.

<מיכל כהן: זה משהו שהמערכת חייבת לעשות בו שינוי.

<מיכל כהן: אנחנו מאוד משקיעים בו עכשיו.

<מיכל כהן: אנחנו בונים הרבה דברים.

<מיכל כהן: פעם הייתי אומרת יותר הדרכה חיצונית, יותר השתלמויות חיצוניות והיום אני אומרת לבנות את המורים מתוך בית הספר.

מאיר כהן: מרום מתעסקים עם המורים ומיומנויות למידה?

<מיכל כהן: מיומנויות למידה.

מאיר כהן: בבית הספר.

<מיכל כהן: בתוך בית הספר.

מאיר כהן: לא לתלמידים.

<מיכל כהן: גם.

<מיכל כהן: הם מלווים את הצוות שילווה את התלמידים.

<מיכל כהן: אחד הדברים הוא להכניס העשרה שלא ברור שבבתי הספר יש אותה.

<מיכל כהן: אנחנו נוטים לחשוב שאם ניתן יותר מתמטיקה, יותר עברית ויותר אנגלית, בהכרח ההישגים ישתפרו אבל זה לא תמיד כך.

<מיכל כהן: בעצם לפעמים חסר העולם הרחב יותר, המקום שילד ימצא את עצמו שם, המקום שבית הספר ייגע בילד ולכן נתנו שם גם תכניות של העשרה.

<מיכל כהן: עשינו מיפוי ולכל בית ספר חליפה בפני עצמה.

<מיכל כהן: גם נושא של העשרה, גם נושא של אבחונים, לקויות למידה וילדים מתקשים.

<מיכל כהן: הכנסנו מת"לים, מעריכי תפקודי למידה.

<מיכל כהן: מעריכי תפקודי למידה הם לא מאבחנים אלא הם בדיוק לילדים שקשה להם, קשה להם להשיג וזה צריך לייצר את המעטפת.

אלי אלאלוף: זה טיפול פרטני לילד?

<מיכל כהן: כן.

<מיכל כהן: כפי שאמרתי, היום אנחנו נמצאים כך שבתשע"ז יהיו בסך הכול 300 מוסדות בתוך התכנית הזאת כאשר הצפי הוא בסוף התכנית להגיע ל-700 מוסדות.

<מיכל כהן: את רוצה להוסיף משהו על זה בבקשה?

<מיכל כהן: רחל היא הממונה על תכנית מרום וביחד גם על ניהול עצמי.

<מיכל כהן: תציגי את עצמך.

<רחל אלניר: אני הממונה לתכנית מרום וגם על הניהול העצמי.

<רחל אלניר: תכנית מרום יושבת על התשתיות של הניהול העצמי.

<רחל אלניר: היום אנחנו יודעים שכמעט 97 אחוזים מבתי הספר היסודיים נמצאים בתוך התכנית של הניהול העצמי ונכנסה גם תכנית מרום.

<רחל אלניר: 97 אחוזים מבתי הספר היסודיים הם בתוך הרפורמה של הניהול העצמי.

אלי אלאלוף: כל המגזרים ביחד?

<רחל אלניר: כל המגזרים.

<מיכל כהן: צריך לומר שגם כאן הייתה תוספת תקציבית של אגף התקציבים בסך של כ-120 מיליון שקלים לניהול העצמי ביסודי.

<מיכל כהן: רישתנו את כל מערכת החינוך.

<מיכל כהן: שוב, זה התחיל לפני שלוש-ארבע שנים, אני לא זוכרת בדיוק, הייתי סמנכ"לית המשרד.

<רחל אלניר: לפני חמש שנים.

<מיכל כהן: נכון.

<מיכל כהן: לפני חמש שנים, אז הייתי סמנכ"לית.

<מיכל כהן: התחלנו שם במינהלת.

<מיכל כהן: רישתנו את כל בתי הספר.

<מיכל כהן: 97 אחוזים בניהול עצמי, כמובן אחרי שעשינו מערך שלם עם כל הרשויות, החתמה על הסכמים וכן הלאה.

<מיכל כהן: אנחנו כן מצפים, אני מקווה לקראת התקציב הבא, לעלות עם הניהול העצמי לחטיבות הביניים ולחטיבות העליונות.

אלי אלאלוף: חנין, את מרגישה את זה בחברה הערבית?

חנין זועבי: אני לא יכולה להגיד.

<רחל אלניר: כל בתי הספר במגזר הערבי, אנחנו גם רואים את זה בממצאים של הראמ"ה שמראים הרבה מאוד שביעות רצון בכניסה לניהול העצמי.

<מיכל כהן: אני אגיד שבחברה הערבית נכנסנו אפילו בשלבים הראשונים.

<מיכל כהן: המוטיבציה הייתה, מבלי לייצר הכללה, שהכסף יגיע לבית הספר ולא יגזרו קופונים בדרך.

<מיכל כהן: גם כאן הניהול העצמי, אנחנו עם הערכה של הראמ"ה, תהליך הערכה ומחקר של הראמ"ה, עשה פלאים במוסדות החינוך.

<מיכל כהן: המוטיבציה שהניהול העצמי לא יהיה רק ניהול הכסף אלא בעצם הכסף שישרת את המערכת הפדגוגית.

<מיכל כהן: יש מקומות שזה עובד לא במלואו ובצורה מיטבית כמו שאנחנו רוצים אבל 97 אחוזים כיסוי של המערכת.

<רחל אלניר: חשוב לציין שגם כאן

<רחל אלניר: בתוך הניהול העצמי יש תוספת דיפרנציאלית לכל הרשויות שנמצאות במצב המאוד נמוך והן מקבלות, בין חמישים שקלים ל-300 שקלים לתלמיד.

מאיר כהן: מה זה נמוך?

מאיר כהן: ארבע, חמש, שלוש?

<רחל אלניר: בין אחת לשתיים, תלמיד מקבל.

<רחל אלניר: כשאתה משווה את סלי התלמיד במושג שלנו, אתה רואה שברשות חזקה מול רשות חלשה, יש איזשהו שוויון בסל התלמיד שמקבל כל תלמיד.

<מיכל כהן: זו התוספת התקציבית שניתנה כדי לחזק.

מאיר כהן: מתי התחלתם עם זה?

<רחל אלניר: בתשע"ב, ב-2012.

<רחל אלניר: אנחנו ממש סוגרים את כל בתי הספר היסודיים בתקווה שנמשיך אחר כך גם לחטיבות הביניים.

אלי אלאלוף: סליחה על החוצפה, אבל מה עם שלושת האחוזים שלא שם?

<רחל אלניר: נשארו שם רשויות עם מורכבויות לא פשוטות, עם ועדה קרואה, עם חשב מלווה, עם כל מיני בעיות והן מבקשות מאתנו דחייה לעוד שנה.

<רחל אלניר: לגבי תכנית מרום, אני רוצה לחזק את דבריה של המנכ"לית, בעצם כאשר נכנס מדריך פדגוגי לתוך בית הספר, הוא לא מסתכל במובן הצר של בית הספר אלא הוא מסתכל על כל הארגון כארגון הוליסטי.

<רחל אלניר: הוא מסתכל בהיבט הפדגוגי, מה קורה מבחינה פדגוגית בתוך בית הספר, הוא מסתכל על ההיבט הצוותי, מה קורה מבחינת צוות בית הספר ואיך אפשר להעצים את צוות בית הספר, הוא מסתכל - זה אחד החלקים הראשונים בהיבט שלו – על הצד המנהיגותי-ניהולי, מה קורה עם התפקוד של מנהל בית הספר, הוא מסתכל על היבטים שונים וכך בעצם יוצרים את תכנית העבודה.

<רחל אלניר: תכנית העבודה נבנית יחד עם כלי אבחוני שייכנס כבר השנה יחד עם כלי נוסף של 360 של התמ"י שמסתכל על התלמיד ועל כל ההיבטים של התלמיד ב-24 שעות של התלמיד ולא רק בשש השעות שהוא נמצא בבית הספר.

<רחל אלניר: יחד עם זה בונים תכנית עבודה לשלוש שנים ולחמש שנים.

מאיר כהן: מה המיוחד בתכנית הזאת כשיש אוריינטציה של הוצאה מהעוני?

מאיר כהן: את יכולה לתת לנו דוגמה אחת או שתיים?

מאיר כהן: כשבאים לבית ספר ועושים מיפוי, זה נשמע יוצא מן הכלל מה שאת אומרת.

<רחל אלניר: קודם כל, מזהים ומאתרים את הקשיים באופן מובנה ודרך זה אתה בונה את תכנית העבודה.

<רחל אלניר: יחד עם זאת יש לנו גם מדדי תפוקה.

מאיר כהן: כשאתם בונים את תכנית העבודה, יש התייחסות, את יכולה למשל לשלוח לנו תכנית עבודה לבית ספר כזה בה יש התייחסות לשאלת העוני בתוך בית הספר?

<רחל אלניר: אני יכולה לשלוח לך תכנית עבודה שמסתכלת על התלמיד כפרט.

<קריאה: מה זה אומר?

מאיר כהן: אפשר לעשות את זה גם בבית ספר חזק.

<רחל אלניר: כן.

מאיר כהן: כשאני בא לאוניברסיטה בבאר שבע, יש שם תכניות לימודים במחלקה לעבודה סוציאלית ולחינוך כאשר יש אוריינטציה לעוני.

מאיר כהן: יש שם נגיעה ספציפית.

מאיר כהן: מדליקים פרוז'קטור על שאלת העוני.

מאיר כהן: הכלים נשמעים נהדרים, הלוואי וזה היה בתקופתי, זה נשמע נהדר אבל אני רוצה עוד שאלה אחת.

מאיר כהן: האם אתם מתייחסים לפרק שלם באוריינטציה של עוני?

מאיר כהן: קוראים למנהל בית הספר ואומרים לו שיש כאן ילדים שהם ילדים שנתפסים כעניים ולהם בתוך המכלול הגדול הזה אנחנו פותחים פרוזדור אחר?

<רחל אלניר: אנחנו מסתכלים על הילד בהיקף הרחב שלו.

<רחל אלניר: אנחנו מסתכלים על מה קורה אתו גם מבחינת הקהילה, מבחינת ההורים.

אלי אלאלוף: זה אומר שאתם בקשר גם עם שירותי הרווחה, אם צריך?

<רחל אלניר: עכשיו אנחנו מתחילים לאגם את זה מול הרשויות.

<רחל אלניר: אנחנו עובדים יחד עם הרשויות ומאגמים את סך המשאבים אל מול בית הספר שנמצא במיקוד המיוחד בתכנית שלנו.

