ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 347>, 2016-09-19 09:40

אלי אלאלוף: בוקר טוב לכולם, אני שמח לפתוח היום את הישיבה בנוכחות שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, וקודם כול אקס יושב-ראש של הוועדה, החותם שלך פה מאוד מורגש.

אלי אלאלוף: חברי הכנסת שלנו: מיקי לוי, ישראל אייכלר, ד"ר עבדאללה אבו מערוף.

אלי אלאלוף: אמור להצטרף אלינו חבר הכנסת גפני יושב-ראש ועדת הכספים, זאת ישיבה משותפת של הוועדה שלנו ושל ועדת הכספים.

אלי אלאלוף: תרשו לי לפתוח טכנית.

אלי אלאלוף: היום אנחנו ב-19 בספטמבר 2016, ט"ז באלול התשע"ו, השעה 9:40.

אלי אלאלוף: אנחנו מקיימים דיון על הנושא של המשפחתונים, העובדים של המשפחתונים, ומחאות הבעלים על המשפחתונים.

אלי אלאלוף: שלום, אדוני חבר הכנסת גפני.

אלי אלאלוף: למרות הלחץ לקיים דיונים בפגרה, ומקיימים אותם על נושאים מאוד כבדים, מצאנו לנכון – גם ועדת הכספים וגם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – לקיים דיון על המשפחתונים ועל העובדות הסייעות במשפחתונים, בגלל המצב המאוד מאוד עגום, ואני מודה לכל אלה שהביאו את הבעיה – שלום, אילן גילאון.

אילן גילאון: שלום, בוקר טוב.

אלי אלאלוף: שהביאו את הבעיה לפתחנו, ובמיוחד "כוח לעובדים", אבל לא רק, הנושא הזה הובא גם על-ידי אנשים אחרים, זה הגיע גם לוועדת הכספים וגם על-ידי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שלא פה כרגע, אבל היא התנצלה ורצתה להיות אתנו.

עבדאללה אבו מערוף: היא בחו"ל.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אתן לשר העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: אולי גפני לפני זה, אם יש לרבנו מה להגיד.

עבדאללה אבו מערוף: מי שישלם.

ישראל אייכלר: מישהו צריך להעלות את הבעיה, אז תעלו את הבעיה, מוישה.

חיים כץ: אתה רוצה שאני אעלה?

ישראל אייכלר: תעלה, כן.

אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת יעקב אשר.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: בוקר טוב, יש צורך להשוות את התנאים של העובדות במשפחתונים לתנאים הסוציאליים, כפי שעשית במושב הקודם, לעובדות בגנים.

מיקי לוי: אם זה יקרה הכול יהיה בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: זו המטרה העיקרית.

חיים כץ: לפני עשרה ימים-שבועיים עשינו דיון על נושא המטפלות בגנים.

חיים כץ: למען האמת, פעם ראשונה – גם יצא לי לדבר עם גפני ושאלתי אותו אם לקחו שם איזה 30 מיליון מהמשפחתונים, אם זה עבר לדרעי וש"ס.

חיים כץ: הוא אמר שהוא מתכונן לעשות ועדה, ואני שמח על הוועדה הזאת.

חיים כץ: אני לא חושב שהעובדות במשפחתונים פחות חשובות מהעובדות בגנים.

אלי אלאלוף: במעונות.

חיים כץ: במעונות היום.

משה גפני: אגיד לך למה עשינו ועדה משותפת.

חיים כץ: מה זה משנה?

חיים כץ: מי שיעזור יעזור ביחד.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת נורית קורן, ברוכה הבאה.

משה גפני: יש שני חלקים לבעיה.

יש את החלק של התקן.

משה גפני: יש חלק אחד, זה התנאים של המטפלות, של אלה שעוסקות במשפחתונים, שמצבן רע מאוד ועל זה הן רצו להשבית, ואתה מנעת את זה.

חיים כץ: אני לא מנעתי.

חיים כץ: לא דיברתי אתן.

חיים כץ: אני מנעתי את השביתה במעונות היום.

במעונות.

חיים כץ: עם המשפחתונים לא דיברתי.

משה גפני: הבעיה השנייה זה שהייתה התחייבות שיהיה כסף למשפחתונים, למעונות, שנשים תוכלנה לצאת לעבוד, ובעצם חסר כסף.

משה גפני: אז היה דיון בוועדת הכספים על הכסף, ועל תנאי המטפלות ותנאי המנהלות בוועדת העבודה והרווחה, אז החלטנו, חבר הכנסת אלאלוף, ואני לעשות דיון ביחד, אבל בתנאי שאתה פה.

משה גפני: והנה אתה פה.

חיים כץ: ואללה, אם לא הייתם לוחצים עלי ככה.

אדוני היושב-ראש, אולי בתור מגיש הבקשה אני אגיד כמה מילים?

עבדאללה אבו מערוף: הוא העלה את הבעיה באופן מאוד ברור.

אלי אלאלוף: למרות שהאווירה טובה, אנחנו נתייחס מאוד מאוד ברצינות לנושא.

משה גפני: כן, בסדר.

חיים כץ: מגיש הבקשה רוצה להגיד דברים.

החלק האחד, לפחות שאני תומך בשני החלקים.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת מירב בן ארי, ברוכה הבאה.

מירב בן ארי: תודה.

אילן גילאון: הוא לבש איב סן-לורן לקראת הדיון הזה.

כמו שאמר הרב גפני יושב-ראש ועדת הכספים יש שני נושאים.

יש נושא אחד של תקציב המשפחתונים – לא קשור למעונות, המעונות בפני עצמם – תקציב המשפחתונים במשך ארבע שנים לא עודכן לפי גידול טבעי.

עובדים לפי תקציב שעבדו לפני ארבע שנים.

חיים כץ: פרט.

המשמעות היא אותו מספר.

חיים כץ: פרט.

חיים כץ: תן מספרים, דבר במספרים.

אגיד לך מה חסר.

מה שחסר כרגע, יש ביקוש של למעלה מ-450–500 משפחתונים במכפלת של חמישה ילדים או שישה ילדים פלוס רווחה.

<קריאות: חמישה.

אם יש רווחה, לפעמים יש גם שישה, אבל נגיד חמישה.

חיים כץ: חמישה ילדים במשפחתון?

אלי אלאלוף: כן.

זאת אומרת, אלפי ילדים שנמצאים בתור, ויש מכתבים מרשויות מקומיות רבות ברחבי הארץ, וידוע שהיה אמור להיות תקציב, והתקציב הזה לא שודרג.

בישיבה שקיים הרב גפני, בישיבה שקיימה ועדת הכספים ניסו - - -

חיים כץ: למה אמר במשפחתון?

משה גפני: להגדיל את המספר.

משה גפני: שיוכלו לקבל יותר ילדים.

אין תקן.

אדוני השר, זה פשוט לא תוקנן, הם נמצאים באותם מספרים שהיו לפני ארבע שנים.

בינתיים הייתה ילודה, נוספו עוד ילדים, וההורים מחכים.

בדרך כלל הדבר הזה בא לידי ביטוי במקומות שבהם אין מספיק מעונות.

הרי אנחנו יודעים שמדינת ישראל עוד לא הצליחה למחוק את הפיגור במעונות במספרם, ולכן המשפחתונים - - -

אלי אלאלוף: או-או-או, אתה רחוק מהאמת, לצערי.

חיים כץ: תכף אתן לך סקירה.

רחוק מלסגור את הפער.

עדיין לא נסגר הפער.

אלי אלאלוף: איזה נסגר?

אלי אלאלוף: לא התמודדו עם זה.

זהו, זה מה שאני אומר.

אתה רק מחזק את דברי.

ולכן, המשפחתונים הם ההשלמה בעצם לאפשרות לשים את הילד במקום מוסדר, מפוקח, ולא פרטי סתם, וממילא יש הרבה מאוד נשים והורים שלא יכולים לצאת לעבודה.

חיים כץ: לא אמרת כלום.

חיים כץ: עד עכשיו לא אמרת כלום.

אם אתה רוצה, אני אגיד לך מילה אחת - - -

חיים כץ: לא, אני רוצה מספרים.

30 מיליון שקל.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: זה לא רציני.

זה מה שחסר.

חיים כץ: עזוב, אבל זה לא רציני.

לא, רגע.

אלי אלאלוף: ברשותך, חבר הכנסת אשר, אני רוצה לפתוח בכמה מספרים.

אלי אלאלוף: היום יש 3,700 משפחתונים, וזה כ-18,000 ילדים, 5,000 מהם מהרווחה.

חיים כץ: חמישה ילדים בכל מעון?

כן.

אלי אלאלוף: אולי יש כמה מקומות שלוחצים יותר ומגיעים לשישה.

ישראל אייכלר: אגב, פה הפתרון.

ישראל אייכלר: אם יוסיפו ילד אחד לכל משפחתון פתרנו הרבה בעיות.

אלי אלאלוף: אבל זה לא תמיד קל, כי אתה נכנס לתקן של מספר הילדים פר מטפלת, וודאי בתוספת של ילד אחד אתה לא מכסה הוצאה נוספת של מטפלת, ולכן זה לא קל ככה כמו שנאמר, בלי לדבר על התנאים הפיזיים.

אלי אלאלוף: כמעט 50% לפי המספרים – שוב, אני מודה ל"כוח לעובדים" שנתנו לנו את המספרים – 47% מופעלים על-ידי עמותות ורשויות מקומיות.

חיים כץ: 47% מהמשפחתונים.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: הם מופעלים על-ידי רשויות מקומיות או עמותות.

אלי אלאלוף: אחד הגופים הציבוריים הגדול ביותר שמפעיל משפחתונים הוא חברת המתנ"סים.

אלי אלאלוף: כל אלה מעסיקים אנשים בשכר של 63% משכר המינימום, וכמובן מה שאמרת לי.

חיים כץ: באיזה חלקיות משרה?

אלי אלאלוף: 11 שעות ביום.

אלי אלאלוף: עד 11 שעות לפעמים ביום.

חיים כץ: אז אתה אומר שהם עוברים על החוק.

אלי אלאלוף: ודאי.

עבדאללה אבו מערוף: בלי חופשות.

אלי אלאלוף: כל זה אלו המשפחתונים תחת פיקוח של משרד העבודה והרווחה החדש.

אלי אלאלוף: וכל זה, אני שוב אומר, הנושא של המזון והנושא של השירותים השונים באותה תקופה הלכו ועלו, והתעריף לא עודכן, וזאת אחת הבעיות הקשות.

חיים כץ: כמה הוא מקבל בעד משפחתון?

אלי אלאלוף: יש פה השתתפות משפחתית.

אלי אלאלוף: אולי תגידו כמה פר ילד?

<רסמיה זבידאת: יש השתתפות הורים.

<רסמיה זבידאת: זה תלוי בדרגה, איזה דרגה מקבל הילד.

<רסמיה זבידאת: יש חלק להורים, נגיד שליש, זה תלוי.

אלי אלאלוף: את יודעת כמה ההורה משלם על ילד, בבקשה גברת.

<רסמיה זבידאת: זה תלוי באיזה דרגה.

<קריאה: את המקסימום.

<קריאה: לא מקסימום, לא.

<קריאה: יש פעוט ויש תינוק.

<גלית יעקובוב: התעריף בגדול הוא 1,800–1,900 ואז יש את השתתפות הממשלה.

<גלית יעקובוב: ככל שעולה הדרגה אז יש השתתפות אחרת של הממשלה, אבל - - -

אלי אלאלוף: יש לנו טבלה מדויקת שנמסרה על-ידי מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, היא חתומה על-ידו.

אלי אלאלוף: יש פה פירוט מדויק למי שרוצה אפשר יהיה להפיץ את זה.

אילן גילאון: והמעמד שלכן – עצמאיות.

חיים כץ: הן עצמאיות.

אילן גילאון: הן מגישות חשבוניות.

הן זעיר.

אילן גילאון: עוסק זעיר.

אלי אלאלוף: יש לי רק בקשה.

אלי אלאלוף: החברות שלא תמיד רגילות לבוא לדיונים, אתם יכולים לדבר מתי שתגידו את השם ואת התפקיד, ובדרך כלל אחרי אישור של היושב-ראש, אז בואו נכבד.

אלי אלאלוף: אני רוצה לסיים בכמה נקודות עקרוניות.

אלי אלאלוף: א', זה שירות מאוד מאוד חשוב למערכת, הטיפול בתינוקות בגיל הרך, אלה שעד גיל שלוש, מאוד חשוב, וזה טיפול אישי.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד דבר מרגש.

אלי אלאלוף: אתמול קיבלתי מכתב רשום, חבר הכנסת אלי אלאלוף, מצאתי את התמונה של הבן שלי בגיל שנתיים מהמטפלת שלו שהיום היא בת 83, שולה.

אלי אלאלוף: אתם לא יודעים איזו התרגשות הייתה אתמול בלילה בבית.

אלי אלאלוף: בוא נלך עכשיו.

אלי אלאלוף: אמרתי לו: לא, היא בת 83, אתה לא הולך בשעה עשר בלילה לראות אותה.

אלי אלאלוף: אבל שנדע, היסודות שהם מקבלים במשפחתונים הם אדירים, הם מאוד אישיים, הם אינטנסיביים.

אלי אלאלוף: אני גר באותה שכונה שבה הילד גדל, היה קשר אינטנסיבי.

אלי אלאלוף: לצערי, מסיבות שלא כדאי לפרט זה התנתק.

אלי אלאלוף: אבל שנבין את זה, המשפחתון הוא ממש הבסיס, כשמו כן הוא.

אלי אלאלוף: זאת לא מערכת גדולה, ואין לי שום דבר נגד מעונות, וחסרים מעונות, זה לא תחרות, זה שונה, אלו שתי מערכות שונות.

השלמה.

