ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 5, 2016-06-20 10:10

עליזה לביא: אני שמחה לפתוח את הדיון שלנו הבוקר, של ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.

עליזה לביא: היום ה-20 ביוני 2016, י"ד בסיון התשע"ו.

עליזה לביא: נמצאים כאן רבים שהיו בדיונים הקודמים.

עליזה לביא: אנחנו אמרנו חינוך, חינוך, חינוך ועוד פעם חינוך ועוד פעם חינוך והבטחנו לייחד דיון בנושא הזה של חינוך, של הסברה, של מודעות, של פיתוח שיחה, של מה באמת קורה בתוך מערכת החינוך, גם במערכת עצמה אבל בשטח והאם השטח מתכתב עם המציאות עליה שמענו בקצרה בדיון שהיה כאן לגבי סוגיית ההסברה.

עליזה לביא: איך מדברים, איך מסבירים.

עליזה לביא: אנחנו רואים שמצד אחד הנושא של זנות ילדים וזנות נוער, ובדיון האחרון שמענו על חשפנות בקרב סטודנטיות.

עליזה לביא: אני חייבת לשתף אתכם ולומר שביום חמישי האחרון היה יום עיון מקצועי מאוד באוניברסיטת תל אביב בנושא של הטרדות מיניות, הטיפול בהן וההשלכות.

עליזה לביא: סיפרתי גם שם על העבודה שלנו אבל שיתפתי בסוגיה הזאת שעלתה כאן לגבי סטודנטיות שבוחרות לעסוק בחשפנות.

עליזה לביא: אני חייבת לומר לכם שכאשר הסתיים כאן הדיון, קיבלתי כמה וכמה טלפונים מאנשי אקדמיה, אחד הזדהה ואחד לא, אמרו לי שאני לא יודעת עד כמה הנושא הזה עמוק באקדמיה.

עליזה לביא: כשדיברתי על הדברים הללו, רקטור האוניברסיטה אמר לי שהוא הולך להיכנס לנושא הזה כי זה נושא מאוד רחב.

עליזה לביא: הטרדות מיניות זה לא משהו נקודתי אלא בכלל חינוך, הסברה, התמודדות.

עליזה לביא: שמחתי מאוד לשמוע את הדברים ואני מקווה מאוד שעוד ראשי אוניברסיטאות, מכללות ומוסדות חינוך יצטרפו לקריאה ובכלל לנושא של החינוך ולהעלאת הדברים על סדר היום.

עליזה לביא: רק עכשיו נחשפתי לכך שאחת מהנשים הבולטות במחנה החרדי, בקבוצה החרדית, הקימה יוזמה בפייסבוק לגבי הטרדות מיניות בחברה החרדית, לא תשתוק.

עליזה לביא: נפגשתי אתן.

עליזה לביא: קראתי בעיתון שהיא נפגשה עם חברי כנסת חרדים והם אמרו לה שהם לא יעזרו לה אלא אם כן הם יקבלו אישור מרבנים.

עליזה לביא: אני אומרת את זה כאן בפורום הזה כי מצד אחד אני רואה את הרקטור של אוניברסיטת תל אביב ומצד שני אני רואה את הקיצוניות השנייה.

עליזה לביא: הסברה וחינוך, אין ספק שיש בהם כוח ועוצמה כדי לבוא ולקרוא לילד בשמו, בשני המובנים.

עליזה לביא: מצד אחד לדבר על התופעה אבל גם בקרב בני הנוער.

עליזה לביא: אין ספק שזה נושא שיש בו כדי להתמודד עם המניעה ועם הטיפול בקרב צעירים וצעירות, תלמידים ותלמידות וגם בוגרים ובוגרות.

עליזה לביא: אנחנו בשיתוף עם משרד החינוך וניתן גם לו את הבמה כדי להציג את הדברים עליהם שמענו בקמצוץ, גם את התכניות אבל יותר אני רוצה לשמוע מה קורה בשטח.

עליזה לביא: מהניסיון שלי, גם כיושבת ראש ועדה, הרבה פעמים שמעתי על התכניות ובאמת הן מדהימות אבל גם לא הכרתי אותן כאימא וגם הנוכחים לא הכירו.

עליזה לביא: גם כשהלכתי הביתה ושאלתי את הבת שלי או את החברות שלה, גם הן לא הכירו.