יגאל גואטה: מה זה אומר שעכשיו מתחילים?

יגאל גואטה: עד היום לא היו בקשר עם הרווחה?

<רחל אלניר: זו תכנית חדשה שנכנסה השנה.

יגאל גואטה: אבל שלחינוך לא יהיה קשר עם הרווחה?

יגאל גואטה: זה דבר בסיסי.

אלי אלאלוף: לפני כמה שנים היו מנהלים ומורים שלא רצו לשמוע את זה.

יגאל גואטה: נכון.

<מיכל כהן: לא רק זה אלא שהיום ההמלצה שלנו לעשות צוות בין-מקצועי ולא רק להתבסס על כוחות החינוך, אבל בתקציב שלנו, כשאנחנו צריכים לבחור בין - שאל אותי חבר הכנסת מאיר כהן מה עם הנושא שלף עובדים סוציאליים – בסוף, כשאתה רוצה לבחור בתקציב שלך, אם אתה רוצה לתת מאבחנת ללקויי למידה, מת"לית שתעזור לילדים להתקדם בתוך בית הספר, שזה לא מורה רגילה, אז אנחנו בחרנו לתת להם את מה שאנחנו יודעים לעשות.

<מיכל כהן: זה לא מייתר את הקשר עם הרווחה.

<מיכל כהן: זה לא מייתר את הקשר עם הקהילה.

<מיכל כהן: זה לא מייתר את זה שזה צוות בין-מקצועי שעוטף את בית הספר.

<מיכל כהן: אני חושבת שמה שאתה שאלת לגבי הנושא של העוני, אנחנו כמובן, בעיקר באזורים האלה שאנחנו יודעים שהם אזורים עניים בהגדרה, לא מאירים את נושא העוני אלא אנחנו מאירים את המעטפת ואומרים מה חסר לילד בבית, מה חסר לי בבית הספר, מה חסר לו.

מאיר כהן: את יכולה לקרוא לזה איך שאת רוצה.

מאיר כהן: לזה התכוונתי.

אלי אלאלוף: יש בעיה של סטיגמה אצל הילד.

חנין זועבי: אתם התחלתם בזה לפני שלוש שנים.

חנין זועבי: יש מדד של הצלחה ושל הישגים?

<מיכל כהן: עוד לא.

<מיכל כהן: זו שנה שנייה שסיימנו.

<מיכל כהן: אנחנו לקראת שנה שלישית.

חנין זועבי: מתי תהיה לכם הערכה.

<מיכל כהן: קודם כל, התכנית הזו מלווה עם הראמ"ה מהיום הראשון כדי לבחון את התהליך, ואם צריך – גם לתקן אותו.

<מיכל כהן: דבר שני, את יודעת, בחינוך, בשנה ראשונה נכנסנו עם התקצוב, באמצע השנה בנינו את המודל הפדגוגי והמעטפת.

<מיכל כהן: זאת אומרת, ממש שנת יישום, יש לנו שנה וחצי.

<מיכל כהן: זה בראשיתי.

<מיכל כהן: יחד עם זאת, לכל בית ספר נקבעים היעדים שהוא צריך לעמוד בהם כמו הישגים במיצ"ב, מצוקת ילדים, אקלים חינוכי.

<מיכל כהן: זה לא עובד כך שבואו נראה תהליך ונראה מה יצא ממנו.

<מיכל כהן: אני אגיד עוד משהו.

<מיכל כהן: אני אסתכן ואומר בצורה עדינה שאחד היעדים שאני רציתי שיהיה זה הנושא של ניהול בית הספר.

<מיכל כהן: יש לא מעט – אני אומרת בזהירות – קואורלציה בין המקום בו נמצא בית הספר מבחינת הישגים ואקלים לבין ההיבטים של ניהול וצוות.

<מיכל כהן: גם כאן שמנו יעדים.

<מיכל כהן: האמירה שאי אפשר לעבוד שם כי יש מנהל או כי הצוות לא מספיק טוב, זה משהו שאנחנו לא נקבל אותו.

<מיכל כהן: לכן התמיכה תהיה תמיכה לצוותים, התמיכה תהיה כדי להצמיח את הצוותים.

יגאל גואטה: מה זה לא מקבל אותו?

<מיכל כהן: לא מקבל אותו, זה אומר שאם מנהל לא משלים עם זה, שאם מנהל וצוות מקצועי אחרי שלוש שנים של השקעה כזו מסיבית, גם של כסף וגם של מעטפת פדגוגית וטיפולית לא יצליחו להביא את בית הספר למקומות שאנחנו רואים – אני מדברת על מגמות, אני לא אומרת שממחר זה יהיה כי זה תהליך – אנחנו נצטרך לעשות שינוי.

יגאל גואטה: מה זה אומר?

<מיכל כהן: שינוי.

יגאל גואטה: שינוי הוא משהו מאוד כללי.

<מיכל כהן: שינוי בתוך בית הספר בכל הרמות.

אלי אלאלוף: אתה רוצה את המילה הברורה, אבל לא תקבל אותה.

אלי אלאלוף: היא לא צריכה לשגע את המערכת שלה.

אלי אלאלוף: היא אחראית.

יגאל גואטה: אני רוצה שיבינו מעכשיו ויזדעזעו ושלא יבואו בעוד שלוש שנים ויגידו שלא חשבו על זה.

<מיכל כהן: התפקיד שלנו הוא שהם יצליחו ולא שהם לא יצליחו.

<מיכל כהן: זה התפקיד שלנו.

יגאל גואטה: אבל הם בעצמם צריכים להיות מזועזעים.

<מיכל כהן: בסדר.

<מיכל כהן: התפקיד שלנו הוא לעזור לצמיחה של בתי הספר.

<דודי מזרחי: חידוד אחד שאני חושב שכדאי לציין אותו.

<מיכל כהן: תציג את עצמך.

<דודי מזרחי: מנהל אגף תקציבים במשרד החינוך.

<דודי מזרחי: השנה, שנת הלימודים תשע"ו שסיימנו, המנכ"לית התייחסה לכך שהיינו ב-33 אחוזי יישום, נכנסנו לכל בתי ספר.

<דודי מזרחי: זה לא שהיו בתי ספר שנכנסו וכאלה שלא נכנסו.

<דודי מזרחי: התקצוב פעל בכל בתי הספר אבל התוספת הייתה בהיקף של 33 אחוזים מהיעד שיהיה בשנת הלימודים תשע"ט.

<דודי מזרחי: יש כאן הליך מדורג בכל הנוגע להקצאה.

מאיר כהן: מה היו הפרמטרים?

מאיר כהן: מה היה הפרמטר העיקרי?

<דודי מזרחי: מדד הטיפוח של בית הספר.

מאיר כהן: דירוג אחד ושתיים של הלמ"ס?

<דודי מזרחי: לא של הרשות המקומית אלא של בית הספר.

<רחל אלניר: כאן זה הפוך.

<רחל אלניר: שש עד עשר.

<מיכל כהן: כן.

<מיכל כהן: כאן זה הפוך.

<מיכל כהן: שש עד עשר עם מדד הטיפוח.

<מיכל כהן: זה אומר, ההבניה הזו של התכנית בניגוד לחלק מהתכניות שאנחנו עושים, תכניות רשותיות, כאן זאת תכנית בית ספרית.

<מיכל כהן: זאת אומרת, גם ברשות חזקה, גם ברשות כמו תל אביב, דרום תל אביב תקבל את מדד הטיפוח כי היכן שיש חולשה, יש בכל מקרה תקציב תוספתי.

<מיכל כהן: הנושא השני שעלה בדוח העוני, הנושא של השקיפות, לפעול לשקיפות של נתוני מערכת החינוך, על המשרד לפרסם מדי שנה דוח רשמי מפורט אודות הקצאת משאבים לאוכלוסיות השונות עם התייחסות להבדלים הסוציו-אקונומיים.

<מיכל כהן: דודי, בבקשה.

<דודי מזרחי: אנחנו מפרסמים באופן שיטתי באתר האינטרנט של משרד החינוך דוח שכולל מגוון ניתוחים על אפיקי ההשקעה, מכל אפיקי ההשקעה של המשרד, בין עם זה ברכישת שירותים, בין אם זה בשעות ההוראה, תמיכות והקצבות, איך מתפלג תקציב משרד החינוך לזרמים השונים במערכת.

<דודי מזרחי: בנוסף יש מערכת און-ליין, מערכת אינטרנטית וכל אזרח יכול להיכנס ולראות איך משרד החינוך משקיע בכל בית ספר וברמת סמל מוסד ובכל רשות מקומית.

<דודי מזרחי: כל אחד יכול להוציא מגוון חיתוכים כפי שהוא רוצה כאשר המטרה שלנו הייתה להנגיש באופן המקסימלי את הנתונים.

<דודי מזרחי: כרגע, נכון להיום, הנתונים שמופיעים במערכת הם נתוני הקצאה של שנת הלימודים תשע"ד.

אלי אלאלוף: כמה בוצע וגם ניצול?

אלי אלאלוף: יש שם נתונים על ניצול התקציבים?

<דודי מזרחי: כן.

<דודי מזרחי: זה יותר ברמת הניצול.

<דודי מזרחי: זה יותר ברמת ההוצאה בפועל.

<דודי מזרחי: לצורך העניין, אם אנחנו מדברים על שעות ההוראה – זו מערכת שממש מדווחת אחד לאחד ומשתקפת ממערכת השעות של בית הספר, לא ברמת התכנון אלא ברמת ההקצאה בפועל.

אלי אלאלוף: ויש התערבות ניהולית שלכם בתוצאות האלה כשאתם רואים שבית ספר מגזים או לא מנצל או כן מנצל?

<דודי מזרחי: זאת מערכת שלמעשה הייתה קיימת עוד קודם לכן במערכות ה-BI ש המשרד בווריאציה הרבה פחות ידידותית.

אלי אלאלוף: אתם מרגישים נפלא שאתם מפרסמים נתונים דבר שמהווה חלק מהשקיפות.

אלי אלאלוף: זה מתאים אבל האם זה גורם לכך שהמערכת עושה מעקב ומתערבת?

אלי אלאלוף: זה הכי חשוב, לראות אם יש התערבות בעקבות הדיווח הזה.

<דודי מזרחי: המערכת הזאת מבוססת על מערכות BI של המשרד שמשמשות את המשרד, ציינו קודם את המינהל הפדגוגי ואת אגף שח"ר בשוטף.

<דודי מזרחי: ברגע שמזהים שבבית ספר יש היעדר ניצול, לצורך העניין הוקצתה לטובת העניין לבית ספר כיתת אתגר ורואים שבית הספר לא שיבץ את התלמידים כמו שצריך – ישר זה קופץ וישר מטפלים.