אלי אלאלוף: זה מאוד מאוד חשוב שנמשיך ונפתח, מה גם שהמדינה לבד לא מסוגלת לתת פתרונות לכל הילדים מגיל לידה עד שלוש, במיוחד במסגרת מסוג זה.

אלי אלאלוף: יש פה יתרון אדיר ליכולת להתמודד.

אלי אלאלוף: ואם מפסיקים להסתכל על משפחתון ומעון, ובשיחה הראשונה בינינו בנושא הזה הזכרתי לך, זה כבר לא בייביסיטר, זה הבסיס, היסוד של התפתחות הילד.

אלי אלאלוף: אם מדברים על חינוך, אם מדברים על חום, אם מדברים על תיקונים בהתפתחות של הילד, אני אומר לכם, במשפחתונים זה הרבה יותר אינטנסיבי מאשר במעונות.

אלי אלאלוף: ולא יכול להיות שהמערכת הזאת שהיא כל כך טובה, שהיא לא שובתת – כי אל תבינו, שובתת, ושובתים מסוג זה אין להם שום גב ציבורי-מערכתי, אין.

אלי אלאלוף: זה על חשבונם.

אלי אלאלוף: והם מחויבים, ואי-אפשר להתנתק מהקשר הבלתי רגיל שיש בין המשפחתון לאימהות.

אלי אלאלוף: אי-אפשר לעשות תרגיל לאימא ולסגור את המשפחתון.

אלי אלאלוף: ולכן, פה דרושה רפורמה מקיפה.

אלי אלאלוף: כרגע ניגע בכמה נקודות ספציפיות, אבל את המסגרת הזאת ניתן לפתח, לתת יותר תשובות לילדים, תשובות לא פחות טובות מאשר התשובות שמקבלים במעונות-יום, וודאי תוכל להשלים מה שהמדינה לא מסוגלת לעשות.

אלי אלאלוף: אני יודע, כי דיברנו על זה וראיתי אותך מטלפן באופן אישי לראשי הערים כדי לדרבן אותם, לזרז, לקבל נתונים על מעונות-יום – סליחה שאני מדליף מהחדר האישי שלך.

אלי אלאלוף: אבל אני יודע שכדי להקים מעון-יום אתה צריך בין שלוש לחמש שנים, כדי לפתוח משפחתון אתה צריך בין שלושה לחמישה שבועות.

אלי אלאלוף: תוסיף על זה הדרכה אישית, תוסיף על זה כמה אפשרויות, אתה עושה הישג אדיר, אתה - - - בצורה בלתי רגילה את המצב של החוסר בטיפול הילדים.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אולי איזו הערה מאוד חשובה.

ישראל אייכלר: הייתי בוועדה לפניות הציבור, עלה כל הנושא הזה.

ישראל אייכלר: יש בעיה שמנהלת משפחתון לא יכולה לפתוח משפחתון אם לא למדה 500 שעות הכנות, וזה גורם להמון המון נשים להיות פסולות מלהיות מנהלות, כי הן לא מסוגלות לזה.

ישראל אייכלר: חובש במד"א לומד 170 שעות.

חיים כץ: אבל שמעת מה הוא אמר?

חיים כץ: הן המחנכות של דור העתיד.

עבדאללה אבו מערוף: זה כבר עניין מקצועי.

נורית קורן: חייבים הכשרה.

<קריאות: - - -

ישראל אייכלר: אתה רוצה לאפשר לי רק להביע את הכאב של אלפי נשים?

אלי אלאלוף: נכון, נכון.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך שגם במשרד הכלכלה שעברה עכשיו אליך הייתה הבנה.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: רק משרד העבודה עבר.

חיים כץ: לא הכלכלה.

ישראל אייכלר: העניין של המעונות והמשפחתונים.

בדרך, בדרך.

אילן גילאון: חבר'ה, די להתפזר, הבעיה המרכזית היא תת-תקצוב, זאת בעיה.

ישראל אייכלר: השר כץ, אני מאוד רוצה שיותר לי להביע את מה שאני אומר.

אלי אלאלוף: חברי כנסת, הערות - - -

אילן גילאון: הם מתפזרים.

ישראל אייכלר: אני מעיר.

ישראל אייכלר: הפקידים שלך הבינו ש-500 שעות זה ממש התעמרות במנהלות, אתם יכולים לרדת מזה.

ישראל אייכלר: זה דבר ראשון.

אלי אלאלוף: אוקיי, נגיע לזה.

ישראל אייכלר: דבר שני, אם יוסיפו ילד לכל משפחתון, אומנם יש בזה בעייתיות, אבל פתרת בעיה לעוד אלפי ילדים ולעוד אלפי מטפלות.

ישראל אייכלר: וגם ההכנסה של המטפלת תגדל.

אלי אלאלוף: אייכלר.

חיים כץ: בוקר טוב, ברשותך, קיבלתי את תיק העבודה לפני חודש וחצי, אי שם, ואני זוכר את המלחמה שנלחמו שמעונות היום לא יעברו אלי, אוי-אוי-אוי מה היה לחינוך של הילדים.

אלי אלאלוף: זה לא אישי.

חיים כץ: מאה אחוז, הכול בסדר.

מירב בן ארי: זה לא אליך אישית.

חיים כץ: שום דבר לא אישי.

חיים כץ: ובאתי וסגרתי עם האוצר – אתן לכם סקירה על המעונות ועל המשפחתונים – וסגרתי עם האוצר שבשנת 2017 ייבנו 108 מעונות, וב-2018 108 מעונות.

חיים כץ: אתה יודע למה 108?

חיים כץ: שש פעמים חי, רק שתזכור.

אילן גילאון: יפה, זה מעולה.

אילן גילאון: לא חשבתי על זה.

חיים כץ: אתה רואה, אילן מרוצה.

חיים כץ: אממה, מה הם אמרו לי? הם אמרו לי: תשמע, זה 350 מיליון ב-2017, 350 מיליון ב-2018, תבטל הרשאות שלא בוצעו משנת 2014.

חיים כץ: קיבלתי 309 מעונות של-24 מהם יש סמלים.

חיים כץ: סמל זה אומר שהמשפחות שבאות למעון מסובסדות על-ידי המדינה, והמעון קיבל או לא קיבל את כספו.

חיים כץ: זה מ-309.

חיים כץ: היום אחרי חודש וחצי חקירה וטלפונים לראשי הערים, אני יכול להגיד לכם בוודאות שלקראת שנת הלימודים הבאה ייפתחו לפחות 300 מעונות חדשים, עם אלה ועם אלה, ואני אחראי למה שאני אומר.

חיים כץ: 300 מעונות זה סדר גודל של 25,000 מקומות בוודאות, כי בחודש שהייתי מ-24 זה גדל כבר ל-55 סמלים.

חיים כץ: ויש שם באמצע הדרך, ואין שם התייחסות, וזה לא ממוחשב.

חיים כץ: ואמרתי לראשי הוועדים של ההורים: אתם תתפללו לרגע שנגענו בזה ביד.

חיים כץ: ונפגשנו עם ראשי המעונות ונפגשנו עם הוועדים.

חיים כץ: ויש שם חוסר ענק של מטפלות.

חיים כץ: הגענו להסכמות שהמטפלות יקבלו שכר תחילי של 5,400 שקל.

חיים כץ: מ-1 בינואר זה השכר התחילי של כל מטפלת.

חיים כץ: כל העלות תהיה על האוצר.

אילן גילאון: חיים, מה נוגע - - -

חיים כץ: שנייה, תן לי.

אילן גילאון: יש פה - - -

חיים כץ: אתה ממהר?

אילן גילאון: כן, אני אגיד לך למה.

אילן גילאון: כי זה - - -

חיים כץ: בשביל זה לא תגיע לשום מקום.

אילן גילאון: לא, לא.

חיים כץ: אתה תהיה עם חמישה מנדטים במרצ, לא תגיע.

אילן גילאון: יכול להיות.

אילן גילאון: אבל אני אגיע למה שאני צריך.

חיים כץ: אתה תגיע.

חיים כץ: סבלנות.

אילן גילאון: אני הרי, אתה יודע כמה - - -

אלי אלאלוף: בוא, אילן, תאפשר בבקשה.

אילן גילאון: סליחה, רגע.

אלי אלאלוף: הזמנו את השר, תן לו לבטא את עצמו.

מירב בן ארי: לא, אבל תיתן לו להסביר.

אילן גילאון: אבל תראה, מה זה נוגע להם?

אילן גילאון: הם בדיוק המציאות של עובדות - - - יותר, זה האנשים האלה.

אלי אלאלוף: ההפך, ההפך.

אילן גילאון: מה, רוצים לפרק את - - -

<קריאות: - - -

מיקי לוי: אילן, אבל אם זה הבסיס שהוא עשה והוא יביא את הבסיס הזה אליהן - - -

אלי אלאלוף: מיקי, סליחה.

חיים כץ: אני רוצה להגיד לך, אילן, היום זאת פעם ראשונה שאני שומע על הנושא.

חיים כץ: פעם ראשונה.

חיים כץ: היום פעם ראשונה אני מקבל נתונים.

חיים כץ: אני מוכן להיכנס לעניין ולראות.

אילן גילאון: אתה הרי יודע כמה שאני רוצה שהנושא הזה יהיה – תמיד חשבתי על - - -

חיים כץ: תן לי, אילן, פעם ראשונה שאני מקבל נתונים.

אלי אלאלוף: תן לו להסביר.

חיים כץ: לא באתי לפה בשביל להופיע עם חולצה, לא חולצה.

חיים כץ: באתי בשביל לעשות - - -

מיקי לוי: זאת האופנה היום בעיתון.

אילן גילאון: אבל, חיים, היום זה בטוב טעם.

נורית קורן: באת עם פסים, מכופתרת, אז זה - - - .

נורית קורן: גם לא לרוחב.

חיים כץ: אני רוצה להגיד לכם שלא – אם מעניינת אתכם החולצה אז לא היו שם דיבורים בכלל.

חיים כץ: נכנסתי, ביבי ישב ראה אותי, עשה לי, עשיתי לו להתראות, שלום, הלכתי, חזרתי עם חולצה, עשה לי ככה.

חיים כץ: דרעי שואל: למה הוא עשה לך ככה?

חיים כץ: ביבי ענה לו: בגלל העבודה בשבת.

חיים כץ: בזה נגמרה כל השיחה.

חיים כץ: זה מה היה, דרך אגב.

חיים כץ: זה מה היה.

חיים כץ: לא היו דיבורים, לא יודע מאיפה לקחו: אמר, נזף.

נורית קורן: קיבלת שני עמודים ב"ידיעות אחרונות", אתה יודע כמה אנחנו עובדים קשה בשביל זה?

<קריאות: - - -

אילן גילאון: - - -

חיים כץ: אילן, בכול אופן, תקשיב, אני היום פעם ראשונה מקבל את הנתונים.

חיים כץ: לא הייתה לי שיחה עם האוצר.

חיים כץ: אני חושב שאת נושא המעונות פתרנו לשלוש שנים.

חיים כץ: צריך לספק מעונות, תנאי העבודה סוכמו לשביעות רצונם גם של הוועדים וגם של ההנהלות שהיו יחד באותו דיון עם האוצר ואתי, ויצאו מרוצים.

חיים כץ: עכשיו אנחנו צריכים לראות מה אנחנו עושים עם המשפחתונים.

חיים כץ: ואני לא אומר מי אשם, למה זה נדחה או לא נדחה, זה לא מעניין.

חיים כץ: אנחנו לא שם.

חיים כץ: מנסים להביא פתרון, מצליחים להביא פתרון.

חיים כץ: לא מצליחים, תעשה הוועדה והמשפחתונים את מה שהם חושבים שהם צריכים לעשות.

חיים כץ: עכשיו פה הדיון הוא רק דיון מפרה.

חיים כץ: הדיון הזה צריך להביא לנו נתונים, מספרים, מצב, צרכים, חוליים, מה אנחנו עושים, איך אנחנו עוזרים, זה מה שצריך להיות פה.

חיים כץ: כי לא נכנסנו לדיון מול האוצר בעניין, ולו גם ישיבה של דקה אחת, כי לא ידענו נתונים.

חיים כץ: אני לא ידעתי נתונים.

חיים כץ: אני כאחראי על המערכת הזאת לא ניהלתי שום ישיבה.

חיים כץ: אז את כל האשמה זרוק עלי.

אילן גילאון: לקחתי עלי.

חיים כץ: עלי.

חיים כץ: אני.

חיים כץ: עזוב אותך, אני חבר שלך.

אילן גילאון: לא, עלי.

חיים כץ: גם מה שעליך זרוק עלי.

אילן גילאון: לא, עלי, הכול.

אילן גילאון: גם את החולצה הירוקה הזאת גם.

אלי אלאלוף: תודה רבה, אדוני השר.

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה ממש בשני משפטים.

חיים כץ: תביא את ה-30 מיליון.

משה גפני: רגע, רגע.

חיים כץ: תביא את ה-30 מיליון.

חיים כץ: לקחתם 30 מיליון, תחזיר.

עבדאללה אבו מערוף: זה יספיק?

חיים כץ: לא יודע.

משה גפני: כל ההאשמה עלי.

נורית קורן: יש לי הצעה אחרת, את מה שהוא לא השקיע בתחבורה - - -

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: חבר'ה, אני מבקש.

חיים כץ: היה כסף, 30 מיליון שהיה צריך להיות.

משה גפני: בסדר.

חיים כץ: ולקחו אותם.

אילן גילאון: בגלל השבת הוא לא מעביר, זה לא זה.

חיים כץ: המשפחתונים לא עובדים בשבת.

עבדאללה אבו מערוף: הוא לא מעביר את הכסף בשבת גם.

אלי אלאלוף: לא, יש כאלה שכן עובדים בשבת.

משה גפני: העברתי כסף.

משה גפני: רבותי, אני אעשה את זה ממש בקצרה.