עליזה לביא: אני מאוד רוצה לשמוע על התכנית ולשם כך פינינו זמן אבל גם לשמוע מה קורה בשטח.

עליזה לביא: נתחיל עם מיכל לוין שהיא תלמידה בבית ספר צפית.

עליזה לביא: ספרי לנו מה קורה בבית הספר.

<מיכל לוין: אני תלמידת כיתה י"ב.

<מיכל לוין: היום אני מסיימת.

עליזה לביא: היכן זה בית ספר צפית?

<מיכל לוין: בקיבוץ כפר מנחם, מועצה אזורית יואב, בית ספר שמדורג ברשימת בתי הספר המובילים.

<מיכל לוין: בבית הספר יש לנו הרבה פן חברתי, יש כל מיני אירועים שנותנים לאחריות השכבה לארגן לכל בית הספר ושמים הרבה דגש על תרבות, תרבות שהיא אלטרנטיבית לתרבות הנוער של שתייה וכדומה.

<מיכל לוין: יש לנו הרבה מקום להביע את עצמנו בבית הספר.

<מיכל לוין: השנה עשינו התלמידים, לא מטעם מועצת התלמידים אלא קבוצה של תלמידים שבחרו כי בית הספר נותן לנו פלטפורמה לארגן סמינרים, נושא משותף לכלל התיכון ואחרי כן גם לחטיבה כנושא מותאם, נושאים שאנחנו בוחרים והשנה זה היה שוויון מגדרי כי בבית הספר שלנו לפחות פעם בשנה יש איזשהו סיפור או תקרית.

<מיכל לוין: לבית הספר שלנו יש פנימייה שהיא חברת נעורים שזה בעצם מי שבוחר להיות בה.

<מיכל לוין: אני הייתי חניכה בפנימייה ועכשיו סיימתי.

<מיכל לוין: כל פעם שיש חג, כל שכבה אחראית לארגן מסיבת חג עם הצגה לכל בית הספר עם הופעה.

עליזה לביא: עכשיו בואי ספרי לנו בהקשר של הדיון שלנו מה קיים בבית הספר או מה לא קיים בבית הספר.

עליזה לביא: האם זאת יוזמה שלכם או יוזמה של המערכת.

<מיכל לוין: בעניין של הסמינר, הוא נבע בעקבות כך שבשנה שעברה בכיתה י' – אז הם היו בכיתה ט' - הם היו אחראים על ארגון מסיבת פסח.

<מיכל לוין: הבנים ראו שיש חלון במקלחת ואפשר להציץ דרכו לבנות והם צילמו את הבנות והפיצו את זה ב-ווטסאפ.

<מיכל לוין: התגובה לזה בבית הספר, של הרבה בנים בעיקר וגם חלק מהבנות, הייתה שזה מצחיק, איזה גברים, ואחת הבנות שצילמו אותה – מנהיג הכנופיה לא עזב את בית הספר אלא נשאר ללמוד – אמרה שהיא לא מוכנה לבוא לבית הספר כל עוד הוא נשאר.

<מיכל לוין: הוא נשאר עד סוף השנה.

<מיכל לוין: היו אפילו בנות ששאלו מה היא עושה מזה סיפור כזה, שתבוא לבית הספר, שתשחרר.

<קריאה: לא הוגשה תלונה במשטרה?

<מיכל לוין: כן.

<קריאה: זה פלילי.

עליזה לביא: יש היום את חוק הסרטונים.

עליזה לביא: אתם מכירים?

עליזה לביא: דיברו אתכם על חוק הסרטונים?

<מיכל לוין: כן.

<מיכל לוין: דיברו אתנו בעקבות האירוע בבית הספר אבל במקביל אני חושבת שהכול נובע מתפיסה שבנים רוצים את זה, הם צריכים להתנהג באופן מיני, לעשות מה שבא להם, לראות בנות, להפיץ ובנות הן מעין כלי, בנות שהן אתן בשכבה, חברות שלהם ויש פער בין התפיסות המגדריות לבין מה שמצופה מגבר ומה שמצופה מאישה ואיך שמתנהגים לקורבן שבסופו של דבר זאת הטרדה מינית.