<דודי מזרחי: יש מערכות BI שמטפלות בזה.

<מיכל כהן: זה גם המעקב שלנו לראות אחר כך.

<מיכל כהן: למשל, דוגמה, אגף שח"ר.

<מיכל כהן: הוא מקצה כיתות אתגר.

<מיכל כהן: פעם אחת הוא בודק שהילדים שצריכים להיות שם יהיו שם ועל כך מאוד מקפידים, וזה לא יהיה כסות לכל מיני דברים אחרים, ודבר שני, הוא בודק את הניצול של התקציב.

<מיכל כהן: למשל שעות עולים, פעם שעות עולים היו נכנסים לסל הכללי ולא היינו יודעים אם הן מגיעות ליעד, אבל היום זה מדווח בדיוק שזה לעולים.

<דודי מזרחי: אנחנו נעדכן את המידע באופן שיטתי מדי שנה בשנה ופועלים לשדרג ולהרחיב את המידע כך שתהיה מקסימום שקיפות לאזרחים.

אלי אלאלוף: השקיפות הזאת עזרה לניהול הרגיל של בית הספר.

<מיכל כהן: אני חושבת שהשקיפות בעיקר עוזרת לבקרה על הניהול שלנו.

<מיכל כהן: היא מייצרת מוטיבציות לחפש את המקומות בהם יש כיסים או במקומות בהם לא נוהל לפי פרמטרים שוויוניים.

<מיכל כהן: אני מאוד בעד הנושא של שקיפות.

<מיכל כהן: אני חושבת שככל שהדברים נמצאים בחוץ, כך פחות יש התערבות שהיא לא מקצועית.

מאיר כהן: אני רוצה לשאול שאלה.

מאיר כהן: מה שייך אתגר לעוני?

מאיר כהן: אנחנו דנים על עוני.

מאיר כהן: אני חושב שאבי אבות הטומאה זאת ההסללה המוטרפת הזאת ומותר לי להגיד את זה.

<דודי מזרחי: למה הסללה?

מאיר כהן: זאת הסללה.

מאיר כהן: אתגר, שח"ר, מרום.

מירב בן ארי: הנערים שהיו בכיתות אתגר, באומץ ובתל"ם הצליחו.

מירב בן ארי: הם היו בכיתה גדולה, הם טבעו בה ואף אחד לא ראה אותם ורוב הזמן הם היו בחוץ.

מירב בן ארי: המורה אמרה להם שעדיף שיהיו בחוץ ושלא יקלקלו לה בכיתה.

מירב בן ארי: הם היו בכיתת אתגר בה היו 16 תלמידים עם מתרגלות של אומץ.

מירב בן ארי: אז נכון, הייתי מעדיפה שהם יהיו בכיתה בגרותית, אבל הוא טבע שם.

מירב בן ארי: כיתת אתגר, אומץ ומב"ר לפעמים יותר טובה.

מירב בן ארי: אני רק אומרת שזאת לא הסללה.

מירב בן ארי: אני מבינה את התיוג שלך, אבל אני לא חושבת שזאת הסללה.

מאיר כהן: ההבדל ביני לבינך הוא שאני בניתי בית ספר שבו - - -

מירב בן ארי: כן, אבל גם אני יודעת מה זה.

מאיר כהן: לא אמרתי שאת לא יודעת.

מירב בן ארי: אני יודעת שבנית בית ספר.

מאיר כהן: לקחתי את כל הכסף הזה והקמתי קבוצות של עשרים תלמידים, וראו זה פלא, העניים ישבו עם כולם ולא היו מוסללים והגענו להישגים חסרי תקדים.

מירב בן ארי: אגב, לא כל מי שבכיתת אתגר הוא עני.

יגאל גואטה: למה לא מיישמים את המודל הזה?

מאיר כהן: הכוונה של דוח אלאלוף לא הייתה לעשות more of the same, לעשות עוד משהו.

מאיר כהן: השקיפות היא נהדרת אבל אני חושב שאתם טועים בכל חיזוק ההסללות בתוך מערכת החינוך.

מאיר כהן: זאת הסיבה שאני התנגדתי והייתה לי התנגדות עזה לשי פירון כשהוא דיבר על בתי ספר מקצועיים.

מאיר כהן: אני חושב שהמחשבה שהילדים ממילא הם ילדים בסיכון, אז בואו נשים אותם שם כי רק שם אפשר להציל אותם, אני לא יודע אם זה נכון לשפוך כל כך הרבה כסף על ההסללות במשרד החינוך.

מאיר כהן: בתפיסת העולם, ואני מבקש מכם, תסתכלו על מודלים אחרים, לכו לאנגליה.

מאיר כהן: נסעתי ל-OECD וישבתי שם שבוע שלם כדי לשמוע מודלים חינוכיים.

מאיר כהן: בכל מקום שצמצמו את התיוג, הוציאו אנשים מהעוני ובכל מקום שהעמיקו את התיוג, גם אם היו הצלחות רגעיות והוא עבר עם תעודת בגרות, עדיין זה לא חילץ אותו ממעגל העוני.

מאיר כהן: סתם כרעיון.

מאיר כהן: לא שאני מעביר עליכם ביקורת.

מאיר כהן: אני לא נמצא שם היום אבל אני אומר שאם בסופו של דבר כל מה שאתם תעשו זה תקבלו הרבה כסף ותשפכו אותו על אותם הדברים, אנחנו באותו מקום בעוד עשר שנים.

מאיר כהן: הפערים רק הולכים ומתרחבים.

מאיר כהן: זה שמודדים בית ספר אם הוא הצליח בשמונים אחוזים בגרות או ב-75 אחוזים בגרות, זה ממש לא משמעותי ואתם יודעים את זה.

מאיר כהן: ממש לא משמעותי.

מאיר כהן: השאלה מה משרד החינוך הגדיר כמאבק בעוני.

מאיר כהן: אמרתם תקצוב דיפרנציאלי, מצוין.

מאיר כהן: האם אתם חושבים על מיומנויות למידה?

מאיר כהן: על חיי בית הספר?

מאיר כהן: על אטמוספרה אחרת בתוך בית הספר ושם מטפלים בשאלות העוני?

מאיר כהן: למשל, כשאנחנו הצענו לחבר ברשויות רווחה עם חינוך, ראינו בזה כלי שמוציא אנשים מהעוני.

מאיר כהן: כשאני ואלי לקחנו 42 תלמידים מהמשפחות הכי קשות ובנינו להם חליפה הוליסטית של כל המשפחה, בתוך שנתיים – לא ארבע שנים, לא חמש שנים, לא שש שנים – הצלחנו להעיף את הילדים האלה למקום אחר לגמרי.

מאיר כהן: כל הילדים האלה, הוצאנו אותם מתוך המסגרות המתייגות.

מאיר כהן: את כולם.

מאיר כהן: יעיד על כך אלי.

מאיר כהן: את כולם.

מאיר כהן: לקחנו את הילדים ושמנו אותם בחמש יחידות פיזיקה כשאף אחד לא האמין ואמרנו להם שהאחריות היא שלהם, שיתחילו לרוץ קדימה.

מאיר כהן: 18 מתוך 42 שבכיתה ט' תויגו למסלולים מקצועיים, סיימו חמש יחידות פיזיקה.

מאיר כהן: לכן אני אומר שכאשר באים לדיון על נושא העוני, בסדר גמור אבל אני שואל אתכם שאלה פשוטה, את כל ראשי האגפים, האם יש משהו שהוא הרבה יותר עמוק, שהוא משהו חדש שמשרד החינוך יכול לבוא ולומר אני, בגלל דוח אלאלוף ובגלל הפערים הגדולים, בלי הדוח - אנחנו שומעים את זה כל יום, תבואו לדימונה, תאמינו לי שזה קיים בגדול, וכמו שאומרת המנכ"לית זה קיים גם בתל אביב – האם אנחנו יכולים לבוא עם איזה מסר, לא לטפל בנוער בסיכון, הוא לא העניין אלא הבעיה של עני ועשיר בתוך מערכת החינוך הוא הרבה מעבר לנוער בסיכון.

מאיר כהן: נוער בסיכון בדרך כלל מוצאים לו מסגרות.

מאיר כהן: אני מדבר על ילדים עניים שהם לא צורכי סמים והם לא עבריינים ונמצאים בתוך בית הספר והם כלואים בתוך העוני שלהם.

מאיר כהן: לזה אני מתכוון.

מאיר כהן: תודה.

אלי אלאלוף: יגאל גואטה ואחר כך חנין זועבי.

יגאל גואטה: תודה אדוני היושב ראש.

יגאל גואטה: אין ספק במה שאמר היושב ראש שהכול מתחיל ומסתיים בחינוך.

יגאל גואטה: עם כל הכבוד לדוח העוני, אדוני היושב ראש, ויש לי הרבה כבוד גם אליך וגם לדוח שכתבת, אבל אני מסתכל על עצמי.

יגאל גואטה: אני בעצמי דוח העוני.

יגאל גואטה: כן, אני לא צריך ללמוד את הדוח כדי לדעת מה זה להיות בעוני כי כך אני גדלתי.

יגאל גואטה: בגדול ילד שלא מצליח ללמוד בבית ספר מחולק לשני חלקים.

יגאל גואטה: יש את המצב היותר קשה שהוא גם בא מבית עני עם כל הבעיות מסביב, וגם יש לו קשיי למידה.

יגאל גואטה: אבל יש את הילדים שהם מוכשרים ואין להם שום בעיות למידה אבל כתוצאה מהסביבה בה הם חיים, הבית שהם גדלים בו, הם לא מצליחים ללמוד.

יגאל גואטה: הדוגמה היא אני.

יגאל גואטה: אני גדלתי בבית להורים מבוגרים מאוד, בית עני בקריית שמונה, לא קיבלנו טריקו כמו אלי אלאלוף, כל מה שקיבלנו היה בהלוואה מהשכנים.

מירב בן ארי: אתם עושים תחרות מי יותר עני?

יגאל גואטה: לא.

יגאל גואטה: אלי בוודאי יותר אליטיסט ממני.

יגאל גואטה: לא קיבלנו כלום.

יגאל גואטה: כל בגד שקיבלנו היה בהלוואה משכנים או שהתגלגל מהאחים אחרי הלוואה משכנים.

יגאל גואטה: אני הייתי מגיע כל יום מבית הספר – סיפרתי את זה במליאה – הביתה, ההורים בני שמונים, יש לי שיעורים בהיסטוריה ויש לי שיעורים במתמטיקה ואני קצת מתקשה ואני בא לאבא שלי כי אני לא מבין שהוא לא מבין, כי הוא לא יודע אפילו את השפה העברית, ואני מבקש עזרה והוא לא יודע לעזור לי, אבל אז גם לא היה לי את השכל להבין שהוא לא יכול לעזור לי.