משה גפני: א', מהמשפחתונים נלקח כסף.

משה גפני: לא רק שכסף נלקח, לא ניתן כסף.

משה גפני: זה לא היה במהלך כל התקופה הזאת.

חיים כץ: יש מחויבויות?

חיים כץ: בוא, תן לי - - -

משה גפני: יש מחויבויות.

חיים כץ: מה המחויבויות?

משה גפני: המחויבות היא כזאת – המחויבות היא שכשהיה בג"ץ פרי, ואז בא אלי משרד האוצר, הוא אמר: תבטל את בג"ץ פרי מכיוון שזה נותן כסף לאחוז קטן של היוצאות לעבודה.

משה גפני: בתמורה לזה הם הבטיחו בוועדת הכספים שהם יביאו הרבה כסף לגמ"חים.

חיים כץ: מה זה הרבה כסף?

משה גפני: הרבה כסף, היה מדובר על 150 מיליון.

חיים כץ: למשפחתונים?

משה גפני: למשפחתונים ולמעונות.

משה גפני: הייתה התחייבות.

חיים כץ: למעונות הם נתנו.

משה גפני: בסדר, נתנו הרבה פחות משהתחייבו.

אלי אלאלוף: לא, לא נתעכב.

מיקי לוי: גם אם תקזז מהמעונות ממה שהוא הביא, עדיין סכום הכסף - - -

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אם ככה, יש פרוטוקול.

מיקי לוי: יש משהו?

משה גפני: כן, בטח.

מיקי לוי: אז תיתן לשר והוא ידפוק על השולחן.

משה גפני: אני אתן, בסדר.

משה גפני: אדוני השר, אני רק נותן לך את סקירת המצב שהיה.

משה גפני: ועדת הכספים ביטלה פה אחד את בג"ץ פרי, ובמקום זה הייתה התחייבות.

משה גפני: באמת האוצר אז נתן, ומאז לא ניתן שום דבר.

משה גפני: מה קרה בינתיים?

משה גפני: אף אחד לא היה ממונה על - - -

אלי אלאלוף: באיזו שנה זה?

חיים כץ: עכשיו נתנו.

<אורי שיינין: 2010.

משה גפני: 2010.

משה גפני: המציאות הזאת שהתחלפו עכשיו שרים, שאף אחד לא היה ממונה בסופו של דבר על המעונות ועל המשפחתונים ועל כל מה שניתן לנשים על מנת שתצאנה לעבוד, ולתת לגופים שיוכלו לנהל את זה, ושהמנהלות יוכלו לקבל גם שכר נורמלי, לא היה מי שטיפל בזה.

משה גפני: היה ראש הממשלה, והיה אריה דרעי, ואחרי זה לא היה כלום.

אלי אלאלוף: ולפני כן היה בנט ולא טיפל.

משה גפני: כן, בסדר, היה מצב שבו הם בעצם היו יתומים.

משה גפני: למשל, המנהלות נקראות עצמאיות, הן עצמאיות והן צריכות לנהל את הכול לבד, גם את השכר של עצמן.

משה גפני: אבל המדינה מתערבת, המדינה אומרת: אתן יכולות לקבל שכר כזה, לא יכולות לקבל יותר.

משה גפני: לא שמענו שלעצמאים המדינה אומרת מה הם יכולים להרוויח, מה לא.

משה גפני: ואז הגיע הנושא של מע"מ, ואמרו שהן צריכות לשלם מע"מ.

משה גפני: אז אמרתי: מה פתאום הן צריכות לשלם מע"מ, הרי אתם קובעים את השכר שלהן.

משה גפני: אז משרד הכלכלה משלם לאוצר את המע"מ שלהן.

משה גפני: זאת המציאות שאנחנו חיים בה.

משה גפני: משרד הכלכלה משלם – המשרד שלך עכשיו ישלם את המע"מ למשרד האוצר.

חיים כץ: אבל הכלכלה לא שלי.

משה גפני: אבל המעונות שלך.

אילן גילאון: חלק.

חיים כץ: אני משרד העבודה, תדייק.

משה גפני: משרד העבודה.

משה גפני: עכשיו אני חוזר למינוח יותר נורמלי, משרד העבודה ישלם את המע"מ שלהן למשרד האוצר.

חיים כץ: על איזה שכר?

משה גפני: על השכר שלהן, מה שהן מרוויחות.

חיים כץ: איזה שכר?

חיים כץ: מי קובע את גובה השכר?

עבדאללה אבו מערוף: את זה מורידים להן מהשכר.

משה גפני: המדינה.

משה גפני: המדינה אומרת.

משה גפני: לא מורידים להן.

משה גפני: מתקציב משרד העבודה ירד כסף.

חיים כץ: אתה בקיא בעניין?

חיים כץ: אתה תסביר לי?

<אורי שיינין: כן.

חיים כץ: דבר מה שאתה רוצה.

משה גפני: אם אני אומר משהו - - -

חיים כץ: שנייה, אתה אומר נכון.

חיים כץ: תראה, אתה מסביר מצוין.

חיים כץ: אני מבין לאט.

חיים כץ: הוא יסביר לי.

אלי אלאלוף: אדוני השר, אתה כבר לא יושב-ראש ההסתדרות.

<קריאות: - - -

משה גפני: אדוני השר, אני רק מבקש שאם אני אומר דבר לא מדויק תתקן אותי באמצע.

משה גפני: מי שמשלם את המע"מ של המטפלות, של המנהלות במקרה הזה, זה משרד העבודה, הוא משלם את זה לרשות המסים.

משה גפני: זה לא על חשבונן, בגלל שאז טענו ואמרתם שתעזרו.

אילן גילאון: עוסק זעיר.

משה גפני: קודם כול יש מציאות, אדוני השר, שאין לילדים במדינת ישראל מקום.

משה גפני: אין מקום.

משה גפני: אין מקום מכיוון שאין מספיק מעונות, אין מספיק משפחתונים.

משה גפני: אין כסף לעניין הזה.

משה גפני: אז אתה יכול להאשים את אריה דרעי, ואתה יכול להאשים את - - -

חיים כץ: אני לא מאשים אף אחד.

משה גפני: גם אותי.

משה גפני: גם אותי.

משה גפני: אני גם בעניין.

חיים כץ: טוב, בסדר.

משה גפני: יחד אנחנו אשמים.

משה גפני: על כל פנים, הכסף הזה הוא כסף חיוני אם אכן כנים דבריהם שצריך לעודד נשים לצאת לעבודה.

משה גפני: אז קודם כול יש את הבעיה הזאת.

משה גפני: והדבר השני, אני מבקש ממך, אדוני השר, הגיע הזמן, אתה איש רציני, הגיע הזמן - - -

חיים כץ: יפה.

חיים כץ: חזור, חזור על זה שנית, לא שמעתי.

משה גפני: לא, באמת, אתה איש רציני.

נורית קורן: איש עבודה.

משה גפני: כן, איש עבודה.

אלי אלאלוף: יש פרשנות למילה הזאת.

משה גפני: אני מאוד מבקש, מאוד מבקש, שתיקח את הדבר הזה, אתה יודע מה זה עובדים, אצלך זה בראש סדר העדיפות, תגדיר מה מעמדה של המטפלת, מה מעמדה של המנהלת, שהיא תדע איפה היא עומדת בעולם.

משה גפני: האיום של השביתה וכל מה שנלווה לעניין הזה זה תוצאה של מצב בלתי סביר בעליל.

משה גפני: הם מגיעים, אני לא יודע מה עם הפנסיה שלכם.

ישראל אייכלר: אין להן פנסיה, אין להן - - -

משה גפני: אני לא יודע איפה הן עומדות.

משה גפני: צריך להגיע - - -

עבדאללה אבו מערוף: אין להן כלום בגלל זה אנחנו דנים עכשיו.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: ששש, חברי כנסת.

משה גפני: סיימתי.

משה גפני: צריך להגיע לשני דברים.

משה גפני: האחד, מהו התקציב שמדינת ישראל צריכה להעמיד לרשות העניין הזה שיהיו מעונות ומשפחתונים ויהיה מקום לילדים; והדבר השני, להגדיר את מעמדן בדיון עם האוצר, עם הממונה על השכר וכל האנשים שנלווים לעניין הזה וההסתדרות, מה מעמדן של המטפלות, מה מעמדן של המנהלות.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: ואתה יודע לעשות את זה.

אלי אלאלוף: אני מבקש לאפשר לנציג האוצר לתת לנו תמונה מבחינתנו איפה אנחנו עומדים היום.

<אורי שיינין: קודם כול, כמו שאמר יושב-ראש ועדת הכספים, רוב הדברים מדויקים, רק אחדד טיפה.

<אורי שיינין: אמרת שהשכר נקבע, התעריף נקבע.

<אורי שיינין: השכר לא נקבע.

משה גפני: כן, בסדר.

<אורי שיינין: אנחנו נמצאים היום – בוא נגיד שלפני שנה וחצי היו פה גם דיונים בוועדת הכספים וגם בוועדת העבודה והרווחה על הנושאים האלה.

אלי אלאלוף: לא בתקופה שלי.

<אורי שיינין: לא בתקופה.

<אורי שיינין: אמרתי לפני שנה וחצי.

אלי אלאלוף: אז זה שנתיים.

אלי אלאלוף: אנחנו כמעט - - -

אילן גילאון: אתה יכול להגיד משהו על איך נקבע התעריף, מה המרכיבים של התעריף?

<אורי שיינין: אני יכול.

<אורי שיינין: השאלה כמה אנחנו רוצים להיכנס לזה.

אילן גילאון: זאת הבעיה בעצם.

<אורי שיינין: באמת אתן סקירה קצרה אם יתאפשר לי.

אלי אלאלוף: תאפשרו רק מתן נתונים.

<אורי שיינין: תראה, אני כן רוצה להתייחס לכמה דברים.

אילן גילאון: נקבל פה בסוף סקירות ולא נפתור את הבעיה, אני אומר לך.

<אורי שיינין: כמו שאמר שר העבודה והרווחה, אנחנו פה לא בדיון של לסגור - - -

אילן גילאון: אנחנו לא בדיון אקדמי אנחנו בדיון של לפתור בעיות, אדוני.

אלי אלאלוף: תמשיך.

אילן גילאון: אקדמיה יש פה למטה בגבעת רם, לא כאן.

אלי אלאלוף: בוא, אילן, ברשותך.

אלי אלאלוף: אורי, בבקשה.

<אורי שיינין: אז טיפה אתייחס לדברים שכן נעשו בחלוף השנה וחצי האחרונות.

<אורי שיינין: קודם כול מבחינת התעריף עצמו, בשני העדכונים האחרונים הוגדל ב-8.2%.

אלי אלאלוף: תסביר.

<אורי שיינין: זה סדרי גודל התעריף.

<אורי שיינין: כמו שיש תעריף במעונות-יום שקובע כמה בעצם המטפלת מקבלת עבור כל ילד - - -

חיים כץ: אם התעריף היה x, עכשיו זה x פלוס 8.2?

<אורי שיינין: נכון.

<אורי שיינין: והיה בממוצע בערך 750 או עכשיו בממוצע - - -

אלי אלאלוף: על חשבון מי התוספת?

עבדאללה אבו מערוף: כמה זה בשקלים?

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לדעת?

עבדאללה אבו מערוף: מה זה x פלוס?

<אורי שיינין: כמה זה בשקלים?

<אורי שיינין: בערך - - -

עבדאללה אבו מערוף: x, y, z– כמה זה בשקלים?

<אורי שיינין: אני אענה.

אילן גילאון: תכפיל ברגליים, תחלק בשתיים, ותיזהר שלא לכולם יש שתי רגליים.

אילן גילאון: תזהר.

<קריאה: עדיף לומר מה התעריף לילד במעון.

<אורי שיינין: מבחינת המשמעות הכספית הזאת, למנהלת משפחתון התוספת היא סדר גודל של בערך 700 שקל בחודש.

<אורי שיינין: 8,700 שקל בשנה, זה סדרי הגודל.

חיים כץ: למשפחתון.

<אורי שיינין: למשפחתון.

אלי אלאלוף: ושל מי התוספת הזאת?

דב חנין: לעומת מעונות?

דב חנין: תשאיר לנו איזוהי אינדיקציה.

<אורי שיינין: לעומת מעונות.

<אורי שיינין: פחות או יותר אם אתה לוקח בחשבון את מה שיושב-ראש ועדת הכספים ציין, את תשלום המע"מ שבעצם יש למעונות – לא הייתי צריך לעשות ניתוח קצת יותר לעומק פר ילדים, אבל לא אמורים להיות פערים משמעותיים.

אלי אלאלוף: אורי, על חשבון מי התוספת?

<אורי שיינין: התוספת היא על בסיס המדרגות.

אלי אלאלוף: אבל מי אמור לשלם את זה?

<אורי שיינין: חלק על חשבון המדינה, תלוי ברמת הסבסוד, וחלק על חשבון ההורים.

אלי אלאלוף: אז מתוך ה-8,7 כמה המדינה משלמת?

<אורי שיינין: אני מעריך שבממוצע בערך בתעריף המשפחתונים, אם אני זוכר נכון, אל תתפוס אותי במילה, זה בערך 60%-40%.

אלי אלאלוף: 60% המדינה ו-40% ההורים?

אלי אלאלוף: דיברתי על - - -

אילן גילאון: אני לא יודע מה הן מבינות.

אילן גילאון: אני לא מבין כלום.

אילן גילאון: תסלח לי, לא מבין.

אילן גילאון: בוא, דבר פשוט שאפילו חבר כנסת יוכל להבין אותך.

אילן גילאון: אני לא מבין כלום.

אילן גילאון: יש פה בעיה.

חיים כץ: הוא אמר לך.

אילן גילאון: אני שואל איך קובעים את התעריף הזה שאתה אומר, מה הוא מביא בחשבון?