<מיכל לוין: הרבה ילדים אפילו לא הבינו שמדובר בהטרדה מינית לכל דבר.

<מיכל לוין: לכן היה נראה לנו גם תמוה שבבית הספר שלנו חינוך מיני מתנהל מבחינה מערכתית רק פעם בשנה, שעה וחצי בשנה לכיתות י', י"א ו-י"ב.

<מיכל לוין: בכיתה י' דיברו אתנו ממש על פיזיולוגיה, דברים שלגיל הזה בעיני זה פחות רלוונטי ויש נושאים שהם יותר רלוונטיים.

<מיכל לוין: אפשר להתקדם מעבר כי זה גיל שכבר נערים פעילים מינית, הרבה מאוד נערים.

<מיכל לוין: בכיתה י"א דיברו אתנו על אמצעי מניעה ומחלות המין והריונות.

עליזה לביא: בעקבות האירוע הזה, משהו השתנה בבית הספר?

עליזה לביא: הייתה התערבות של המערכת והמלצה שלכם, של התלמידים, ליצור איזה דיון בעניין?

עליזה לביא: פעילות, אחד הארגונים החברתיים.

<מיכל לוין: כן.

<מיכל לוין: אז עשינו את הנושא המשותף של שוויון מגדרי בין המינים.

<מיכל לוין: הפעילויות עסקו במה מצופה מגבר ומה מצופה מאישה, מהי זוגיות נכונה, והגיעה עמותת תאיר ונתנה הרצאה של שעה וחצי.

<מיכל לוין: זאת בעצם הפעם הראשונה – לדעתי, חוץ מאשר בחינוך המיני שניתן בכיתה י"ב שגם כאן

<מיכל לוין: מדובר רק בשעה וחצי בשנה, שזה כלום, שני שיעורים שעוברים ואין בכלל זמן לדבר על דברים וגם מדברים רק על סיכונים שבמין ולא על הדברים שהם חשובים.

עליזה לביא: זה בשוטף אבל אני שואלת האם האירוע הזה שהיה שינה משהו.

<מיכל לוין: אני חושבת שרק באופן נקודתי, אבל בסופו של דבר לא הגדילו את תכנית החינוך המיני.

<מיכל לוין: לא דיברו על זה יותר מדי.

<מיכל לוין: זה משהו שדיברו אתנו עליו בחטיבה אבל לא במובן של מין.

<מיכל לוין: אלה נושאים שקצת מפחדים לגעת בהם.

<מיכל לוין: זה מביך.

עליזה לביא: מה דינה של התלונה נגד הבחור שהפיץ את התמונות?

<מיכל לוין: הוא הועבר לבית ספר אחר, לכפר נוער.

<מיכל לוין: אני לא יודעת מה קורה אתו מבחינה פלילית אבל רק הוא המפיץ ורק הוא הואשם.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: איריס, משרד החינוך.

עליזה לביא: דיברנו על התנהגות מסכנת בקרב בני נוער שמעורבים.

עליזה לביא: שמענו גם את הדברים הללו אבל גם באירועים של זנות.

עליזה לביא: שמענו כאן את העדויות של על"ם לפני שתי ועדות.

עליזה לביא: הסיפור הזה הוא מוזר, הוא חדש או שאת מכירה אותו והוא חוזר ועולה?

בן יעקב: לצערנו הרב יש אירועים כאלה.

בן יעקב: יש לנו חוזרי מנכ"ל ואנשי חינוך חייבים לפעול לפי חוזר מנכ"ל.

עליזה לביא: מה אומר חוזר מנכ"ל?

בן יעקב: חוזר מנכ"ל בהקשר הזה?

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: מנהל בית ספר שזה קורה בבית הספר שלו, מה הוא צריך לעשות?

בן יעקב: קודם כל, צריך לברר את האירוע, מה בדיוק היה שם.

עליזה לביא: ביררנו, שמענו.

עליזה לביא: הלאה.

בן יעקב: לעשות פעילות חינוכית בנושא ולפעול לפי החוק.

עליזה לביא: יש לכם איזושהי בקרה, מעקב, הנחיה?

עליזה לביא: את רואה שהאירועים האלה גם משתנים אבל הטכנולוגיות רצות קדימה.