יגאל גואטה: פעם-פעמיים הוא לא עוזר לי, אז אני זורק את המחברת ולהתראות.

יגאל גואטה: אז מה שקורה, אני מגיע למחרת לכיתה והמורה שואלת אם הכנתי שיעורי בית.

יגאל גואטה: לא המורה, לא הכנתי שיעורי בית.

יגאל גואטה: אני הפכתי להיות תכנית של המורה כל בוקר.

יגאל גואטה: הבדיחה של הבוקר של המורה היה יגאל גואטה.

יגאל גואטה: כן, יגאל גואטה, מה היום?

יגאל גואטה: זה הפך להיות סטנדאפ של המורה.

יגאל גואטה: שיעורים, לא, לא הכנתי.

יגאל גואטה: אני מבקשת גואטה, כתוב בבקשה 500 פעם שחייבים להכין שיעורי בבית.

יגאל גואטה: בבקשה המורה, אין שום בעיה.

יגאל גואטה: אז אני הולך הביתה וכמובן לא כותב 500 פעמים ומגיע למחרת והמורה אומרת: כן, גואטה, איפה ה-500 פעם?

יגאל גואטה: לא כתבתי, המורה.

יגאל גואטה: אני מבקשת שלמחרת כתוב אלף פעמים.

יגאל גואטה: בשמחה, אין שום בעיה.

יגאל גואטה: ואז אני שוב פעם הולך הביתה וכמובן לא כותב.

יגאל גואטה: חוזר למחרת, כתבת, לא כתבתי.

יגאל גואטה: אז תביא לי את היומן ואני כותבת לך הערה ותחתים את ההורים.

יגאל גואטה: בבקשה.

יגאל גואטה: לוקחת לי את היומן, אפשר לחשוב איזה יומן, כותבת לי הערה ומבקשת שאני אביא למחרת חתימה של ההורים.

יגאל גואטה: אני הולך להורים שלי ואומר להם, אבא, מחר יש טיול שנתי, ביקשו רק שתחתום אני יכול ללכת לטיול.

יגאל גואטה: והוא חותם כי הוא לא רואה מה כתוב.

יגאל גואטה: המורה למחרת שואלת אם הבאתי חתימה של ההורים.

יגאל גואטה: בטח, הבאתי חתימה של ההורים.

יגאל גואטה: אני מביא לך את דוח העוני קומפלט.

אלי אלאלוף: בוא לא נהפוך את זה לסטנדאפ.

יגאל גואטה: זה אמיתי.

יגאל גואטה: אם בעיניך זה נראה סטנטאפ, אני לא אמשיך לדבר.

אלי אלאלוף: תמשיך לדבר.

יגאל גואטה: זו הבעיה שחצי שנה אני יושב בשיעור ספורט והמורה לספורט מעליב אותי ליד כולם כי אין לי נעלי ספורט.

יגאל גואטה: במקום להיכנס לנפש של הילד ולהבין שהוא כן יכול, זה מה שעושים.

טלי פלוסקוב: אבל הנה, יצא משהו טוב.

יגאל גואטה: אתם יודעים מתי יצא משהו טוב?

יגאל גואטה: כשבכיתה ו' – עד כיתה ה' הייתי עצלן גמור, אני מודה ומתוודה וכל התעודה שלי הייתה מספיק, ואני לא רוצה להלאות אתכם בדברים – במקרה הלכתי לאיזו ישיבה, שם הכינו שיעורים בתוך הכיתה כי כל הילדים שהגיעו למוסד שם היו ילדים כמוני שהגיעו מבתים עניים ולא הצליחו בלימודים.

יגאל גואטה: בכיתה ו' התחלתי ללמוד חשבון והתחלתי ללמוד אנגלית וברוך השם הדבקתי את הפערים.

יגאל גואטה: בכיתה ז' הקפיצו אתי כיתה ולימים עשיתי גם תואר ראשון ותואר שני.

יגאל גואטה: על זה בדיוק אני מדבר, על הילדים שכן יש להם יכולות והמצב בבית, בעקבות העוני ובעקבות כל הגלגל הזה שהם נמצאים בו, לא יורדים לנפש שלהם ולא רואים איפה הבעיה ולמה הוא לא לומד.

יגאל גואטה: לכן כשאומרים לי שרק עכשיו התחילו לעשות שיתוף פעולה עם הרווחה, זה נראה לי הזוי.

יגאל גואטה: אני אומר את זה בלי להתלונן על אף אחד ובלי להעביר ביקורת אבל לפי דעתי זה א'-ב' שצריך לעשות כי יש הרבה ילדים שאין להם קשיי למידה.

יגאל גואטה: מי שיש לו קשיי למידה, זה סיפור אחר לגמרי אבל יש הרבה כאלה שאין להם קשיי למידה אבל צריך להיכנס לנפש של הילד.

יגאל גואטה: שמעתי קודם שבתוך התכנית מכשירים את המורים הקיימים בבית הספר.

יגאל גואטה: למה לא להביא מורים מוכשרים מלכתחילה?

יגאל גואטה: עכשיו אנחנו עושים תכנית לילדים או למורים?

מירב בן ארי: נראה לך שאין מורים שמוכשרים לזה?

יגאל גואטה: המנכ"לית אמרה שבתכנית מכשירים מורים לצורך העניין.

יגאל גואטה: למה לא להביא מראש אנשים מוכשרים ולא להתחיל לעשות ניסיונות?

יגאל גואטה: תודה רבה, אדוני.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לך שאני מקבל ואני אוהב ומעריך את השקיפות שלך ואת הדברים הגלויים שאתה מספר, אבל אנחנו בוועדת הכנסת אמורים להיות טיפה יותר קונסיסטנטיים.

יגאל גואטה: מה זה קונסיסטנטיים?

אלי אלאלוף: אתה חושב שיש מורים ברחוב שאתה יכול לקחת רק את הטובים?

יגאל גואטה: לא אמרתי ברחוב.

יגאל גואטה: אבל אם יש מורה שהוא מוכשר לזה והוא נמצא בבית ספר שאין צורך בזה, למה לא להעביר אותו למקום בו כן יש צורך בזה?

אלי אלאלוף: אני ממש נבוך מההערות שלך.

יגאל גואטה: למה אתה נבוך?

אלי אלאלוף: חברת הכנסת זועבי, בבקשה.

יגאל גואטה: למה אתה נבוך?

אלי אלאלוף: תחשוב קצת על מה שאתה אומר.

יגאל גואטה: אני לא מבין.

אלי אלאלוף: אתה מטיל דופי.

אלי אלאלוף: אתה?

יגאל גואטה: אני מטיל דופי?

יגאל גואטה: אני שואל שאלה.

אלי אלאלוף: אתה אומר שכולם לא טובים ושיביאו טובים.

יגאל גואטה: אתה שמעת ממני את המילה כולם?

יגאל גואטה: לא שמעת את המילה הזאת.

מירב בן ארי: אתה אומר דברים מאוד מאוד בעייתיים.

יגאל גואטה: מה זה דברים מאוד מאוד בעייתיים?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: זה לא ויכוח.

יגאל גואטה: כל הזמן אלה דברים כלליים.

יגאל גואטה: רדו לנקודה עצמה.

יגאל גואטה: בשונה מכם, אני היחיד שלא מבין כאן בחינוך.

יגאל גואטה: בשונה ממאיר, ממירב ומהיושב ראש.

יגאל גואטה: לא מבין כלום בחינוך ולא הקמתי בתי ספר אבל עברתי את זה על בשרי.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אני אולי לא אחלוק על תיאור המצב שמיכל הציגה עכשיו.

חנין זועבי: שמעתי גם דברים חיוביים בכל הנושא והתחום שקשור לשעות דיפרנציאליות ותקצוב דיפרנציאלי.

חנין זועבי: אבל הבעיה היא לא שם.

חנין זועבי: אם הבנתי את חבר הכנסת מאיר כהן, אני מסכימה אתו.

חנין זועבי: הבעיה היא לא שאנחנו צריכים תכניות ייחודיות לאוכלוסיות העניות במיוחד כאשר האוכלוסייה הענייה בחברה הערבית היא שישים אחוזים.

חנין זועבי: סביר להניח שאולי שבעים אחוזים מאוכלוסיית העוני – העוני התרבותי והעוני החומרי – נמצאים בישובים הערביים.

חנין זועבי: אבל הבעיה נמצאת בבסיס החלוקה של תקציב החינוך.

חנין זועבי: אנחנו כאן מדברים על 350 מיליון שקלים בשנת 2016 כאשר תקציב החינוך, תקציב משרד החינוך, הוא חמישים מיליארד שקלים.

חנין זועבי: אנחנו מדברים על חלוקה שווה ואולי צודקת.

חנין זועבי: אני אסכים שיש חלוקה צודקת, יש הליכה לכיוון העמקת יותר שעות של העשרה ויותר שעות לימודים לבתי הספר העניים שהם עם ההישגים העניים אבל מה עם שאר התקציב?

חנין זועבי: כאשר את מדברת, מיכל, על שעות העשרה לא בפיסיקה ומתמטיקה, למשל התקציב של סל התרבות הוא בכלל לא שקוף.

חנין זועבי: התקציב של החינוך הלא פורמלי לבתי הספר הערביים הוא פחות משמונה אחוזים וזה לפי הנתונים של ועדת החינוך.

חנין זועבי: כלומר, מדברים כאן על העשרה וצריכים לתת גם העשרה ואומנות, שעות של אומנויות לכל התלמידים, כאשר התלמיד הערבי מסל התרבות לוקח כמעט חמישה אחוזים, מהחינוך הלא פורמלי כמעט שמונה אחוזים.

חנין זועבי: אז החלק הארי מתקציב החינוך נשאר לא צודק.

חנין זועבי: הישובים הערביים, בתי הספר הערביים לא מתקרבים לעשרים אחוזים ולא מתקרבים לעשרה אחוזים ואין שם שקיפות.

חנין זועבי: למשל, סל התרבות, לשאילתה מלפני שישה חודשים, לא ענו מה תקציב בתי הספר הערביים בסל התרבות.

חנין זועבי: אין מוסדות פנאי שמעניקים שעות פנאי לתלמיד הערבי, אז הפנאי היחידי שיכול להיות נגיש אליו זה בתוך בתי הספר ושם אומרים שאין להם שקיפות של תקציב כי אלה יחידות סמך ליד משרד החינוך.