אילן גילאון: את התקורות – את מה הוא מביא בחשבון?

אילן גילאון: מדובר פה בקבוצה שאין לה לא ימי מחלה, לא ימי אבל, לא שום דבר, וככה מעסיקים אנשים.

אילן גילאון: אני לא מבין.

אלי אלאלוף: אילן, אילן, אתם לא מקשיבים.

אילן גילאון: אתה אומר לי 60%-40%, אני לא מבין.

אילן גילאון: מקשיב, אני לא מבין.

חיים כץ: תקשיב.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: השאלות ליד התשובות שניתנו.

אלי אלאלוף: בוא, כרגע אומר לך נציג האוצר שעדכנו את התעריף ב-8,7% לעומת - - -

אילן גילאון: כמה זה יוצא?

<אורי שיינין: זה 700 שקל בשנה למטפלת במשפחתון.

אילן גילאון: 700 שקל בשנה.

<קריאה: בחודש.

<אורי שיינין: 8,700 שקלים בחודש.

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה גם על חשבון ההורים.

<קריאות: - - -

אילן גילאון: זאת אומרת 120 שקל לילד.

<קריאה: אדוני היושב-ראש, מחשיבים את המע"מ או לא מחשיבים את המע"מ?

ישראל אייכלר: לא מחשיבים את המע"מ?

אלי אלאלוף: הוא אמר לך שלא.

מיקי לוי: זה חמישה ילדים.

אילן גילאון: זה 140 שקל לילד.

<אורי שיינין: נכון, זה סדרי הגודל.

ישראל אייכלר: את המע"מ החשבת?

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

<אורי שיינין: המע"מ בחוץ.

ישראל אייכלר: לא החשבת ב-8.7.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: בבקשה, אורי, אתה יכול לסיים בלי לתת הסברים?

<אורי שיינין: התקנה של המע"מ - - -

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אורי, אל תתייחס להערות, תשלים את זה.

אלי אלאלוף: אורי, בבקשה.

<אורי שיינין: אמשיך.

מיקי לוי: כמה אתן מקבלות?

<אורי שיינין: הייתה הצעת חוק של שני חברי כנסת, לפחות ממה שאני זוכר סביב השולחן, של חבר הכנסת סגן שר האוצר לשעבר מיקי לוי ושל יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת הרב משה גפני, לטפל בכל הסוגייה של מס הכנסה שלילי - - -

מיקי לוי: תגיד את זה עוד פעם, שידעו שאנחנו בעדכם.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: לא, באמת, חבר'ה, אתם מביאים תרבות מוועדות אחרות שלא קיימת פה.

אלי אלאלוף: פה מקשיבים.

אנחנו מאותה תרבות.

אלי אלאלוף: לא, זו לא אותה תרבות.

אלי אלאלוף: תקשיבו.

אלי אלאלוף: חברי הכנסת, מה זה?

אלי אלאלוף: איזה פסטיבל?

<אורי שיינין: הצעות חוק של חברי הכנסת מיקי לוי והרב משה גפני שאומצו על-ידי שר האוצר, הוגשו כהצעת חוק ממשלתית ואושרו, אם אני זוכר נכון, במרס הקודם בוועדת הכספים, שבעצם קבעו שמס הכנסה שלילי כמו שהוא ניתן לשכירים כך הוא ניתן לעצמאים.

<אורי שיינין: מבחינת מטפלות המשפחתונים זאת תוספת, תלוי במספר הילדים שיש לה, שבין 500 ל-720 שקל בחודש.

<אורי שיינין: גם לפני זה היא הייתה אמורה לקבל את זה, רק אחרי חמש שנים ב-75% מהתקבול ולא פלא ששיעורי הניצול באמת עמדו על 15%.

<אורי שיינין: התיקון הזה יביא אותן, אני מעריך, למצב של השכירים, זה תיקון שני.

<אורי שיינין: התיקון השלישי שעכשיו נמצא בחוק ההסדרים, היה גם בתוכנית הכלכלית הקודמת, הוא תיקון מאוד מאוד משמעותי בכל הנושא של ביטוח לאומי, פנסיה ודמי אבטלה לעצמאיים, שזה הכי רלוונטי.

<אורי שיינין: זאת בעצם הסוגיה האחרונה שאולי מבדילה בין המטפלות של המשפחתונים למטפלות של המעונות.

<אורי שיינין: התיקון הזה בעצם אומר את הדבר הבא: מצד אחד אנחנו מפחיתים את דמי הביטוח לאומי של עצמאים, וזה נמצא כרגע בחוק ההסדרים, אני אומר שעוד ידונו על הפרטים של ההסדר.

<אורי שיינין: בגדול, למי שמרוויחה עד 60% מהשכר הממוצע מפחיתים ב-3.85% את ההפרשה לביטוח לאומי, זה סדר גודל של 200 שקל בחודש; מצד שני מחייבים הפרשת פנסיה חובה עד גובה של פעם וחצי השכר הממוצע במשק, עם איזשהן מדרגות.

<אורי שיינין: זאת אומרת, אם יש מטפלת משפחתון שלא הפרישה עד עכשיו, עכשיו יש - - -

חיים כץ: אם יש חמש מטפלות זה עוד משכורת.

<אורי שיינין: למה?

<אורי שיינין: לא, המדרגות - - -

חיים כץ: מה אתה אומר לי לא?

<אורי שיינין: שאלתי למה.

חיים כץ: כי חמש כפול 13% המעסיק משלם.

<אורי שיינין: אז אגיד מה ההפרשות.

אילן גילאון: זה עוד משכורת.

חיים כץ: זה עוד משכורת.

חיים כץ: זה כאילו שיש לו עוד מטפלת.

<אורי שיינין: ההפרשות עד גובה של חצי השכר הממוצע, ההפרשה המינימלית החובה - - -

חיים כץ: זה 5,000 שקל.

משה גפני: אבל זה נכון שזאת עוד משכורת.

<אורי שיינין: אסביר רגע את ההסדר הכולל.

<אורי שיינין: הוא 4.45% עד גובה של חצי שכר ממוצע.

<אורי שיינין: מגובה של חצי שכר ממוצע פעם וחצי, זה 12.55% לסדר גודל של ההכנסה של - - -

אלי אלאלוף: לא לכולם יש את ההכנסה המספרית.

<אורי שיינין: אגיד את השורה התחתונה.

אלי אלאלוף: בדיוק.

אלי אלאלוף: אני רוצה - - -

חיים כץ: השורה התחתונה, אנחנו נעשה פגישה ונשב על הניירות.

עבדאללה אבו מערוף: השורה התחתונה זו גישה לא נכונה.

עבדאללה אבו מערוף: לא על זה אנחנו דנים כאן, לא על הגישה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: גישה שהן צריכות להיות שכירות.

אלי אלאלוף: מה הכוונה של אוצר בנושא הזה?

אלי אלאלוף: יש כוונות היום באוצר?

<אורי שיינין: ההסדר הזה, בסופו של דבר מה שהוא מעניק, מצד אחד ביטוח אבטלה במצבי אבטלה לעצמאים שמאפשר להם למשוך עד שלוש פעמים את שכר המינימום במצבי אבטלה, מחייב הפרשה לפנסיה חובה, מפחית את דמי הביטוח הלאומי.

<אורי שיינין: אם אני עושה את התכלול של כל הדברים האלה אתה מקבל מצד אחד פנסיה ואבטלה; מצד שני מפחיתים לך קצת את הביטוח הלאומי.

<אורי שיינין: אם לא הפרשת לפני זה לפנסיה - - -

אלי אלאלוף: אני מציע שתמשיך את הדיון יחד עם השר.

<אורי שיינין: אני רק רוצה לסכם.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לשאול אותו שאלה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול למה בעצם המדינה נותנת יותר למנהלת מעון מאשר למנהלת משפחתון?

<אורי שיינין: זאת שאלה שבעצם חבר הכנסת אילן גילאון פתח בה, איך נקבע התעריף.

מירב בן ארי: ולמה החלטתם – הרי שתיהן מנהלות – למה מנהלת מעון תקבל נגיד 2,500 שקל לצורך העניין, ובמשפחתון זה הגיע למקרים שזה 1,867 שקלים, למה בעצם?

מירב בן ארי: מה ההבדל בעיניך, לילד?

<אורי שיינין: בעיקר מה שחבר הכנסת הרב משה גפני ציין, לא רק.

<אורי שיינין: אבל ההבדל העיקרי זה המע"מ, שבמשפחתונים משולם בתקנה נפרדת ובאופן - - -

מירב בן ארי: משפחתון זה חברה בע"מ?

<אורי שיינין: משפחתון, יכול להיות, לדעתי.

עבדאללה אבו מערוף: לא, זה לא בע"מ.

עבדאללה אבו מערוף: לא.

אילן גילאון: זה עוסק זעיר.

<קריאות: - - -

מיקי לוי: זה עוסק זעיר, אחרת כל הכסף ילך.

מיקי לוי: רק המערכת - - -

אלי אלאלוף: אני מבקש.

אלי אלאלוף: הדיון הזה - - -

אילן גילאון: אולי זה רעיון שתהיה חברה בע"מ.

אילן גילאון: יכול להיות.

מיקי לוי: זה רק רואה-החשבון שייקח לה את כל הכסף.

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: אני חושבת שכל מנהלת משפחתון צריכה אקטואר, ואם מס ההכנסה שלילי – אם היא צריכה ביטוח לאומי – אני רוצה להבין.

מיקי לוי: היא אפילו לא עוסק זעיר לא פטור.

אלי אלאלוף: ברשות

אלי אלאלוף: כם, הדיון הזה התקיים בזכות "כוח לעובדים" כנציגים, אז אני מבקש, בוא ניתן לכם שלוש דקות להציג את העמדה שלכם, ואחר כך חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: הראשון הוא עבדאללה אבו מערוף, אחר כך ישראל אייכלר, דב חנין.

אילן גילאון: ביקשתי גם.

אלי אלאלוף: אתה רשום.

חיים כץ: אחרון.

אילן גילאון: פשוט מאז שרזיתי לא רואים אותי יותר.

מירב בן ארי: לא רואים, אילן, כשאתה יושב.

אלי אלאלוף: בבקשה, שם ותפקיד.

<נעה נוצני: אני מייצגת את מטפלות המשפחתונים.

<נעה נוצני: קודם אני רוצה להגיד תודה לחברות ולחברי הכנסת שהתכנסתם בפורום כל כך יפה, וכמובן תודה ליוזמי הישיבה, חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת אלאלוף, השר, שהגעת לכאן.

משה גפני: שר העבודה.

<נעה נוצני: שר העבודה, הרווחה והשירותים הציבוריים.

אלי אלאלוף: החברתיים.

משה גפני: החברתיים.

<קריאות: החברתיים.

דב חנין: חברים, אנחנו מקווים שהם יישארו ציבוריים.

<נעה נוצני: זה ארוך מדי, אתם צריכים ראשי תיבות.

אלי אלאלוף: יאללה, חבל על הזמן, חבר'ה.

חיים כץ: אני מסכים להערה של דב.

<נעה נוצני: אני מאוד מקווה שבאמת מדובר בבוקרו של יום חדש עבור הגיל הרך.

<נעה נוצני: נעשה צעד מאוד גדול עבור מעונות היום.

<נעה נוצני: אנחנו מקוות שמכאן גם תצא קריאה ומשהו משמעותי עבור מטפלות המשפחתונים, שמצבן אף גרוע מזה של מטפלות מעונות היום.

<נעה נוצני: אני עושה באמת הקדמה קצרה.

מירב בן ארי: סליחה, אתן מייצגות גם את המשפחתונים וגם את מעונות היום?

<נעה נוצני: לא.

משה גפני: משפחתונים.

<נעה נוצני: רק את המשפחתונים.

<נעה נוצני: אנחנו מדברות עכשיו רק על המשפחתונים.

מירב בן ארי: בסדר, רק שאלת הבהרה.

אלי אלאלוף: ששש, חבר'ה, בלי תגובות.

<נעה נוצני: אז כמו שנאמר כאן, באמת יש 3,700 משפחתונים.

חיים כץ: הם מאורגנים?

<נעה נוצני: הם מאוגדים אצלנו ב"כוח לעובדים".

נורית קורן: כן, הם אצלם.

חיים כץ: באו כל המשפחתונים, התאגדו, ו-?

<נעה נוצני: באו כל המשפחתונים, עשינו, עשו הרבה עבודה.

מירב בן ארי: אתם שייכים להסתדרות?

אילן גילאון: לא.

לא, זה "כוח לעובדים".

<קריאות: - - -

נורית קורן: אמרו לך הסתדרות אחרת.

<קריאה: זה לא הסתדרות אחרת.

נורית קורן: זה לא הסתדרות, אבל זה סוג של ארגון יציג.

אלי אלאלוף: חבר'ה, על כל הערה יש דיונים.

אלי אלאלוף: תפסיקו עם זה.

מירב בן ארי: אפשר להעיר הערה?

מירב בן ארי: לא צריך דיון.

אלי אלאלוף: לא, מירב היקרה שלי, ברשותך, תאפשרו לסיים את הדברים.

<נעה נוצני: באמת הם פועלים במקביל למעונות היום תחת פיקוח וסבסוד של משרד הרווחה.

<נעה נוצני: המטרה של המשפחתונים זה קיומם של מסגרות מפוקחות חינוכיות טובות לפעוטות מאוכלוסיות רווחה ופריפריה, ובעצם איגוד של יציאה של נשים לשוק העבודה.

<נעה נוצני: המשפחתונים באמת פועלים בפריפריה החברתית-הכלכלית של ישראל, הם 42% ביישובים ערבים, 30% ביישובים חרדים.