עליזה לביא: חוזר המנכ"ל הוא מאוד ארכאי וגם אם הוא יוצא בתחילת השנה, כבר בסוף השנה יש עוד סוגים של אפליקציות.

בן יעקב: נכון.

בן יעקב: המציאות עלה על כל דמיון במקרה הזה.

בן יעקב: כל פעם אנחנו נתקלים בעוד אירוע ועוד אירוע ואירוע אחד לא דומה לאירוע השני.

בן יעקב: לכן קשה לי מאוד להגיב על האירוע הזה כי אני לא מכירה אותו ואני רוצה לבחון אותו לעומק.

בן יעקב: באופן כללי, המפקחות על הייעוץ, הדיווחים מגיעים בדרך כלל גם למפקחות על הייעוץ, ליועצות החינוכיות שנמצאות בבית הספר מדווחות למפקחות על הייעוץ והן אלה שמתייעצות אתנו במידה שהן לא יודעות מה לעשות או שיש איזה שהן התלבטויות.

בן יעקב: מעקב יש בדרך כלל במחוזות.

בן יעקב: הם אלה שעוקבים אחרי האירוע עד הסוף, עד שהוא בתקווה נגמר.

<דב ברנשטיין: עד כמה יש קשר עם פקידי סעד לחוק הנוער?

עליזה לביא: מי אדוני?

<דב ברנשטיין: קצין מבחן לנוער בדימוס.

בן יעקב: באירועים שיש עליהם חובת דיווח, בוודאי שאנחנו מערבים פקידות סעד, גם באירועים שאין עליהם חובת דיווח.

בן יעקב: אנחנו מתייעצים עם פקידות סעד ועובדים בשיתוף פעולה מלא עם הרווחה.

בן יעקב: כמובן כל מקרה נדון לגופו.

עליזה לביא: בואי נעבור לנושא לשמו התכנסנו.

עליזה לביא: הנושא של מניעת זנות בקרב צעירים, נוער.

עליזה לביא: איפה בני הנוער פוגשים את ההדרכה ואת הסיוע של המערכת?

בן יעקב: נתחיל במצגת שלנו?

עליזה לביא: לפני כן תאמרי לי היכן פוגשים.

עליזה לביא: כלומר, באיזו כיתה, מה ההמלצות שלכם, איפה מורים מתודרכים בעניין הזה.

עליזה לביא: איך זה מתחיל?

בן יעקב: ההמלצות שלנו בדרך כלל מתחילות כבר מבית הספר היסודי.

בן יעקב: אני תמיד אומרת בוועדות שנער או נערה לא נולדים עוסקים בזנות.

בן יעקב: זאת אומרת, זה מתחיל הרבה לפני.

בן יעקב: אנחנו מזהים את הסימנים המוקדמים הרבה לפני.

בן יעקב: היועצות החינוכיות מלמדות את צוותי החינוך לזהות ולאתר ילדים במצוקה ואז אנחנו עושים להם תכניות ייחודיות בבתי הספר.

בן יעקב: המטרה היא עוד הרבה לפני לעזור לאותם ילדים והעזרה היא עזרה גם בתוך בית הספר, במסגרת בית הספר, כאשר יש לנו כל מיני פלטפורמות לעזור כמו שעות שילוב, תרפיה באומנות, סיוע של פסיכולוגים חינוכיים וגם בקהילה.

בן יעקב: זאת אומרת, במידה ויש גם קושי משפחתי, הרווחה מעורבת.

בן יעקב: הרבה פעמים משכנעים את ההורים לגשת לרווחה ולהיעזר ברווחה כי יש להם עכשיו אפשרות לתת טיפול לילדים שהם נפגעים פגיעות מיניות.

בן יעקב: אנחנו מאוד משתדלים כבר מהגיל הרך לאתר את אותם ילדים שהם ילדים שהם במצבי סיכון.

בן יעקב: כשאנחנו מדברים על תכניות למיניות, קודם כל, צר לי לשמוע אבל ההמלצה שלנו היא הרבה יותר שיעורים כבר מהגן כי ילדים נולדים עם איברים מיניים.

בן יעקב: יש כמובן גילאים קריטיים כמו בכיתה ו', שם מדברים בדרך כלל על ההיבטים הפיזיולוגיים ויש את חטיבת הביניים.