חנין זועבי: הבעיה של השקיפות היא לא בתוך התחום של השעות, התקציב הדיפרנציאלי ושעות לימודים ובבסיס חלוקת השעות, אלא יש תכניות תוספתיות שהן החלק הארי מתקציב החינוך ושם השקיפות היא אפס, שם לשמונים אחוזים מהתקציב אין שום נגיעה לבתי הספר הערביים.

חנין זועבי: אם מדברים על התמודדות עם העוני התרבותי ועם העוני הפיזי, צריך לפתוח את כל התקציב ולא רק להתמקד בתכנית של התקציב הדיפרנציאלי.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה והיא לאפשר למנכ"לית לסיים ולצוותה את ההצגה ואחר כך נחזור לסיבוב של שאלות והמלצות.

אלי אלאלוף: קיבלתי מהדובר שלי שאלה.

אלי אלאלוף: איך אתם יודעים לזהות ילד עני וכמה ילדים עניים אתם מאמינים שאתם נוגעים בהם?

<מיכל כהן: אנחנו מסתכלים בעיקר על מדד טיפוח ברמה של ילד עני.

<מיכל כהן: זאת אומרת, יש שם קריטריונים שמגדירים גם מצב סוציו-אקונומי, גם השכלת הורים, גם נושא פריפריאלי.

<מיכל כהן: בגדול קל מאוד לזהות איפה העוני במדינת ישראל.

<מיכל כהן: נאמר כאן שאנחנו יודעים איפה החלקים, אנחנו יודעים לזהות.

<מיכל כהן: גם ברמה רשותית וגם ברמת מדד הטיפוח.

<מיכל כהן: מדד הטיפוח הוא יותר ספציפי למוסדות החינוך וזה בדיוק מה שאמרתי.

<מיכל כהן: ילד עני יכול להיות גם בתל אביב ולכן זאת לא תכנית רשותית אלא זאת תכנית בית ספרית ולצערי קל מאוד לומר היכן נמצא ילד עני.

<מיכל כהן: דודי, אתה רוצה להתייחס למה שנאמר כאן?

<מיכל כהן: אחר כך אני אמשיך.

<דודי מזרחי: שתי נקודות.

<דודי מזרחי: קודם כל, החלטנו להתמקד בראש ובראשונה בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים, בשעות ההוראה, משום ששעות ההוראה, מה לעשות, זה הרכיב המשמעותי ביותר של התקציב, כאשר מדובר על מהלך חמש שנתי, שהמשמעות שלו בסוף הדרך, בשנת הלימודים תשע"ט, היא הגדלה של שעות הטיפוח בלמעלה ממיליארד שקלים.

חנין זועבי: מה התקציב הכולל של שעות ההוראה?

<דודי מזרחי: ברשותך, אני אסיים.

<דודי מזרחי: התכנית לא צבועה למגזר כזה או אחר אלא היא צבועה לבתי ספר חלשים מבחינה חברתית-כלכלית.

<דודי מזרחי: לצערי הרב חלק גדול במגזר הערבי נמצא שם ולכן חלק משמעותי של התקציב יופנה בסופו של דבר לטובת המגזר הערבי.

<דודי מזרחי: אנחנו גם מפרסמים סימולציות גם אצלנו באתר האינטרנט של המשרד ואפשר לראות מה יהיה המצב לפני ואחרי ואפשר לראות שביישום מלא בכל מה שנוגע לשעות ההוראה, הרי שיש טיפול משמעותי ביותר והפערים, האנומליה בתקציב של שעות ההוראה, מצטמצמת.

<דודי מזרחי: את צודקת בדבריך שהיו פערים שמצאנו אותם בכל מה שנוגע בעיקר לחינוך הבלתי פורמלי בגלל מגוון סיבות.

<דודי מזרחי: אפשר לייחד דיון שלם רק על זה.

<דודי מזרחי: ראינו באמת במגזר הערבי שהאוכלוסייה, בתי הספר, הרשויות, לא צרכו את השירותים שהמשרד הפעיל עד כה.

<דודי מזרחי: לכן המשרד יצא בתכנית שנקראת אתגרים שאת בטח מכירה - אגב, זאת החלטת ממשלה - בה נגזרים שני דברים עיקריים: האחד, תוספת של 130 מיליון שקלים למגזר הערבי, בעיקר לפעילות בלתי פורמלית ולטובת תיקון מנגנונים כדי שלא נהיה תלויים בהחלטת ממשלה כזו או אחרת אלא את הלקונות נתקן בבסיס ההקצאה.

<דודי מזרחי: זה לא שעמדו במשרד החינוך אנשים שפעלו בצורה כזו או אחרת בכוונה חלילה כדי שגורם כזה לא ייגש אלא פשוט זיהינו שיש בעיות מובנות, בעיקר ברשויות חלשות, בבתי ספר חלשים, שהובילו לכך שלא ידעו לצרוך את המשאבים.

<דודי מזרחי: זאת תכנית שלמה שמותאמת לנושא הזה.

חנין זועבי: בסופו של דבר מדברים על מיליארד שקלים מתוך חמישים מיליארד שקלים.

<מיכל כהן: לא.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אל תעשי את זה כך כאילו אין תקציב.

<מיכל כהן: להפך.

<מיכל כהן: יש כאן איזו טעות.

אלי אלאלוף: יש לי התנצלות אישית.

אלי אלאלוף: אני חייב לצאת לכמה דקות לוועדת הכנסת כי אחרת לא תהיה לנו עבודה.

אלי אלאלוף: מירב בן ארי תחליף אותי.

אלי אלאלוף: (היו"ר מירב בן אריׂ)

<מיכל כהן: אני אסביר.

<מיכל כהן: יש איזושהי טעות.

<מיכל כהן: שמונים אחוזים מתקציב משרד החינוך – תקן אותי אם אני לא מדייקת – כשמונים אחוזים ואפילו קצת יותר הם על שעות הבסיס.

<מיכל כהן: בית הספר, גם במגזר הערבי, מקבל את המסה הקריטית שלו על ידי התקציב הזה.

<מיכל כהן: שמונים אחוזים מחמישים מיליארד שקלים.

<מיכל כהן: חוץ מזה יש את התקצוב הדיפרנציאלי שבא לעשות סדר חדש.

<מיכל כהן: זה אומר שמעבר לשעות הבסיס הוא יקבל תוספות לפעמים כגודל הבסיס.

<מיכל כהן: זו אמירה ראשונה.

<מיכל כהן: אמירה שנייה.

<מיכל כהן: דווקא לחברה הערבית, שיש לה תקציבים תוספתיים שהם שלה, כמו ה-188 מיליון שקלים של תכנית האתגרים ועוד הקצאות בתוך התכניות הקיימות שהן הקצאות ייעודיות לחברה הערבית.

<מיכל כהן: את צודקת שלא הכול מוטמע ולא בכל דבר וזה שינוי שהתחלנו בו.

<מיכל כהן: כאשר יצאנו לתקצוב הדיפרנציאלי אמרו שלא חכמה, תעשו דיפרנציאלי גם ברשויות.

<מיכל כהן: אמרתי שלפחות התחלנו מאיזה מקום.

<מיכל כהן: עד לפני שנתיים-שלוש אף אחד לא דיבר על דיפרנציאלי והיום הרכבת יצאה מהתחנה והיא דוהרת ואני מקווה שאנחנו גם נצליח לעשות בתקציבים התוספתיים.

<מיכל כהן: יש כאן מאבקים לא פשוטים של הסיפור של הדיפרנציאלי כפי שאתם יודעים.

<מיכל כהן: זה עניין של קונספט, מאיפה יבוא הכסף, אם הוא יבוא מחלק מהרשויות החזקות או שהכול צריך לבוא ככסף תוספתי מן המדינה.

<מיכל כהן: זה דבר שאנחנו בתוכו ואנחנו כן חותרים להרחיב את הדיפרנציאלי אבל כרגע אנחנו עוד בתוך התכנית של שעות ההוראה ומעל שעות ההוראה, שעות הטיפוח שהן עיקר הכסף של החמישים מיליארד שקלים.

<מיכל כהן: את צודקת שתשתיות של חינוך בלתי פורמלי היו חסרות בחברה הערבית ועכשיו אנחנו בתקציב תוספתי משקיעים גם בזה כדי שהם יצרכו יותר חינוך בלתי פורמלי.

<מיכל כהן: ברשותכם, אני אמשיך בתכניות.

<מיכל כהן: העברת האחריות על המרכזים לגיל הרך למשרד החינוך והקמת מרכזים לגיל הרך במקומות בעלי אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי נמוך והעברת האחריות על מעונות היום למשרד החינוך.

<מיכל כהן: סימה, בבקשה.

<מיכל כהן: סימה היא מנהלת אגף החינוך הקדם-יסודי.

<סימה חדד מה יפית: אני אומר שבינואר השנה קיבלנו לאחריותנו את המרכזים לגיל הרך שהיו בעצם באחריות התכנית הלאומית ושם מומנו.

<סימה חדד מה יפית: חלק מתוכם, 27 מרכזים נכון להיום.

<סימה חדד מה יפית: התפקיד של המרכז הוא בעצם לתת מענה לצמצם פערים בקרב האוכלוסיות החלשות בעיקר בתוך הישוב, לבנות מערכת יישובית שתלויה באיתור, טיפול ועבודה עם מורים והקהילה.

<סימה חדד מה יפית: בפועל לא קיבלנו תקציב למעט שישה ימי הדרכה של התכנית הלאומית ואנחנו בעצם בשלב של למידה של המרכזים הללו.

<מיכל כהן: 27 מרכזים.

<סימה חדד מה יפית: כרגע האחריות על ה-27 שעובדים על פי המודל שנבנה יחד עם משרד ראש הממשלה והתכנית הלאומית.

<סימה חדד מה יפית: בארץ פועלים הרבה יותר מרכזים מאותם 27 והם תלויים תמיד בין חיים ומוות כי הם תלויים בתקציבים כאלה ואחרים שלא נמצא להם פתרון.

<מיכל כהן: בדימונה לקחנו את המרכז?

<סימה חדד מה יפית: אני תכף אומר לכם.

<מיכל כהן: יש לנו 55 מרכזים נוספים.

<מיכל כהן: נכון?

<סימה חדד מה יפית: אפילו יותר.

<סימה חדד מה יפית: יש לנו 55 בפוטנציאל.

<סימה חדד מה יפית: יש עכשיו החלטת ממשלה לגבי הדרום שבונה עוד מרכזים.

<סימה חדד מה יפית: הבעייתיות היא לתחזק אותם לזמן ארוך.

מירב בן ארי: לגיל הרך.

<סימה חדד מה יפית: אנחנו מדברים רק על הגיל הרך.