<נעה נוצני: כאשר הם מספקים שירותים חינוכיים ל-18,000 ילדים, ומאפשרים יציאה של 22,000 נשים לשוק העבודה – גם הנשים ששמות את הילדים שלהם במשפחתונים, וגם המטפלות עצמן שמגיעות בעצם מאותה אוכלוסיות בדיוק.

<נעה נוצני: השירות הזה באמת מוצלח וטוב מאוד, הבעיה בו זה שלמרות החשיבות שלו למדינה שלנו, הכול נעשה בעצם על גבן של המטפלות.

<נעה נוצני: המטפלות עצמן מוגדרות כעצמאיות על-ידי המדינה, למרות שאין שום אלמנט של עצמאות בתנאי ההעסקה שלהן – יש להן פיקוח צמוד של רשויות מקומיות וזכיינים; המדינה קובעת להן את השכר; אין להן שום אפשרות להעלות את השכר שלהן כפי שנאמר כאן מקודם, כמו לעצמאים; שעות הפעילות שלהן מוגדרות, מתי הן פותחות את המשפחתון, מתי הן סוגרות אותו; ימי הפעילות שלהן מוגדרות, כ-11-10.5 שעות ביום עבודה, כי מוגדרות להן 9.5 שעות עבודה; ובנוסף לזה כמובן שיש להן זמן שהן צריכות להכין את המשפחתון: לבשל, לנקות, לעשות קניות, מה שמן הסתם לא נעשה כשהילדים במשפחתון; אין להן יכולת לסגור את המשפחתון אם הן רוצות על-פי רצונן.

<נעה נוצני: הן צריכות אישור מראש, לרוב הן לא יכולות לקבל אותו.

<נעה נוצני: כל הדברים האלה הם באמת איך שהן לא עצמאיות למרות שהמדינה מגדירה אותן כעצמאיות.

<נעה נוצני: ועל כל זה שהן באמת עובדות למעלה מ-230 שעות בחודש, הרבה למעלה ממשרה מלאה.

<נעה נוצני: הן מרוויחות פחות משכר מינימום.

<נעה נוצני: גם שילבנו לכן כאן טבלה של ה-OECD, שבאמת יחסית למשפחתונים מקבילים בעולם הן מקבלות את השכר הנמוך ביותר.

<נעה נוצני: אין להן בכלל הפרשות לתנאים סוציאליים, אין להן פנסיה, אין להן פיצויים.

<נעה נוצני: הן יוצאות אחרי 30-40 שנה בלי שקל לפנסיה.

חיים כץ: כמה מטפלות יש במשפחתון?

משה גפני: אחת.

עבדאללה אבו מערוף: אחת.

חיים כץ: היא הבעלים.

נורית קורן: היא הבעלים.

חיים כץ: אז היא לא מטפלת, היא מנהלת, זה בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: כן, ככה זה מוגדר.

עבדאללה אבו מערוף: מנהלת אחת, והיא הבעלים אז היא מנהלת.

<נעה נוצני: אותו הדבר.

<נעה נוצני: אישה בביתה שמחנכת חמישה פעוטות.

מיקי לוי: אדוני השר, ההגדרה הזאת נועדה על-ידי המדינה להתחמק מתשלום תנאים סוציאליים.

חיים כץ: נכון.

מיקי לוי: חד-משמעית.

חיים כץ: מיקי, אני דווקא רוצה להקשות, איפה במדינה לוקחים הגדרה שכזאת, או מי משלם אחרי פנסיה תקציבית – כל הפרשה, שלך של כולם, יש את השתתפות העובד והמעסיק, פה העובד הוא גם המעסיק.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: בשביל זה ההתחמקות.

חיים כץ: אז מי ישלם?

חיים כץ: גם העצמאי עכשיו ישלם את הכול עבור עצמו.

מיקי לוי: מעצמו.

חיים כץ: אז מה אתה מצפה מהם?

מיקי לוי: אני לא.

מיקי לוי: נהפוך הוא, אני אומר לטובתן שההגדרה הזו באה להתחמק.

אלי אלאלוף: מיקי, ברשותך, עוד מעט תדבר.

חיים כץ: אתה מחזיר אליה פנסיה תקציבית.

חיים כץ: מה שאתה אומר, שהמדינה תעשה למשפחתונים פנסיה תקציבית.

חיים כץ: מה זה משנה לו?

<נעה נוצני: לא, זה לא נכון.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אני רוצה שהמדינה תהיה המעסיק.

חיים כץ: מי ישלם את ההפרשות?

מיקי לוי: המדינה.

אלי אלאלוף: נעה, תסיימי, בבקשה.

<נעה נוצני: אני אסיים.

<נעה נוצני: אני לא מהחופרות, אל דאגה.

חיים כץ: אין מערך כזה בכנסת.

עבדאללה אבו מערוף: תלוש משכורת.

אלי אלאלוף: שמענו את ההערות.

אלי אלאלוף: נעה, תמשיכי, בבקשה.

<נעה נוצני: אני מסיימת.

<נעה נוצני: אשמח להמשיך.

<נעה נוצני: בעצם בשכר שהיום הן נמצאות בו הן לא יכולות להפריש לפנסיה ולפיצויים.

<נעה נוצני: מה אנחנו אומרים כאן?

<נעה נוצני: ובאמת, חבר הכנסת לוי אמר את זה נכון, המטרה בעצם בדבר הזה – הוא הולך כמו ברווז, נראה כמו ברווז, עושה קולות של ברווז, אבל המדינה לא מגדירה אותן כשכירות בדיוק כדי לא לשלם את התנאים.

עבדאללה אבו מערוף: אבל הוא תרנגול.

חיים כץ: שכירות אצל מי?

חיים כץ: אני אחליף את המדינה, אחי.

חיים כץ: בשביל ללמוד את הבעיה, אני רוצה שתביני, אני צריך להבין אותה.

חיים כץ: ומה שאת מדברת, יש פה גוף שלא קיים במשק הישראלי כדוגמתו.

<נעה נוצני: נכון.

חיים כץ: אחד יוצא מהכלל שהוא המעסיק והוא העובד.

עבדאללה אבו מערוף: והוא המנהל.

חיים כץ: והוא המנהל, והוא אחד ויחיד, יחיד ביחידה.

אילן גילאון: הבעיה רק שהוא קיים.

מיקי לוי: אז אולי נגדיר אותו בחוק.

מיקי לוי: נסדיר אותו.

אלי אלאלוף: חבר'ה, די, די.

<נעה נוצני: כבוד השר, אתה צודק, אין יצור כזה שמוגדר לו הכול כאילו היא שכירה, אבל מגדירים אותה כעצמאית.

משה גפני: נכון.

<נעה נוצני: אין יצור כזה בישראל.

<נעה נוצני: אתה צודק.

<נעה נוצני: ולכן אנחנו רוצות שני דברים.

חיים כץ: היא שכירה?

<נעה נוצני: על-פי ההגדרה.

חיים כץ: אצל מי?

מיקי לוי: אצל עצמה.

חיים כץ: אז מה זה שכירה?

חיים כץ: אז תגידי לי עצמאית.

<נעה נוצני: שכירה זה שקובעים לה את השכר והיא לא יכולה להעלות אותו.

מיקי לוי: זו הבעיה המרכזית.

מיקי לוי: אם הייתה עצמאית - - -

<נעה נוצני: שאומרים לה מתי היא באה לעבודה ומתי היא יוצאת מהעבודה, מתי יש לה ימי חופש.

<נעה נוצני: כל דבר ודבר - - -

אילן גילאון: היא אוכלת אותה מכל העולמות.

חיים כץ: מה שאת אומרת עכשיו, האוצר היה צריך לתת את זה כמו גן פרטי.

חיים כץ: במשפחתון תעשי מה שאת רוצה, תיקחי כמה שאת רוצה, ותודה רבה, נתראה ב"טלפלא".

אילן גילאון: או להפך.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: הבעיה בפריפריה ובמשפחות נתמכות רווחה, והמדינה אומרת: לא, את לא תתקעי לי עכשיו 4,000 שקל על כל ילד.

<נעה נוצני: אנחנו כמדינה, וזה מה שאתם רוצים במשרד העבודה והרווחה, זה לאפשר לילדים את המקומות האלה.

אלי אלאלוף: נעה, את יכולה להגיע לסיכום שלך?

<נעה נוצני: כן.

<נעה נוצני: אנחנו רוצים להפסיק לעשות פתרונות בפלסטר, ושהמטפלות יהיו שכירות של המפעילים.

<נעה נוצני: כלומר, שכירות או של הזכיינים - - -

משה גפני: אל תחזרי על זה, את מרגיזה את השר.

חיים כץ: לא, היא לא מרגיזה אותי, אני רק לומד.

משה גפני: תגידי משפט אחד לסיכום.

חיים כץ: את כל כך לא מרגיזה אותי.

משה גפני: תגידי משפט אחד לסיכום.

משה גפני: שהמדינה צריכה את השירות הזה, שהמדינה תגדיר מה היא רוצה.

משה גפני: היא רוצה שמטפלות יהיו עצמאיות, היא רוצה שהמטפלות תהיינה שכירות, של מי?

משה גפני: תגידי את זה.

מיקי לוי: קחי את הסיכום שלו, אל תוסיפי על הסיכום של גפני.

משה גפני: אבל את זה צריך להוסיף.

<נעה נוצני: אני כן רוצה להוסיף.

עבדאללה אבו מערוף: את זה להגדיר, זו אחריותנו, אנחנו מבינים.

<קריאות: - - -

אילן גילאון: תנסי להתמקד בדרישות שלכם.

אלי אלאלוף: חבר'ה, תנו לה לסיים את דבריה.

<נעה נוצני: כמו שהרב גפני אמר, צריך להגדיר את זה.

אלי אלאלוף: יש לך משפט סיום שלך?

אלי אלאלוף: לא שלהם.

<נעה נוצני: כן.

<נעה נוצני: שני דברים.

אלי אלאלוף: אז, בבקשה.

<נעה נוצני: שיהיו שכירות של המפעילים ושיקבלו תנאים סוציאליים כמו שמגיע לשכירות של המפעילים, כמו שמגיע להן.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<קריאה: - - -

<נעה נוצני: אמרתי כבר.

<נעה נוצני: רגע, אני רוצה בבקשה עוד משפט אחרון.

<נעה נוצני: אמרו את זה כמה פעמים.

אילן גילאון: מפעילים זה אתה, חיים.

<נעה נוצני: אנחנו רוצים להיכנס לדיונים עם הנציגות המשפטיות של - - -

מיקי לוי: אני מבקשת.

אלי אלאלוף: אל תתקן אותה.

אלי אלאלוף: באמת, חבר'ה, אל תגידו דברים.

מיקי לוי: היא תרגיז את השר.

חיים כץ: ממש לא.

נורית קורן: חיים לא מתרגז.

<קריאות: - - -

הוא בא עם החולצה הוורודה היום.

<נעה נוצני: דיונים איך - - - את המצב ההזוי הזה.

<נעה נוצני: ודבר שני, אנחנו מבקשות שכבר עכשיו יעלה התעריף, כך שהמטפלות יוכלו להפריש לפנסיה ולפיצויים.

<נעה נוצני: עכשיו הייתה עליית שכר למטפלות במעונות היום.

<נעה נוצני: המטפלות במשפחתונים - - -

חיים כץ: עוד לא הייתה עלייה.

חיים כץ: העלייה תהיה בינואר 2017.

אלי אלאלוף: בואו נאפשר לחברי כנסת.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין באמת לשבח את נוכחות חברי הכנסת בדיון בפגרה.

אלי אלאלוף: אבל עשינו את זה קצת ממזרי, עשינו את זה לפני מליאה של הכנסת, לכן הנוכחות מרשימה, ואני גם רוצה לברך.

נורית קורן: גם הנושא מאוד מעניין וחשוב.

אלי אלאלוף: הנושא גם חשוב בעינינו.

אלי אלאלוף: ד"ר עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם, הנושא חשוב מאוד, אני מברך את יושב-ראש הוועדה שאכן הדיון נעשה בצורה מאוד נכונה ומקצועית, ומברך את נוכחותם של כבוד השר וכבוד יושב-ראש ועדת הכספים על ההתעניינות.

עבדאללה אבו מערוף: זאת לא רק התעניינות, זה אכן, ואחריות, זאת אחריות של כולנו שנסדיר את המצב הקיים.

עבדאללה אבו מערוף: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי לא יכולה להיות נוכחת, היא בחו"ל, והיא נתנה נייר עמדה וגם דנה על זה בוועדה שלה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אני חושב שמהדיון הזה לפחות נתחיל להגדיר את הסטטוס הזה שברור לכולם.

עבדאללה אבו מערוף: לא צריך להיות, לא מנהל חשבונות, לא בן-אדם פילוסוף, לא אקונומיסט ופוליטיקאי כדי להבין כמה המצב שקיים עקום.

עבדאללה אבו מערוף: מן הראוי, מן טוב, מן האידיאלי היה שהעניין הזה מגיל אפס עד שלוש, עניין חינוכי לחלוטין, שיהיה באחריות משרד החינוך.

עבדאללה אבו מערוף: זה אפשרי, אבל צריך להגדיר את הסטטוס, אני לא ארחיב, הקיים ולתת את המענה הנכון גם מבחינה כלכלית, גם מבחינה חינוכית.

מיקי לוי: זה חייב להישאר ברווחה.

עבדאללה אבו מערוף: כן, בסדר, אני בעד.

מיקי לוי: אגיד לך למה, כי זה פריפריה, ותראה מי נזקק לשירות הזה.

מיקי לוי: משרד החינוך לא ירים את זה.

עבדאללה אבו מערוף: בדיוק.

עבדאללה אבו מערוף: זה המשפטים האחרים שאדבר.

עבדאללה אבו מערוף: נכון, חבר הכנסת מיקי.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן זה העניין, העניין הוא לא רק כספי, העניין חינוכי.