<סימה חדד מה יפית: כן.

<סימה חדד מה יפית: הם נותנים מענה מגיל לידה עד גיל שש.

<סימה חדד מה יפית: מרכזים שבחלקם נמצאים עם יחידות התפתחותיות, מרכזים בלי יחידות התפתחותיות, יש דגמים שונים.

<סימה חדד מה יפית: אנחנו מנסים ליצור לא מרכז שיש בו תכניות תכניות אלא עבודה קהילתית, עבודה שנותנת מענה מערכתי.

<סימה חדד מה יפית: יש לנו קושי גדול לנהל את המהלך הזה בלי תקצוב.

<סימה חדד מה יפית: יחד עם זאת, אנחנו עושים ככל שביכולתנו מתקציב קיים.

<מיכל כהן: אחת האופציות שנבחנת וזה אנחנו נעשה בדיונים הפנימיים היא האם נכון להכיר במרכזים לגיל הרך כמו מוסדות עם סמל.

<מיכל כהן: אם אנחנו מכירים בהם כפי שמכירים במוסדות עם סמל, אנחנו יכולים לתקצב.

<מיכל כהן: ראשית, אנחנו יכולים לדאוג שמנהל המרכז יהיה ברמה.

מאיר כהן: אם תצליחי.

מאיר כהן: לדעתי זו החלטה שלך אבל אם תצליחי להזיז את זה, זה ישדרג את כל המרכזים האלה.

<מיכל כהן: זו המוטיבציה.

<מיכל כהן: לקחנו את 27 המרכזים הראשונים כדי לדעת בדיוק מה חסר שם.

<מיכל כהן: הצוות עושה שם עבודה נהדרת ובאמת ממפה כדי להרחיב את זה לשאר העמותות.

<מיכל כהן: אנחנו נדון גם עם אגף התקציבים.

<מיכל כהן: בעצם המוטיבציה, אם נצליח לשים את זה כמוסד חינוכי לכל דבר ועניין, נדאג גם לשדרוג הצוות וגם לשים שם סמל מוסד לתפעול ואני מאמינה שזה לא תקציב ענק אבל זה בעיקר ישנה את ההתנהלות שם.

<סימה חדד מה יפית: חשוב לי לומר שהשינוי הראשוני שאנחנו עושים כרגע הוא שההדרכה נכנסת לכלל המרכזים באחריות האגף לחינוך קדם יסודי.

<סימה חדד מה יפית: עד היום זאת הייתה בחירה של כל מנהל.

<סימה חדד מה יפית: בינתיים אנחנו מדברים רק על ה-27 מרכזים.

<סימה חדד מה יפית: אנחנו מנסים גם ליצור איזשהו מודל אחיד שנקבע במשרד ראש הממשלה.

<סימה חדד מה יפית: במתכונת העבודה הזו התחלנו ואנחנו יודעים שיש לנו הרבה מאוד מרכזים שפונים אלינו ומבקשים להצטרף למהלך כי יש איזושהי כפיפות מסוימת ואחריות להתמקצעות.

<מיכל כהן: וגם תמיכה פדגוגית וזה ישדרג.

<מיכל כהן: אנחנו נשים את זה באחד הדיונים בינינו לבין האוצר.

<מיכל כהן: אני מודה שגם את ה-27 מרכזים לקחנו מתוך התקציבים הקיימים אבל בכל זאת.

<מיכל כהן: למשל, המעבר, אם זה יוכר כסמל מוסד, זה משהו שאנחנו צריכים לעשות בתיאום עם האוצר.

<מיכל כהן: אני מאמינה שזה ייפתר.

<מיכל כהן: זה לא תקציב מטורף וזה בסך הכול דבר נכון לעשות.

<סימה חדד מה יפית: המפקחות שלנו - וזה בתיאום עם המשרדים השונים, כי בתוך המרכז בעצם אנחנו עובדים עם משרד הבריאות ועם משרד הרווחה – מפקחות החינוך הן האחראיות על המרכזים עצמם כך שיש אינטגרטור שעושה את העבודה.

<סימה חדד מה יפית: זאת אומרת, יש כמה תהליכים בו זמנית בהם התחלנו.

מאיר כהן: אני שם דגש על זה כי זה אחד השלבים הראשונים בהם אתה עושה איתור בולט של ילדים.

<מיכל כהן: נכון.

<מיכל כהן: צריך לומר שזו גם התשתית.

<מיכל כהן: במידה ומדינת ישראל תחליט שבאמת חינוך מתחיל בגיל הלידה ולא רק מגיל שלוש, זאת תהיה התשתית.

מאיר כהן: עדיף שזה יהיה בפיקוח של משרד החינוך.

<מיכל כהן: כן.

<מיכל כהן: את זה אנחנו יודעים.

<מיכל כהן: אתה יודע שהיה מהלך.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אתמול היה כאן דיון ארוך במשך שעתיים וחצי.

<מיכל כהן: לגבי מי שעושה את החינוך במדינת ישראל.

<מיכל כהן: גם על המעונות.

<מיכל כהן: כמובן שהוועדה של דוח העוני המליצה על העברת האחריות למשרד החינוך.

מירב בן ארי: בדיוק דיברנו על דוח העוני והגעת.

מירב בן ארי: (היו"ר אלי אלאלוף)

אלי אלאלוף: תודה.

<מיכל כהן: אנחנו סקרנו עכשיו את המרכזים לגיל הרך.

<מיכל כהן: אמרנו שהעברנו 27 מרכזים ללא תקציב תוספתי כפי שהוצע בדוח.

<מיכל כהן: בינתיים אנחנו עושים למידה והכנסנו הדרכה פדגוגית והכנסנו פיקוח של המפקחות בקדם יסודי.

<מיכל כהן: יש עוד כ-55 מרכזים.

<מיכל כהן: אנחנו צריכים להעלות את זה בדיון בינינו לבין האוצר כדי להכיר בהם עם סמלי מוסד כדי שאנחנו נוכל לתת.

<מיכל כהן: אני מקווה שתהיה לזה הסכמה ואם כן, זה ישדרג את העשייה שם.

<מיכל כהן: אני אומרת את זה גם מתוך התפיסה שחינוך מתחיל, כפי שאתם המלצתם, עם הלידה של הילדים.

<מיכל כהן: חינוך, טיפול וכל מה שצריך מתחיל מגיל הלידה וזה לא יכול להיות בהקשר של תעסוקה ומשהו אחר.

אלי אלאלוף: לא רק תעסוקה.

<מיכל כהן: לא רק תעסוקה.

<מיכל כהן: זה לא סותר תעסוקה אבל בוודאי צריך קודם כל להסתכל על הילדים.

<מיכל כהן: זה קשור גם לדיון שהתקיים כאן אתמול.

<מיכל כהן: הנושא של העברת המעונות כרגע לא על הפרק.

אלי אלאלוף: ברשותך, אני רוצה לומר לאנשי האוצר.

אלי אלאלוף: אני די מאוכזב בעניין התקצוב.

אלי אלאלוף: מראש ההמלצה הייתה שזה יהיה במשרד החינוך.

אלי אלאלוף: אני לא מבין למה עד היום זה נמצא במשרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אין שום סיבה שזה יהיה שם.

<קריאה: במשרד הכלכלה.

אלי אלאלוף: אני יודע על מה אני מדבר, על המרכזים.

אלי אלאלוף: התקציב של המרכזים.

אלי אלאלוף: אני קיבלתי מרבקה לפני שהיא החליפה תפקיד מכתב לפיו במשרד הבריאות יש את התקציב של המרכזים לגיל הרך והפעלתם כולל הנושא של ההקמה.

אלי אלאלוף: הקמת מרכזים לשירותים אינטגרטיביים לגיל הרך ופיתוח שירותי בריאות.

אלי אלאלוף: לא, זה לא זה, אבל העברתם את התקציבים.

מאיר כהן: מי שבונה את זה, זה הביטוח הלאומי והקופות.

אלי אלאלוף: אני אומר שהיה תקציב מיוחד.

מאיר כהן: לא לבנייה.

אלי אלאלוף: בתקציב של דוח העוני.

מאיר כהן: נכון.

מאיר כהן: אתה צודק.

<מיכל כהן: בדוח כתוב.

אלי אלאלוף: כתוב בדוח אבל תבדקי אם קיבלת את הכסף.

<מיכל כהן: לא, אנחנו לא קיבלנו.

אלי אלאלוף: זה מה שאני אומר.

אלי אלאלוף: העברתם את הכסף למשרד הבריאות.

אלי אלאלוף: תשימו לב, הוא במשרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אין שום הצדקה לכך.

אלי אלאלוף: כל הזמן אמרנו שתטפלו בזה ותעבירו את זה.

<נועה היימן: אני לא אחראית על תקציב משרד הבריאות ולכן לא אוכל להתייחס.

אלי אלאלוף: אבל אתם אחראים על תקציב משרד החינוך.

אלי אלאלוף: דברו עם הרפרנט של הבריאות כי כולם מטרטרים אותי.

אלי אלאלוף: לפני שאני אומר מלים לא יפות, תעבירו את התקציב של המרכזים לגיל הרך כולל הפעלתם.

אלי אלאלוף: שבו אצל הבוס, אצל פינס, כי הוא גם כן בתמונה ותעבירו את התקציב להיכן שהוא צריך להיות, מהמקום בו הוא נמצא למקום בו הוא צריך להיות.

אלי אלאלוף: במשרד הבריאות לא מנצלים את הכסף הזה ובמשרד החינוך לא מכירים אותו.

אלי אלאלוף: אני מבקש שתבדקו את זה.

אלי אלאלוף: קחו את הדף המודפס שנמצא אצל רבקה ותעשו את העבודה הנדרשת.

<נועה היימן: אני יכולה לומר מספר דברים תוך כדי בירור עם צוות הבריאות אגב הישיבה.

<נועה היימן: החלטת ממשלה 2025 בעקבות מבצע צוק איתן קבעה - - -

אלי אלאלוף: זה לא קשור לזה.

אלי אלאלוף: זה בלבול.

אלי אלאלוף: זה תפקידכם לבלבל את הממשלה ולא תפקידי.

אלי אלאלוף: אני אומר מלים קשות אבל מבוססות.

<נועה היימן: אתה עדיין רוצה שאני אתייחס?

<נועה היימן: אני יכולה גם לא להתייחס.

אלי אלאלוף: זה לא קשור.

אלי אלאלוף: תקציב של משרד הבריאות מזוכה בארבעים מיליון שקלים להקמת מרכזים לגיל הרך – לא קשור לצוק איתן.