עבדאללה אבו מערוף: יש מחקרים רבים שהוכיחו שתינוקות שנמצאים במשפחתונים מגיל אפס עד שלוש, מגיל שלושה חודשים עד 36 חודשים, הם האנשים שיש להם פוטנציאל גדול לאקדמיה.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, מבחינה חינוכית הם אנשים שיכולים להיות – שיש להם תרומה קולוסאלית מאוד טובה לחברה מכל הבחינות, גם מבחינה אקדמית.

עבדאללה אבו מערוף: זה דבר נכון.

עבדאללה אבו מערוף: ואם אנחנו מדברים על רווחה ועל יציאה לשוק העבודה ולא על איפה לשים את הילד, לא יודע, המצב העקום הזה – win win situation, נשים לא יוצאות לעבודה, יושבות עם הילד, הן מקבלות ביטוח לאומי או דורשות דמי אבטלה.

עבדאללה אבו מערוף: נציגי משרד האוצר שלא מבינים את הנוסחה הזאת, שהיאwin win situation, וההסבר שלך, עם כל הכבוד, לא מקובל, לא עלי ולא יודע, על רוב החברים כאן, שאתם תדברו אחר כך, וזה מובן, אבל זו לא הצורה לפתור את הבעיה העיקרית.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לפתור את הבעיה מהשורש, ואכן לעשות את ההגדרה הנכונה, להגדיר אותן כשכירות, לא חשוב משרד הרווחה, משרד העבודה, משרד הכלכלה, משרד ראש הממשלה, הן צריכות להיות שכירות.

מיקי לוי: אפילו עצמאיות, אבל שלא יהיה פיקוח על המחירים.

עבדאללה אבו מערוף: עם תלוש משכורת, עם שכירות, לא דרך עמותות, לא דרך חברת מתנ"סים.

עבדאללה אבו מערוף: אתם לא חייבים לדעת מאיפה הכסף עבר, זאת הבעיה של האוצר וכבוד השר שיביאו, ויש תלוש משכורת.

עבדאללה אבו מערוף: ולמה הן שייכות?

עבדאללה אבו מערוף: לעובדי מדינה, עובדי מועצה, עוברי משרד החינוך, עובדי משרד הרווחה והעבודה, חייבות להיות עם משכורות עם כל התנאים הסוציאליים.

עבדאללה אבו מערוף: ואני לא אפרט עכשיו כאן, נייר העמדה שלכם ישנו מול כולם, גם "כוח לעובדים", גם נייר העמדה שישנו, ולכן חייבים להגדיר אותן.

עבדאללה אבו מערוף: זאת ההצעה שלי, עם תלוש משכורות, עם כל התנאים הסוציאליים, עם הפנסיה, עם ההפרשות לפנסיה והכול, עם החופשות.

עבדאללה אבו מערוף: עד שנגדיר משפחתון או כמה ילדים שהם לרווחה – אתם יודעים שמנהלת או עובדת במשפחתון משלמת ארבעה-חמישה חודשים על חשבונה, מהכיס שלה.

עבדאללה אבו מערוף: נכון, עד שמגדירים מה ישולם ממשרד העבודה והרווחה.

עבדאללה אבו מערוף: זה גם כסף שהיא משלמת על חשבונה, אז כל השנה היא תשלם את החוב שהיא שילמה שלושה-ארבעה חודשים.

עבדאללה אבו מערוף: לכן ההגדרה חשובה ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא דרך אגב.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, כבוד השר דיבר על מעונות היום, במגזר הערבי אין מעונות-יום בכלל.

חיים כץ: אתה רוצה שאני אענה לך?

עבדאללה אבו מערוף: אני מבין.

עבדאללה אבו מערוף: לכן על זה - - -

חיים כץ: לא, אתה לא מבין.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, תענה.

חיים כץ: יש 32 מעונות שאתמול הנציגים שלך קיבלו.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר.

חיים כץ: ושראשי הערים לא בנו אותם.

חיים כץ: חלקם בנו ולא ביקשו סמלים, חלקם בנו ולא - - -

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נעקוב.

חיים כץ: תקשיב, לך תעשה סדר בבית, אל תגיד לי אין.

עבדאללה אבו מערוף: גם נעשה סדר בבית - - -

חיים כץ: כשתעשה סדר בבית - - -

עבדאללה אבו מערוף: גם נעשה סדר בבית וגם נדרוש מה שצריך.

חיים כץ: תקשיב, קיבלתם הקצאה.

חיים כץ: אתם מקבלים 40% מהמעונות שנבנים במדינת ישראל, מה לעשות שאתם לא בונים אותם כשאתה מקבל תקציב מלא לבנייה, לא עולה לך שקל.

עבדאללה אבו מערוף: אז אנחנו נעקוב.

חיים כץ: למה אתה לא בונה?

חיים כץ: אז אל תבוא בטענות.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נעקוב אחרי זה ונבדוק את - - -

נורית קורן: אם צריך לעשות את זה, הרשויות המקומיות - - -

<קריאות: - - -

חיים כץ: קראתי לו אלי, ונתתי לו את הרשימה עם כל היישובים.

חיים כץ: לך תבדוק.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נבדוק, כבוד השר, ונעקוב אחרי זה ונעשה סדר בעניין.

חיים כץ: 50 מעונות.

חיים כץ: 50 מיליון אצלם.

עבדאללה אבו מערוף: אז נבדוק ונעשה סדר בעניין.

חיים כץ: ואז תחזור לוועדה ותגיד: אני מתנצל, כי אנחנו קיבלנו את מה שמגיע לנו.

עבדאללה אבו מערוף: קודם כול לבדוק, אחר כך - - -

חיים כץ: אבל אם תבדוק ואנחנו צודקים, תתנצל?

עבדאללה אבו מערוף: כמובן.

חיים כץ: יאללה, בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: נבדוק ונעשה סדר.

עבדאללה אבו מערוף: הוא מכיר אותי.

אלי אלאלוף: נפלת על אחד מהח"כים הכי הגונים שיש לנו בבית.

חיים כץ: בסדר, תבדוק.

עבדאללה אבו מערוף: לכן זאת אחריות שלנו, של כולנו, שנגדיר את המנהלות או את עובדות המשפחתונים בצורה נכונה ואחראית ולא כמדינת עולם שלישי ורביעי.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

אלי אלאלוף: תודה, עבדאללה.

אלי אלאלוף: אני מבקש מחברי הכנסת, השר חייב לעזוב ואני עיכבתי אותו - - -

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: רגע, תקשיבו גם לאחרים.

אלי אלאלוף: השר עוד עשר דקות עוזב, אז אני מבקש, למי שיש הצעות קונקרטיות נקודתיות, תגידו אותם כדי שיצא מפה עם שיעורי-בית.

אלי אלאלוף: אנחנו חברי הכנסת, אחר כך נישאר פה עד 11:00.

אלי אלאלוף: בבקשה, ישראל אייכלר, ואחר כך דב חנין.

ישראל אייכלר: בבקשה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שהשר למד מהר מאוד מה שאנחנו ישבנו שעות ארוכות עם המשפחתונים ועם עובדי משרדך, שמטפלים בזה שנים ויש להם את הבעיה הזאת של המשפחתונים.

ישראל אייכלר: הבעיה המרכזית היא שמנהלות המשפחתונים לא עצמאיות, הן לא קובעות את התעריף והן לא שכירות, כי אין להן שום זכויות, ולא אחזור על מה שאנשים אמרו.

ישראל אייכלר: אבל יש 18,000 פעוטות שהם בידיים שלהן, והן עובדות קשה מאוד, הן צריכות להכין את הבית, לעשות את הקניות, לעשות את הבישולים.

ישראל אייכלר: מטפלת עובדת 50 שעות, עשר שעות כפול חמישה ימים, הן משתכרות פחות משכר מינימום, כבר ציינת בהערת אגב, שזה מצב בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: יוקר המחיה שמשפיע על התפריט של האוכל שנותנים לילדים לא משוקלל, אי-אפשר לסגור משפחתון, כבר אמרה הנציגה של ה"כוח לעובדים".

ישראל אייכלר: הדרישה שצריכה להיות והפתרון הוא קודם כול, כמו שאמרתי, דברים שכולם דוחקים, העניין של 500 שעות ההכשרה, זה ממש עוול שנעשה למנהלות האלה, הן לא זקוקות לזה.

ישראל אייכלר: וגם העובדות של משרד העבודה כבר הכירו בזה שאם לחובש מד"א מספיקים 170 שעות – מנהלת משפחתון של חמישה ילדים היא גם אימא לילדים בדרך כלל, וגם אם היא מורה וגם אם היא אחות, היא לא צריכה לעבור עוד 500 שעות לימוד בשביל להיות מנהלת משפחתון.

ישראל אייכלר: דבר שני, לעיריות אין תקציב לדבר הזה, ועל זה אתם תדברו בוועדת הכספים.

ישראל אייכלר: אבל נזכור, ואני חייב לומר את זה עוד פעם, אין להן פנסיה, אין להן גמל, אין להן תנאים סוציאליים, אין חופשת מחלה, והן מחויבות לעבוד בערבי חגים ובחול המועד, ואין משמעות לוותק בשכר שלהן.

ישראל אייכלר: זה מצב שחייב להשתנות.

ישראל אייכלר: אם הן ייקראו שכירות או עצמאיות שהמשרד לא קובע להן את התעריף, ובכל זאת מסבסד את החלק שמגיע להורים.

חיים כץ: זה הופך להיות מעון פרטי.

חיים כץ: זה הופך להיות גן פרטי.

ישראל אייכלר: כן, כמו גן פרטי שהיא קובעת, אבל אתה כן תסבסד את ההורה כדי שהיא לא תיקח את הכסף מילדים כמו שאתה עושה במעון.

אלי אלאלוף: אתה יכול לסבסד.

חיים כץ: לא יכול.

חיים כץ: כל הגנים הפרטיים בארץ ילכו לבג"ץ ויגידו: אפליה, וצריך לסבסד את כולם.

ישראל אייכלר: אתה עושה את זה במעון.

אלי אלאלוף: אתה מסבסד את האוכלוסייה, לא את האנשים.

חיים כץ: אתה מסבסד את ההורה.

<קריאות: - - -

ישראל אייכלר: את הילד.

חיים כץ: מה שאתה אומר, זה רק לסבסד את - - -

<קריאות: - - -

ישראל אייכלר: היום כל עובדת יכולה להגיש אצלך במשרד בקשה לקבל הנחה במעון, אותו דבר היא צריכה לקבל במשפחתון, אבל שמנהלת המשפחתון תוכל לקחת עוד כסף מההורים שיכולים.

ישראל אייכלר: הורים שלא יכולים לא צריכים.

ישראל אייכלר: אלו שני הדברים.

ישראל אייכלר: עוד נקודה אחת שאמרתי, אדוני השר, להוסיף ילד.

אלי אלאלוף: אבל אם אמרת אז לא לחזור.

ישראל אייכלר: אני מקבל הצעות מהסיעות, אני לא אתן נאומים.

אלי אלאלוף: העוזרים שלו ייקחו את הפרוטוקול.

ישראל אייכלר: עוד ילד למשפחתון יקל עליה, יקל על התקציב שלה, וייתן לה הכנסה נוספת.

<קריאה: וייתן לה עוד הרבה עבודה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: דב חנין, בבקשה.

ישראל אייכלר: לא הרבה עבודה.

<קריאה: זה לא משתלם.

ישראל אייכלר: היא במילא מחזיקה את המשפחתון.

ישראל אייכלר: אני מדבר על מי שרוצה, לא על מי שלא רוצה.

חיים כץ: דרך אגב, זה התקן במעונות.

חיים כץ: יש אחד לשש בגילאי - - -

<קריאה: שישה ילדים לאישה אחת?

<קריאה: אבל במעון היא לא לבד בחדר, זה משמעותי מאוד.

<קריאה: ויש לה מבשלת ויש לה מנקה, מנהלת מעון.

אלי אלאלוף: תהיה לכם ישיבת עבודה, אני מבטיח לכם בשם השר, ותשלימו את הידע לשר.

אלי אלאלוף: בבקשה, דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני מברך על הדיון הזה שיזמתם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש ואדוני יושב-ראש ועדת הכספים, ובמיוחד אני מברך אותך, אדוני השר, על זה שאתה משתתף אתנו.

דב חנין: אני חושב שהעובדה שהתיק הזה עובר אליך היא בשורה חיובית וחשובה, כי הסיפור הזה הוא סיפור ממושך.

דב חנין: אני מלווה את מאבק עובדות המשפחתונים הרבה זמן, וזו פרשה שתקועה וצריך להזיז אותה, אפשר לפתור אותה.

דב חנין: אבל כדי לפתור אותה צריך לצאת קצת מהקופסה המקובעת שאיכשהו כולנו התקבענו בתוכה.

דב חנין: אז אעשה את הדברים מאוד בתמצית.

דב חנין: נאמר כאן שמשפחתונים זה שירות חיוני ובזה צריך להתחיל.

דב חנין: זה שירות חיוני לילדים, אמרת, אדוני היושב-ראש, בצדק, זה תחילתה של מערכת החינוך; זה שירות חיוני להורים כי זה מאפשר להורים לצאת לעבוד, לנשים לצאת לעבוד, דבר חיוני ביותר; וזה דבר חיוני ביותר לעובדות.

דב חנין: צריכות לעבוד שם אותן נשים שעובדות במערכת החינוך בתנאים ראויים, בתנאים הוגנים, ובטח לא במצב אבסורדי כמו זה שבו אנחנו נמצאים.

דב חנין: כשאני אומר שהדבר הזה הוא שירות חיוני, מזה נגזרת המסקנה שהעובדה שהמדינה מסדירה את זה וקובעת תנאים ואומרת: ככה זה צריך להיות, וככה זה לא צריך להיות, זה דבר נכון.

דב חנין: אני לא חושב שהדבר הנכון הוא להגיד: בוא נבטל את ההסדרה, המדינה תצא מהתמונה, תעשו מה שאתם רוצים.

דב חנין: אנחנו לא רוצים שיעשו מה שרוצים כשמדברים על ילדים בגיל ארבעה חודשים או בגיל שנתיים וחצי.

דב חנין: ולכן, ההסדרה הציבורית חיונית, אבל המדינה מנסה פה לעשות דבר שהוא פשוט אבסורדי.

דב חנין: מצד אחד להסדיר את המערכת הזאת לחלוטין, מצד שני להגיד: לא, לא, אתן עצמאיות.

דב חנין: איך זה יכול לעבוד?

חיים כץ: כמה אחוזים מהן עובדות תחת עמותות?

אלי אלאלוף: אמרתי לך.

עבדאללה אבו מערוף: 50%-47%.

חיים כץ: שם זה כבר שינוי סטטוס.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: 47%.

חיים כץ: הן הולכות להיות שכירות - - -

דב חנין: מאה אחוז.

עבדאללה אבו מערוף: צריך להסדיר.

<קריאות: - - -

דב חנין: אדוני השר, נקודת המוצא שלנו חייבת להיות כשמדובר בילדים שלנו, בילדים של הילדים שלנו, שהמערכת צריכה להיות ציבורית, והיא צריכה להיות באחריות, והיא צריכה להיות עם תנאים.

דב חנין: אבל המדינה צריכה לתת תשובה לזה שזו מערכת ציבורית, ולא להשאיר את העובדות האלה במצב שמופקר בין השמים לבין הארץ.

דב חנין: וכאן אני רוצה להגיע להצעות המעשיות.

דב חנין: הצעה מעשית אחת, החבר'ה האלה של "כוח לעובדים" עשו, אדוני השר, עבודה מאוד מאוד מרשימה בעניין הזה, והם פתחו מודל.

דב חנין: אני מציע לך, אחרי הישיבה הזו, אתה באמת בצדק אמרת, באת ללמוד, שב אתם, תראה את המודל הזה, בטח יהיו לך שאלות, הם יצטרכו לתת לך תשובות, אבל יש כאן ניסיון פעם אחת ולתמיד לצאת מהקופסה ולחתוך את הקשר הגורדי הזה.

דב חנין: צריך לחתוך את הקשר הגורדי הזה.

אלי אלאלוף: חבר'ה, תתחשבו, גם שאר חברי הכנסת רוצים לדבר.

דב חנין: משפט אחרון.

דב חנין: הדבר השני שאותו צריך לעשות באופן מיידי זה להעלות את התעריף כדי לאפשר להם חסכון פנסיוני.

דב חנין: אני אומר את זה בלי שום קשר לצורת ההסדרה.

דב חנין: צורת הסדרה כזאת, צורת הסדרה אחרת, לא ייתכן שנשים יעבדו שנים רבות ויישארו בלי כלום.

חיים כץ: וינהלו את התעריף בחסכון פנסיוני באיזה גובה הפרשה?

חיים כץ: 20% חסכון?

דב חנין: בהפרשה שתאפשר חסכון פנסיוני הוגן, כן.

דב חנין: אם יהיה צורך, כן.

חיים כץ: לא יישאר להן כלום.

לא יישאר להן כלום.

נורית קורן: לא יישאר להן כלום.

אלי אלאלוף: הערה.

<קריאות: - - -

חיים כץ: הוא אומר להעלות ב-20%, שתהיה להן פנסיה מהשכר שלהן.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד השר, המחויבות שלי לתשובה ראשונית, הרבה מעונות לא נבנו בגלל שתוכנית המתאר לא אושרה, זה מעגל סגור.

חיים כץ: עובדים עליך.

עבדאללה אבו מערוף: זה - - - שר האוצר.

<קריאות: - - -

מיקי לוי: מערוף, זה בגלל חריגות הבנייה אצלכם, אל תספר סיפורים.

אלי אלאלוף: חבר'ה, חבר'ה, בואו - - -

נורית קורן: זה בטח ביישובים הבלתי מוכרים.

אלי אלאלוף: יעקב, אתה רוצה משפט אחד?

עבדאללה אבו מערוף: לפחות שם, נורית.

חיים כץ: לא בונים.

נורית קורן: שם אי-אפשר לבנות, זה בלתי מוכר.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא שם.

חיים כץ: למה הם לא בונים?

אלי אלאלוף: יגידו שאני נגד - - -

אדוני היושב-ראש, ביקש היושב-ראש מקודם הצעה קונקרטית.

אני משתדל, אנחנו מגיעים מתחום המעש ברשויות, אז אני רוצה באמת להיות קונקרטי.

קודם כול צריך פה באמת את ההגדרה, תאמין לי יותר קל להגדיר מיהו יהודי מאשר להגדיר מיהי מנהלת משפחתון.

חיים כץ: פעם ראשונה אתה צודק.

תקשיב, ולכן זה לא ייגמר פה בשולחן הזה.

חיים כץ: זה ברור לנו.

כי כל התרגומים שיהיו פה, זה ייגמר במקום אחד, אדוני השר, ותאמין לי, אני חושב שאני אומר את זה בשם הרבה חברי כנסת, ביום ששמענו שנכנסת לתפקיד ואחראי לדבר הזה היינו אז בישיבה אצל הרב אייכלר בוועדה לפניות הציבור, כולנו פה אחד אמרנו: האיש הנכון במקום הנכון.

ואני לא אומר לך.

אני באתי עם אותה חולצה של אתמול.

מיקי לוי: עכשיו בזבזת חצי שעה.

לכן מה שאני מבקש, להפריד בין שני דברים – בנושא התנאים, ההגדרה, השכר, הפנסיות והדברים האלה, אם אתה תיכנס לעניין הזה לדעתי בלילה ארוך של ישיבות כמו שעשית לפני שבוע עם המעונות - - -

חיים כץ: זה קורה ביום, אני לא יושב בלילה.

ביום, סליחה.

זה ייקבע בינך לבין - - -

חיים כץ: זה התחיל ביום ונגמר ביום.

יפה.

ישיבה ארוכה ביום, זה ייפתר, אין לי ספק, כי יש פה יצור כלאיים של עצמאי ושכיר.

אבל אל תשכחו, אדוני השר, שיצור הכלאיים הזה מחזיק היום הרבה מאוד ילדים ונותן להרבה הורים לצאת לעבודה.

הדבר השני שדחוף כרגע, שלא קשור לתנאים שלהם, הוא קשור לתנאים עכשיו של הלקוחות, אותם אנשים שיש להם ילדים בבית וצריכים לשים אותם באיזשהו מקום.

יש חוסר של 450 משפחתונים.

התקציב השנתי – אני מדגיש, לא עכשיו לחודשיים האלה, כי שנת הלימודים התחילה – התקציב השנתי ל-450 משפחתונים זה 30 מיליון שקל שתוקצבו.

אלי אלאלוף: בתקציב הממשלתי.

נכון.

30 מיליון שקל שחסרים עכשיו.

חיים כץ: איפה הם?

זאת אומרת שעד לתקציב סיפרו לנו סיפורים שלקחו את זה למשרד אחר.

עבדאללה אבו מערוף: מתחת לבלטה.

זה לא נכון.

יצא מכתב ברור שהתקציב של המשרד ההוא הגיע למשהו אחר.

אבל זה לא משנה כרגע, אדוני השר, 30 מיליון השקלים האלה הם שנתיים.

כדי להדביק את פתיחת שנת הלימודים שכבר החלה יצטרכו תקציב מסוים כדי לתת כרגע אוקיי לפתיחה של עוד כמה מאות שתתרגמו אותם לכפול חמש, זה אלפי ילדים ואלפי משפחות.

כאן צריך את התערבותך, פה לא צריך ישיבה ארוכה, פה צריך רק דבר אחד.

הייתה החלטה של יושב-ראש ועדת הכספים בישיבה שהתקיימה לפני חודש, הוא פנה למשרד שלך, שעוד לא היה שלך אז, והוא פנה למשרד האוצר, שכל משרד יוציא מתקציבי - - - לגרד כרגע סכום מסוים, האוצר ישלים את זה, ושנוכל לפתוח 450 משפחתונים חדשים.

אנא בטובך, כל יום שעובר, אם נחכה ל-2017 אנחנו מפסידים שנת לימודים.

אלי אלאלוף: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

אלי אלאלוף: ברשותכם, עיכבתי את השר והתחייבתי כלפיו שהוא יצא – לפני שמונה דקות הוא היה צריך לצאת.

נורית קורן: רק אשלים משפט אחד לפני שהוא יוצא.

אלי אלאלוף: אני שוב רוצה לסכם במשפט אחד.

אלי אלאלוף: זה נושא שנפל בין הכיסאות היות שלא היה מיוצג בצורה רצינית, והאוכלוסיות החלשות ביותר נפגעו.

אלי אלאלוף: תשימו לב, זה החרדים והערבים, והפריפריה החלשה ביותר איפה שתשתית של מעונות היום הסנוביים לא הגיעו.

אלי אלאלוף: ואני מוסיף באחריות את המילה סנובים.

אלי אלאלוף: שתיים, אני בטוח וסומך, כמו שנאמר על-ידי הרבה מאוד חברים, שברגע שנכנסת לתמונה, וביוזמתך הגעת לפה, אני מברך על זה, אדוני השר, אנחנו ניתן לך לטפל בזה, אם מותר לי, בשתי דרכים: אחת, בהתמודדות והטיפול המיידיים בנקודות ובמרכיבים השונים שהוצגו ושעלו פה בצורה טובה מאוד על-ידי החברים וה"כוח לעובדים"; ושתיים, לחשוב על הסדרה או חקיקה, כולל אפשרות של חקיקה בנושא הזה.

אלי אלאלוף: אי-אפשר להשאיר את המערכת הזאת באוויר, במיוחד שהיא תלך ותגדל.

אלי אלאלוף: היא חייבת לגדול, כי המדינה לא מסוגלת לבנות בכל פינה מעון-יום, והמחסור של החינוך של הגיל הרך, לדעתי, הוא רק פגיעה בסוף בילדים.

אלי אלאלוף: אני רוצה באמת להודות לך ולצוות שיעבוד אתך.

אלי אלאלוף: אני רק מזהיר, הצוות בעבר התמחה בפרוצדורה ארוכה וכבדה ולא מעשית, אני בטוח שהתרשמת.

אלי אלאלוף: כדאי שתדע שזה דבר שדורש טיפול מיידי ואי-אפשר לחכות לבירוקרטיה שנוצרה מסביב לנושא של הגיל הרך בתקופה שזה היה במשרד הכלכלה.

אלי אלאלוף: אם אדוני רוצה להגיד כמה דברים.

חיים כץ: לא, כלום.

ישראל אייכלר: אני רק רוצה להעיר שהעובדות שם במשרד הכלכלה עבדו קשה מאוד, ולא היה להן תקנים.

ישראל אייכלר: מדובר בכמה עובדות מאוד מסורות שלא יכלו לעמוד מול עשרות אלפי ילדים.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אדוני השר, עכשיו הנוכחות על חשבונך.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, הערה קצרה לפני שהוא הולך, על חשבונו.

אלי אלאלוף: בבקשה, נורית.

נורית קורן: אני רוצה להצטרף גם לדברי החברים ולדברי היושב-ראש.

נורית קורן: כנראה שבאמת צריך להסדיר את זה, כי חשוב כאן גם מצד אחד עוד תוספת עובדים שיצאו לעבודה, נשים שתצאנה לעבודה.

נורית קורן: אני גם רואה את הצד השני של ההורים, להוריד את יוקר המחיה, וגם לאוכלוסייה שבאמת לא מסוגלת.

נורית קורן: ואני רואה את ביטחון הילדים פה, שצריך להסדיר את הכול בחקיקה, גם המטפלות – מי המטפלות, ההכשרה שלהן, גם מקצועית-פדגוגית, וגם בטיחותית.

נורית קורן: וגם לבדוק את המקום, אני לא יודעת, את המקום שהאישה עושה בבית שלה, אם הבית מקום בטוח.

עבדאללה אבו מערוף: יש ועדה מיוחדת שבודקת.

נורית קורן: ואני גם אומרת לכם כסבתא לתאומים, עם שניים קשה להסתדר, כשיש שלושה – אל תצחק עלי – ואני לא יודעת איך אחת מסתדרת עם חמישה ילדים.

חיים כץ: כמה ילדים גידלת?

נורית קורן: גידלתי ארבעה.

חיים כץ: אז את יודעת איך מסתדרים.

נורית קורן: גידלתי ארבעה אבל לא בבת אחת את כולם.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

נורית קורן: זה קשה.

נורית קורן: צריך לחשוב על זה.

נורית קורן: יש פה שר, שייתן את הדעת על הדברים.

אלי אלאלוף: נורית, לקחת את רשות הדיבור באלגנטיות, אבל עכשיו זה לאילן.

אילן גילאון: זה בסדר, מגיע לך.

חיים כץ: אילן, זה ארוך או קצר?

אילן גילאון: האמת שציפיתי שתלך רק כדי שאוכל להתלכלך עליך, אבל נשארת, נשארת.

אילן גילאון: בסדר.

חיים כץ: אז שאני אלך?

<קריאות: - - -

נורית קורן: חבר הכנסת אילן, יש לי שאלה, הבאת לו ריבה או לא?

אילן גילאון: הוא מנוי אצלי על ריבה, אבל הוא לא מחזיר לי צנצנות אף פעם.

נורית קורן: זהו, מעכשיו אני אוספת ומחזירה.

אילן גילאון: להגיד לכם את האמת, אולי זה עולה לי בבריאות להגיד את מה שאני אומר פה, אבל אם יש שר שאני רוצה בהצלחתו זה חיים, גם בגלל הנושא שלו, וגם בגלל שהוא חבר שלי.