אלי אלאלוף: אל תבלבלו את העולם כי אחרת אני אגיע להיכן שאני אגיע, ואמרתי את זה לראש אגף התקציבים.

אלי אלאלוף: תעשו את הדברים.

אלי אלאלוף: אל תמכרו כל גרוש שלוש פעמים בצורה מזויפת.

אלי אלאלוף: אלה מלים קשות שאני אומר.

<נועה היימן: המכתב שרבקה העבירה לך כולל מספר והמספר הזה הוא מתוקף החלטת ממשלה.

אלי אלאלוף: לא.

<נועה היימן: אתה לא רוצה שאני אתייחס?

<נועה היימן: אני יכולה גם לא להזכיר את זה.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אין.

אלי אלאלוף: דוח העוני מאושר כדוח העוני ולא קשור לצוק איתן.

אלי אלאלוף: אני לא מבין.

אלי אלאלוף: יש החלטת ממשלה לגבי דוח העוני והוא אומץ על ידי הממשלה.

אלי אלאלוף: אי אפשר להעמיס על דוח העוני את צוק איתן.

אלי אלאלוף: כל אחד חשוב בפני עצמו ומתוקצב.

אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר שהיו ארבעים מיליון שקלים שאתם תקצבתם לטובת מרכזים לגיל הרך.

אלי אלאלוף: אני לא רואה את המילה הזאת צוק איתן כאן בדוח.

אלי אלאלוף: אני מבקש וזאת פעם אין סופית שאני אעשה ואני אמשיך לעשות.

אלי אלאלוף: לא נוותר על זה.

אלי אלאלוף: התקציב צריך להגיע, צריך לחזק את המרכזים וצריך לתת להם את התקציב התפעולי.

מאיר כהן: אולי נשמע היכן הארבעים מיליון שקלים?

אלי אלאלוף: אומרים לך שזה עבור המרכזים בעוטף עזה.

אלי אלאלוף: איפה הקשר בין זה לבין זה?

<סימה חדד מה יפית: זאת החלטת ממשלה שכן יצאה לדרך.

<סימה חדד מה יפית: אני חושבת שאתה היית שותף לה.

מאיר כהן: היושב ראש צודק.

<סימה חדד מה יפית: יצאנו עם קול קורא.

אלי אלאלוף: לא קשור לדוח העוני.

<סימה חדד מה יפית: זה לא קשור לדוח העוני.

אלי אלאלוף: דוח העוני התקבל.

אלי אלאלוף: ההחלטה לגבי דוח העוני התקבלה בממשלה הנוכחית בישיבה השנייה שלה, לא יודע מה המספר אבל אם אתם רוצים, אני אספק לכם אותו.

אלי אלאלוף: תפסיקו לעשות את הבלבול הזה.

אלי אלאלוף: דוח העוני לא התייחס לעוטף עזה.

אלי אלאלוף: הוא היה לפני עוטף עזה.

<נועה היימן: פעם ראשונה שהתבקשתי לבדוק את התקציב למרכזי הגיל הרך.

<נועה היימן: זה עדיין לא עלה לא בבקשות שלך וישבנו מספר פעמים.

אלי אלאלוף: ועוד איך עלה.

<נועה היימן: אני אבדוק עם צוות בריאות.

אלי אלאלוף: זה עלה גם אתך וגם עם פינס וגם עם רבקה ורבקה יודעת את זה וכך גם כל מי שמעוניין.

אלי אלאלוף: תפתרו את הבעיה.

<נועה היימן: אני אברר מה הסיכום.

אלי אלאלוף: יש תקציב מיוחד ואני שמח שאתם הולכים ונערכים.

אלי אלאלוף: יש תקציב לפיתוח של מרכזים לגיל הרך ויש תקציב להפעלתם.

מאיר כהן: שום דבר לא עבר למשרד.

אלי אלאלוף: ודאי שלא.

אלי אלאלוף: כך פועלים.

אלי אלאלוף: מגלגלים שמאלה וימינה.

מאיר כהן: אגב, גברתי המנכ"לית, יש כל יום שלישי משעה 2:00 עד 4:00 שיעור במרוקאית.

מירב בן ארי: גם זה לא יעזור לך להבין מה הם אומרים.

<מיכל כהן: אני מבינה מה הם אומרים.

מאיר כהן: המנכ"לית היא משלנו.

<מיכל כהן: אני אמשיך.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים עכשיו על אבחונים לילדים.

<מיכל כהן: דני, את רוצה להתייחס?

<מיכל כהן: אני רק אגיד מה המלצות הוועדה.

<מיכל כהן: תגבור שעות דיפרנציאליות לחיזוק למידה וטיפול בלקויות למידה והפרעות קשב וריכוז, מתן שעות תגבור לסיוע באיתור צורכי ילדים מתקשים, שזה לא לקויות למידה, יצירת רצף של העברת מידע בין מסגרות ובחינת אפשרות להשתתפות במימון אבחונים.

<דני ז'ורנו: מנהלת אגף לקויות למידה והפרעת קשב במשרד החינוך.

<דני ז'ורנו: במסגרת התקצוב הדיפרנציאלי יש המלצה והיא מיושמת לתוספת שעות למת"ליות, מקדמות תפקודי למידה.

מירב בן ארי: שזה לתלמידים מתקשים.

<דני ז'ורנו: כן.

<דני ז'ורנו: בחטיבות קטנות, ארבע עד שמונה שעות לחטיבה, ובחטיבות גדולות, ארבע עד שמונה שעות לכל שכבה.

<דני ז'ורנו: בנוסף, במגזר הערבי, החל מהשנה, נוספו 140 מת"ליות בבתי הספר היסודיים.

<דני ז'ורנו: זה דבר חדש לחלוטין שאנחנו מאוד מברכים עליו.

<דני ז'ורנו: זה גורם לשינוי לטובה.

<דני ז'ורנו: במסגרת מלגות האבחון, משרד החינוך מתקצב כל שנה אלף מלגות אבחון לתלמידים משכבות נמוכות, מעוטי יכולת.

<דני ז'ורנו: בנוסף, אלף מלגות אבחון למגזר הערבי במסגרת תכנית החומש.

<דני ז'ורנו: המנכ"לית אישרה לתקצב בשנה הבאה 3,000 מלגות אבחון כאשר אלפיים הן במגזר דובר עברית ואלף במגזר הערבי.

חנין זועבי: בג'יסר א זרקא לבדה, צריכים 600 אבחונים.

<מיכל כהן: במקום אלף, השנה אנחנו עושים 3,000 מהתקציב שלנו כאשר אלף מלגות אבחון יהיו למגזר הערבי.

אלי אלאלוף: יש לי המלצה.

אלי אלאלוף: אל תשתמשו במערכת הזאת אלא תנו לילד ללמוד.

מאיר כהן: יוצאים מתוך הנחה שחלק מההורים משלמים.

מאיר כהן: זה נכון שיש שבעים אלף אבל לעלות מאלף ל-3,000, זה יפה.

<דני ז'ורנו: האבחון הוא לא המטרה.

<דני ז'ורנו: האבחון הוא אמצעי.

<דני ז'ורנו: מטרתו של האבחון היא לבנות תכנית עבודה עם אותם תלמידים שמתקשים או שלא מצליחים למצות את הפוטנציאל שלהם.

<דני ז'ורנו: בנוסף, אגף לקויות למידה הגיש תכנית עבודה שהצגתי אותה בוועדת החינוך של הכנסת, תכנית עבודה לעשור הקרוב בנושא הטיפול בתלמידים מתקשים ובתלמידים עם לקויות למידה.

<דני ז'ורנו: אנחנו מקווים שהתכנית הזאת תקבל את האישור התקציבי שלה.

<דני ז'ורנו: זאת תכנית שאמור להתפרס על פני כמה שנים, מהגיל הרך או מהגיל המאוד צעיר עד הבגרות, בתקווה שכאשר זה יקרה, אנחנו גם נצטרך פחות אבחונים כי האבחון הוא לא המטרה.

<דני ז'ורנו: אנחנו רוצים ליצור מצב שמורה יוכל לעזור לתלמיד ללא צורך באבחון.

אלי אלאלוף: יש לי משאלה.

אלי אלאלוף: כשאתם מסתכלים על הילד העני, זה לא אומר שהוא תלמיד חלש.

<מיכל כהן: נכן.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: תלמדו את זה.

אלי אלאלוף: בדרך כלל מהילד העני יוצא תלמיד מצוין.

אלי אלאלוף: רק תשימו לב לזה.

אלי אלאלוף: לא כל מי שעני, הוא חלש בלימודים.

אלי אלאלוף: להפך, יש לו עוצמות שבדרך כלל למפונקים אין.

<מיכל כהן: זו הערה מאוד נכונה, אבל אני רוצה להתייחס בכלל זאת למה דיברנו על דוח העוני וגם אנחנו בהגדלה של היכולת לאפשר ליותר תלמידים למדנו.

<מיכל כהן: למדנו שבאופן תמוה, אולי לא תמוה, אנחנו רואים שההתאמות בבגרויות נמצאות דווקא במקומות שיש אוכלוסייה חזקה.

<מיכל כהן: זה אומר שאנחנו עושים תכנית איך להקטין בכלל את מספר ההתאמות במערכת החינוך כי זה יצא מכל פרופורציה.

<מיכל כהן: יחד עם זאת, אסור להתעלם מכך שילד שהוא ילד עני וזקוק בכל זאת לסיוע ולאבחון, לא ייגש לעשות את זה כי אין לו כסף, כי אין לו 3,000 שקלים לעשות זאת.

<מיכל כהן: לכן לתת פי שלוש את האבחונים בא רק כדי לאפשר למי שבאמת זקוק.

<מיכל כהן: כמו שאמרה דני, האבחון הוא לא המטרה.

<מיכל כהן: התהליך הוא המטרה, הסיוע הוא המטרה ואני מקבלת מאוד את האמירה שעני הוא בהכרח מתקשה אבל זה אומר שגם אם הוא מתקשה, צריך לתת לו את הכלים.

<מיכל כהן: הדבר הבא, צמצום הנשירה הגלויה והסמויה בבית הספר, העלאת הזכאות לבגרות ובחינה מחודשת של מקומו של החינוך הטכנולוגי ומסלולים.

<מיכל כהן: עירית, את יכולה להתייחס בבקשה?

<עירית בירן: סגנית מנהל המינהל הפדגוגי.

<עירית בירן: הנושא הראשון, למרות שחבר הכנסת מאיר כהן מתנגד לכיתות שח"ר, אנחנו חושבים שצריך לתגבר אותו.

אלי אלאלוף: תרשי לי להשלים אותו במשפט אחד.