אילן גילאון: אני מודה, הנה, גילוי נאות, וגם אתה התקווה היחידה.

אילן גילאון: ואתם יודעים למה?

אילן גילאון: כי חיים הוא היחיד שמבין מה זה נקרא חדוות יצירה.

אילן גילאון: היה פעם דבר כזה, עכשיו אף אחד לא מדבר על זה.

אילן גילאון: זה היכולת להתפרנס בכבוד ובביטחון תעסוקתי לפני כל דבר אחר.

אילן גילאון: אם תחליטו שהמערכות האלה לא שוות לנו ואנחנו לא צריכים אותם, אני אהיה כמו מערוף, אני מאמין בחינוך חינם מגיל אפס ועד לאוניברסיטה, זה לא המצב במציאות הקיימת.

אילן גילאון: ברגע שאנחנו מטילים מטלה על אנשים, לא יכול להיות שלא נדאג לכך שהם לא יצאו בהפסד.

אילן גילאון: אחד מתוך שנתיים, או שהן יהפכו להיות מועסקות ישירות כדי שימחלו, מוייחל טוייבס, מה שנקרא, על העצמאות הזאת שיש לה רק כאב ראש; או שתהיה רגולציה – אני מאוד מאמין ברגולציה – שתאפשר להן את כל התנאים כדי שיוכלו להתקיים לפחות כמו מקבילות שלהן בתחום הזה ברמה העצמאית.

אילן גילאון: אלו שתי האפשרויות.

אילן גילאון: עכשיו, חיים, כנראה שהן יהיו המועסקות שלך וזה מה שטוב.

חיים כץ: אה, שלי?

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: תמיד חלמתי על העניין הזה שמשרד העבודה יהיה משרד הרווחה.

חיים כץ: פתחתי עסק פה.

אילן גילאון: אני אפילו יכול להגיד שזאת נקודת האור היחידה שהייתה לממשלה הזאת עד עכשיו בחיבור הזה, כי זה החיבור האמיתי.

<קריאה: אבל היינו פעם שם.

אילן גילאון: אני בתקווה גדולה, אני חושב שאתה הולך לפתור את הדבר הזה.

אילן גילאון: לא יכול להיות שמדינה תתענה לאזרחיה ותרמה אותם, זה לא ייתכן.

אילן גילאון: אותם צריך להבטיח קודם כול, ובטח ובטח את מי שמגדל לנו את הילדים.

אילן גילאון: בזה אני לא צריך לשכנע אתכם.

אילן גילאון: ולכן, גם אני מלווה את העניין הזה הרבה מאוד זמן, ואני יודע שלנשים האלו ולחברות האלה – ואולי יש גם גברים שיש להם משפחתונים, לא יודע, אין לי מושג, אולי צריך גם שיהיה – אין להם לא ימי חופש ולא ימי – לא שום דבר, אז להיות עצמאים כאלה.

אילן גילאון: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

חיים כץ: תודה רבה לכם, אעשה כמיטב יכולתי.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני השר.

חיים כץ: והכוח לעובד.

<קריאות: "כוח לעובדים".

חיים כץ: אותו דבר, כוח לעובד, לעובדים, זה אותו דבר.

אלי אלאלוף: בבקשה, מירב.

מירב בן ארי: אני באמת רק רוצה להתייחס למה שגם שאלתי ולא קיבלתי תשובה, אז אני מניחה שתעשה מעקב אחרי זה.

אלי אלאלוף: בסיכום אני מודיע.

מירב בן ארי: אז תודה.

מירב בן ארי: אין לי ספק שתעשה מעקב, אבל צריך להבין את העניין, ואם אתה יכול בהתייחסות שלך, בסיכום, להבין איך סוגרים את הפער בין מנהלת משפחתון למנהלת מעון.

מירב בן ארי: עם כל הדברים שנאמרו פה אני מסכימה, העניין של ההטבות, של הפנסיה, ועל זה שזה יצור שלא קיים היום בעבודה.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד משהו, כי דיברו כאן על העניין שמצד אחד אתן שייכות – תכל'ס, אתן מטפלות בילדים שרובן ממשפחות רווחה, זאת אומרת, אתן שייכות למגזר הציבורי, אבל במציאות היומיומית של המנהלת אין לה שום זכויות וכלום.

<טובה עמיר: זה יותר רווחה.

מירב בן ארי: מצד אחד אתן שייכות למגזר הציבורי, מצד שני זורקים אתכן מהמגזר הציבורי.

מירב בן ארי: אמרו פה, אני לא אחזור, רק באמת בהתייחסות שלך להבדל בין מעון למשפחתון, איך סוגרים את הפער.

מירב בן ארי: חשוב לי לציין את הנתונים – תינוק במעון מקבל מהמדינה 2,500 שקלים, במשפחתון 1,867 שקלים; ופעוט מקבל 1,900 במעון ו-1,794 במשפחתון – למה יש פערים כאלה, אדוני היושב-ראש?

מירב בן ארי: מה ההבדל בין מעון למשפחתון, והאם המדינה מתכוונת לסגור את הפערים?

אלי אלאלוף: המרכיב המרכזי – תקורה.

אלי אלאלוף: אצלם אין תקורה, ואז המשרדים מחשבים עבור הגופים הגדולים את התקורה שכוללת יצוא, כולל נסיעות להונלולו - - - , לצערי.

אלי אלאלוף: אבל, ברשותכם, יש לי פה עוד בקשה.

אלי אלאלוף: טובה עמיר, בבקשה.

אלי אלאלוף: אני קורא את מי שביקש.

אלי אלאלוף: אני מתנצל בפני מי שלא ביקש.

<טובה עמיר: אני נציגה של משפחתונים מאשדוד, אני חברה במזכירות הארגון "כוח לעובדים".

<טובה עמיר: מה שאני רוצה להגיד, אנחנו חושבות ומאמינות שרק על-ידי העסקה ישירה המצב הזה יפתור את הבעיה של המטפלת, שהיא מופקרת, שהיא שקופה.

אלי אלאלוף: אני לא מבין.

אלי אלאלוף: יש משפחתון במתנ"ס, מה זה אומר?

<קריאה: שהמתנ"ס הוא המפקח.

מירב בן ארי: הוא לא מעסיק.

אלי אלאלוף: הוא נותן לכן ארבע קירות?

<טובה עמיר: המתנ"ס מפקח, הוא מקבל כסף מהממשלה לפקח על העבודה של המטפלת.

מיקי לוי: הוא פיזית במתנ"ס או בבית?

<קריאה: לא, בבית.

<טובה עמיר: בבית.

<קריאות: - - -

מיקי לוי: אז זו דלת אחורית.

<קריאה: אז למה המתנ"ס?

<טובה עמיר: כי הוא זכה במכרז.

<טובה עמיר: כמו "נאות מרגלית" וכמו הרשויות, אז הוא מפעיל.

מיקי לוי: משרד הרווחה מעביר למתנ"ס את הסבסוד שהוא משלם, חלק מהסבסוד, ואתן כאילו עצמאיות.

<קריאות: - - -

מיקי לוי: אחלה המצאה.

<גלית יעקובוב: כבוד היושב-ראש, אפשר לנסות להסביר?

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, אני אשמח.

משה גפני: את הפכת להיות עכשיו עובדת של משרד העבודה?

<גלית יעקובוב: כן.

<גלית יעקובוב: פשוט להסביר את הניואנס הזה.

<גלית יעקובוב: מה שקורה, המטפלות עצמאיות.

<גלית יעקובוב: מערך המשפחתונים באופן מסורתי היה המערך שבו המדינה מבקשת את הפיקוח של רשויות מקומיות שינהלו את זה ברשות שבה זה מתנהל.

<גלית יעקובוב: במהלך השנים היו רשויות שלא יכלו, לא הצליחו, לא רצו להיות אלה שעושות את זה, ואז במקומות שבהן הרשות לא עושה את זה, יש זכיינים שעושים את זה במקום הרשות.

<גלית יעקובוב: ואז זכיינים גם בכל הארץ – החברה למתנ"סים זה אחד הזכיינים, יש לנו גם "נאות מרגלית", "בית יעקב" ומכללת סח'נין – עושים את הפיקוח במקום שבו הרשות לא עושה את זה.

<טובה עמיר: זה לא במקום הרשות, זה במקום משרד הרווחה.

<גלית יעקובוב: אמרתי, ברירת המחדל היא הרשות.

<גלית יעקובוב: הרשות עוזרת לנו להיות המפקחת במישור האזורי.

<גלית יעקובוב: אם היא לא יכולה, אז יש זכיין.

<טובה עמיר: אפשר להמשיך?

אלי אלאלוף: כן, תסיימי.

<טובה עמיר: אני חוזרת לזה שאנחנו מאמינות שרק על-ידי העסקה ישירה יצליחו לפתור את העוולה הזאת שנמשכת בעצם כבר 30 שנה.

<טובה עמיר: ועוד דבר שהייתי רוצה להגיד, שאנחנו מאוד בעד לפתוח עוד משפחתונים כי אנחנו מאמינות במסגרת הזאת.

<טובה עמיר: אבל מצד שני, עד שלא מסדירים את הנושא של תנאי המטפלת אני לא מוצאת שום סיבה להכניס עוד נשים למעגל של עוני, למעגל של להיות שפחות של הממשלה הזאת.

נורית קורן: זאת לא ממשלה, זה ההסדר.

נורית קורן: למה הממשלה?

<טובה עמיר: המדיניות של הממשלה.

<קריאות: - - -

זה לא סותר.

צריך לפתוח עוד מסגרות.

יש לקוחות, זה לא נכון.

יש לקוחות שמיועדים למשפחות, הנושא הזה ייפתר, ייפתר לכולם.

<טובה עמיר: אני באה מהצד של העובדת.

אלי אלאלוף: תודה.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: ברשותכם, חבר'ה, תאפשרו לסיים בזמן.

משה גפני: אני מסכים שהממשלה אשמה, אבל לא הממשלה הזאת, זה כל הממשלות.

<קריאות: כל הממשלות.

נורית קורן: אמרנו את זה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: אחרונה חביבה, יש לך שתי דקות כי אנחנו חייבים לסיים.

<יערה שילה: שתי דקות, אפילו דקה.

<יערה שילה: קדם כול אני רוצה להגיד שגם "נאות מרגלית" וגם "בית יעקב" הביעו את זה שהם מוכנים שמנהלות המשפחתונים יהיו שכירות, אז אני לא מבינה למה הסחבת הזאת כל כך הרבה זמן.

<יערה שילה: זה דבר אחד.

<יערה שילה: דבר שני, אני באמת מוקירה את זה שיש קצת יותר תזוזה עכשיו בדבר הכי מוזנח במדינת ישראל שקוראים לו גילאי לידה עד שלוש.

<יערה שילה: 77% מהילדים נמצאים במסגרות לא מפוקחות, לא מוסדרות.

<יערה שילה: רק השבוע היו כמה מקרים שנחשפו לתקשורת, הגננת ש-60 הורים מחכים ליד הבית שלה שהיא פשטה את הרגל, אין מעון; אתמול 11 ילדים לקו בקלקול קיבה, פינו אותם באמבולנסים.

<יערה שילה: המדינה צריכה לקחת אחריות על 77% הילדים האלה.

מיקי לוי: הילדים שקיבלו קלקול קיבה היו במשפחתון?

<יערה שילה: רק 23% מהילדים נמצאים במסגרת מפוקחת.

<יערה שילה: מי שאמר פה הסדרה, אילן גלאון - - -

<קריאה: את מערבבת.

<יערה שילה: אני לא מערבבת, כי אם אתה תפתח פה עוד משפחתונים, יהיו פחות מ-77% ילדים.

<יערה שילה: אם אין מספיק מעונות אז בואו נשתמש בעוד משפחתונים.

<יערה שילה: הדבר הזה יעזור גם בפריפריות שלא פותחות יותר מעונות, גם בחברה הערבית וגם בחברה החרדית.

אלי אלאלוף: תודה, גברת.

אלי אלאלוף: אני באמת מודה ליושב-ראש ועדת הכספים הרב משה גפני על השיתוף, גם של הוועדה שלנו בנושא כל כך כבד, ובאמת, לצערי מגלים כמה הוא לא טופל נכון בשנים הקודמות, ואני מקווה שאנחנו נעשה טוב יותר.

אלי אלאלוף: בסיכום השקט שלי עם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים הוא ביקש שניתן לו שלושה-ארבעה חודשים כדי לקיים דיון חוזר פה בוועדה המשותפת, בהסכמתך כמובן, כדי שהוא יוכל לבוא עם המלצות מאוד קונקרטיות.

אלי אלאלוף: חלקן, כפי שאנחנו מכירים אותו, כבר יהיו פתורות.

אלי אלאלוף: אני מקווה שחלק מהבעיות יהיו פתורות, ומה שלא, אנחנו ניקח על עצמנו כדי להתמודד ולהביא את זה לחוף מבטחים, בתקווה שזה יהיה מספק.

אולי, ברשותך, אדוני היושב-ראש, תקרא גם למשרד וגם למשרד האוצר שבתקציב של 2017–2018 יהיה את הנושא הזה של ההתאמה לגודל האוכלוסייה, לגידול באוכלוסייה.

דהיינו, להוסיף עוד תקציב לפתיחה של מסגרות של משפחתונים נוספים.

אלי אלאלוף: אני מוכן לאמץ את הנוסח שלך.

אלי אלאלוף: חשבתי שזה תפקידו של השר, תן לו.

אלי אלאלוף: עד נובמבר אני מקווה שנוכל להתכנס ואז נהיה בעלי השפעה על התקציב של השנים שאמרת.

נורית קורן: אפשר להציע את זה בדיונים על התקציב.

אלי אלאלוף: אבל תשאיר את זה לסמכותו.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.