אלי אלאלוף: כל הכיתות האלה שהן כדי להציל את הילד שלא יכול היום להתמודד, אמורות לדעתי כמה שיותר מהר להחזיר את הילד למסלול הרגיל.

<עירית בירן: נכון.

אלי אלאלוף: ברגע שאוהבים יותר מדי את הילד ומחזיקים אותו במערכת לחלשים, זה אומר שהוא כבול למסלול וזאת הסללה עליה מאיר מדבר.

אלי אלאלוף: לכן אני חושב שאחד האתגרים, אם מותר לי להציע לכם כאקס חבר שלכם בעבודה – לא בעבודה עם משכורת כמובן – שחררו את הילד.

אלי אלאלוף: ברגע שהגיעו לרמה הנדרשת, שחררו אותם.

אלי אלאלוף: לדעתי זה ההישג.

אלי אלאלוף: אפשר להחזיר אותו למערכת הרגילה.

<עירית בירן: אני מציעה לבקש את פרופסור טטאר מאוניברסיטת ירושלים שעשה מחקר וראיין אותם כחיילים ואחר כך כמבוגרים יותר.

<עירית בירן: הם מדווחים שדווקא בכיתות שהמחנך הוא דמות מאוד קבועה בכיתה, בגיל ההתבגרות, שהוא דמות שמלווה אותם בהרבה שיחות והרבה עבודה על מוטיבציה, הרבה עבודה על מניעת התנהגויות סיכון וכן הלאה, אחד הדברים שהם אומרים זה שאחר כך באוניברסיטה או בצבא חסר להם.

<עירית בירן: יכול להיות שצריך לחשוב אולי על מבנים יותר פתוחים וכן הלאה אבל הדמות המחבקת הזאת והמלווה או המשלימת בית היא דמות שמאוד חשובה בגיל ההתבגרות, במיוחד כאשר הבתים מתקשים לעשות זאת.

אלי אלאלוף: זה שווה דיון.

<עירית בירן: כן.

<עירית בירן: צריך לקיים דיון.

חנין זועבי: גם ההסבר למה שאתה אומר שלא מחזירים אותו למסגרת הרגילה כי האבחון נעשה בשלב מאוחר, הוא נעשה כאשר יש כבר נתק.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: זה לא קשור לאבחון.

חנין זועבי: אבל אם האבחון נעשה בכיתה א' או ב', יש זמן להעצים אותו ואז יכולים להחזיר אותו למסלול הרגיל.

אלי אלאלוף: אני אומר לך שכמה שיותר מאוחר תעשי אבחון לילד, יותר טוב.

מירב בן ארי: וכמה שיותר מוקדם טיפול.

<מיכל כהן: זה להכניס אותו ישר למקום שהופך להיות לאורך הזמן פחות יודע ופחות מתמודד.

חנין זועבי: אולי זה רק במקרים נדירים.

אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת טלב אבו עראר שהוא כמוני מהדרום.

<עירית בירן: הנושא הבא הוא הנושא של תשתיות של החינוך הבלתי פורמלי במגזר הערבי.

<עירית בירן: זאת עבודה שהיום אנחנו בונים לכל ישוב, גם ברמה של מרכזים שכונתיים וגם מרכזים לפעילות חברתית אחר הצהרים.

<עירית בירן: עם הקמת תשתית של כוח אדם קבוע ברשויות המקומיות, אנחנו נראה הרבה פחות ילדים שמפסיקים ללכת לבית ספר.

<עירית בירן: השנה כבר התחלנו- ואנחנו מחזקים את זה בשנה הבאה - עבודה על הנושאים הרגישים כמו תגבור מתמטיקה, תגבור אנגלית ותגבור עברית כדי לעזור לתלמידים בחטיבה העליונה.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה.

אלי אלאלוף: הנושא הבא הוא מאוד טעון.

<יהודית אילני: לקראת הדיון הזה עשיתי עבודה.

<יהודית אילני: אני כאן על תקן פעילת.

<יהודית אילני: ... ולא רק יועצת פרלמנטרית.

<יהודית אילני: מתוך שיח עם יועצות של בתי ספר שונים ביפו ניסיתי להבין מה מבחינתן הבעיה המרכזית ובעצם מה שהן אמרו, זה נתון מאוד מזעזע והן מודעות לבעיות והסכנות של ההסללה ותיוג וכולי.

<יהודית אילני: הן אמרו שבעצם בכיתה ג' אפשר לנבא איזה ילד הולך להיות ילד שלא ישרוד את 12 שנות הלימוד אלא ייפול מבית הספר לפני כן.

<יהודית אילני: מה שהן מאתרות כבעיה מרכזית זה שאין אפשרות להרבה מאוד הורים לממן אבחון בגיל צעיר, לבית הספר יש מכסה מסוימת, הילד לא עובר אבחון והוא לא מקבל הוראה מתקנת וכבר בכיתה ג' מזהים שיש קשיים שאם הם לא יטופלו אז, הם יגיעו לידי ביטוי בגיל קצת יותר מבוגר והילד לא ישרוד את מערכת החינוך וייפול.

<יהודית אילני: מבחינתן דווקא היעדר כלים לאבחון בגיל צעיר, אחת הבעיות הגדולות של ילדים עניים וכי כן יש צורך לעשות אבחון מוקדם וכמה שיותר מהר אבל היום זה לא קורה.

<דני ז'ורנו: אני אענה גם מתוקף היותי גם פסיכולוגית שאבחנה הרבה מאוד ילדים.

<דני ז'ורנו: נוצר עיוות גם במערכת החינוך על ידי אנשי חינוך לעתים וגם בציבור הכללי שאבחון הוא המטרה.

<דני ז'ורנו: עושים אבחון כאשר רוצים לבנות תכנית עבודה.

<דני ז'ורנו: למורה צריכות להיות היכולות לקדם את הילד ללא אבחון.

<דני ז'ורנו: זאת גם המטרה של התכנית הגדולה שאנחנו בונים והיא כרגע בבנייה, כדי לקדם, כדי שכל מורה תוכל לקדם את הילד.

<דני ז'ורנו: אין צורך לאבחן כל ילד כאשר מתגלה קושי.

<מיכל דלין פרימרמן: יש לי שתי שאלות קצרות.

<מיכל דלין פרימרמן: האחת היא לעניין התכנית שאת מחזקת את בתי הספר.

אלי אלאלוף: שם ותפקיד.

<מיכל דלין פרימרמן: אני מארגון לתת.

<מיכל דלין פרימרמן: השאלה אם יש יעדים מדידים לצמצום הפערים במערכת כמערכת או שהיעדים הם פר בית ספר.

<מיכל כהן: יש יעדים מערכתיים.

<מיכל דלין פרימרמן: השאלה השנייה היא האם יש הכשרה לצוות החינוכי כהכשרה מודעת עוני כמו למשל שנעשית הכשרה גם במערכת הבריאות כיום, כדי גם לאתר וגם לתת מענה לאוכלוסיות שחיות בעוני, והאם בתי הספר במסגרת המעטפת בבית הספר גם יכולים לתת דברים כמו ציוד לימודי וספרי לימוד שהאוכלוסיות העניות מתקשות לרכוש בעצמן.

<עירית בירן: התכנית מלמדת את המורים להסתכל על הילדים, האם הילד אוכל, האם הוא רעב, האם הוא לבוש בהתאם לעונה וכן הלאה.

<עירית בירן: במקביל בפיתוח המקצועי הכנסנו מתווים שנותנים כלים מה לעשות עם הדברים, איך לעבוד בצוותים רב מקצועיים.

<עירית בירן: זה חלק מהפיתוח המקצועי שחדר מורים מזמין לעצמו ולומד כאשר כל הקבוצה לומדת יחד.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני אסכם את הדיון.

אלי אלאלוף: ראשית, אני רוצה להודות למנכ"לית המשרד מיכל כהן.

אלי אלאלוף: היא לא מפתיעה אותי.

אלי אלאלוף: זה דוח יסודי.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות גם לצוות שלך.

אלי אלאלוף: אני רוצה לומר לחברים שלי מהרשימה המשותפת.

אלי אלאלוף: זה הדוח הראשון בו יש נתונים מידיים לחברה הערבית.

אלי אלאלוף: בשאר הדוחות לא קיבלנו.

אלי אלאלוף: אולי היינו צריכים לבקש, אבל שתדעו זאת.

אלי אלאלוף: הדוח הזה מעניין כי מראש לא רצינו להגדיר אותו כדוח מגדרי או מגזרי כזה או אחר אלא רצינו שילד עני, היכן שהוא נמצא, יקבל פתרונות וקשיש עני יקבל את הפתרונות.

אלי אלאלוף: כל ההחלטות שלנו הן אוניברסליות.

אלי אלאלוף: היו אוניברסליות.

אלי אלאלוף: לא הכתבנו אותן.

אלי אלאלוף: בפתרונות ביקשנו התייחסות תרבותית מפני שאני חושב שהמגזר הערבי סובל בין היתר מחוסר תעסוקה לנשים, שזה שונה במגזר החרדי.

אלי אלאלוף: לכן שם יש פתרונות מגזריים.

אלי אלאלוף: אבל דוח העוני, וזאת פעם ראשונה שהוא אומץ על ידי הממשלה, שלא מראש אמרנו שיש ככה וככה כדי שאחרים ישנאו את אוכלוסייה אחת על חשבון אוכלוסייה שנייה.

אלי אלאלוף: אני שמח לשמוע את זה כאן.

אלי אלאלוף: אומרים לכם מיד שבתכניות החינוך אתם יכולים לבדוק, אלה אותם נתונים עבור המגזר הערבי כמו המגזר היהודי, אותן תוספות פרופורציונאליות ואם הוסיפו 3,000 אבחונים, מיד אלף הולכים למגזר הערבי.

יגאל גואטה: מה שחשוב אלה הם המעשים.

אלי אלאלוף: אני מסכים אתך.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שתופעה כזאת של שיטתיות בתקצוב בכל אוכלוסיות המדינה, זה מה שחלמנו בדוח העוני.

אלי אלאלוף: זה נכון שצריך להדביק את הפיגור, את הפער, כי יש פער התחלתי אבל בדוח שלנו אנחנו נתנו כך.

אלי אלאלוף: זאת עובדה ומצאתם את זה בקצבאות ילדים, בקצבאות קשישים, בתכניות חיסכון לילד.

אלי אלאלוף: אין שום עדיפות לשום מגזר ואני שמח להגיד את זה דווקא כאן בחינוך כי חמשת התחומים בהם דנו בדוח העוני, זה התחום הכי שוויוני בעיני מבחינת חלוקת המשאבים.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכם.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.

אלי אלאלוף: תודה.