בן יעקב: יש כל מיני נושאים שאנחנו מחלקים אותם לפי הגיל ההתפתחותי פסיכולוגי של הילדים.

בן יעקב: חטיבת ביניים ותיכון, זה כבר רגיל שגם מדברים על ניצול, על אלימות בזוגיות ועל פגיעה מינית וגם על זנות.

בן יעקב: אלה הגילאים.

עליזה לביא: שמענו על כך בדיון שהיה ופינינו זמן לנושא הזה.

בן יעקב: כשאנחנו מדברים על שיח רלוונטי, אנחנו מדברים גם על חומרים שעולים מהכיתה.

בן יעקב: יש ילדים שמעלים את זה ואנחנו בוודאי מתייחסים.

<קריאה: ואם הם לא מעלים את זה?

בן יעקב: אם הם לא מעלים את זה, יש לנו תכנית שתכף נספר עליה.

בן יעקב: אולי כדאי שנעשה את זה בצורה מסודרת ואז נספר גם על התכנית.

עליזה לביא: אני מיד נותנת לכם את רשות הדיבור.

עליזה לביא: אנחנו רוצים ללמוד ולשמוע, אבל לפני כן, עדיין לא קיבלתי תשובה.

עליזה לביא: את כל הזמן משתמשת במילים אנחנו ממליצים, אנחנו אומרים.

עליזה לביא: שמעתי את המילה ממליצים כמה וכמה פעמים.

עליזה לביא: מה זה אומר ממליצים?

עליזה לביא: זה אומר שזה נמצא במרכולת התכניות של המשרד ומנהלים באים ומלקטים ומפנים לזה שעות?

עליזה לביא: זה אומר שבאחריות בית הספר לתקצב את זה?

עליזה לביא: אני עדיין לא מבינה.

עליזה לביא: לפני שאני נכנסת לרזולוציה של מה התכנית, איך אני כמנהלת בית ספר יודעת על התכנית וגם מה זה אומר מבחינתי, איך אני מממנת אותה.

בן יעקב: קודם כל, יש לנו את סוכנות השינוי שלנו שאלה היועצות החינוכיות.

בן יעקב: היועצות החינוכיות בעצם אחראיות בבית הספר על כל ההיבטים הרגשיים של התלמידים.

בן יעקב: הן אלה שבונות את התכנית.

בן יעקב: פלטפורמה עליה בדרך כלל יושבות תכניות מניעה, אלה כישורי חיים.

בן יעקב: תכנית כישורי חיים שהיא קבועה במערכת.

בן יעקב: הילדים מקבלים שעה במערכת כישורי חיים, ביסודי ובחטיבת הביניים.

בן יעקב: בתיכון קצת פחות.

בן יעקב: שם מנהלת בית הספר יחד עם יועצת בית הספר בונות תכנית.

עליזה לביא: אני כבר מתחילה להרגיש יותר טוב כי על כישורי חיים שמעתי אבל אף פעם לא שמעתי על התכנים הללו.

עליזה לביא: אני יכולה להגיד לך מה קיבלנו במסגרת כישורי חיים.

זאב בנימין בגין: תכניות מניעה של מה?

זאב בנימין בגין: מה תכליתן?

זאב בנימין בגין: מה הן אמורות למנוע?

בן יעקב: אני מציעה שנציג את התכנית ואז נצליח להסביר.

זאב בנימין בגין: דברו פתוח.

זאב בנימין בגין: זה שיש כאן בנים, לא צריך למנוע מכן לדבר פתוח.

בן יעקב: אני מסכימה עם התלמידה מיכל שאמרה שיש נטייה בדרך כלל לדבר עם ילדים על מה לא, על הסכנות שבמיניות.

בן יעקב: אנחנו כן מעודדים לדבר קודם כל על מיניות, על מה כן, על הנורות הירוקות שבמיניות, על כל מיני סוגיות שילדים מתלבטים בהן, בעצם על המציאות בה הם חיים.

עליזה לביא: מי מעביר את זה?

עליזה לביא: המורה עצמה?

עליזה לביא: לא היועצת.

בן יעקב: היועצת בדרך כלל היא זאת שמנחה ומכשירה את המורות, את המחנכות, והמחנכות מעבירות.

עליזה לביא: לא סתם שאלתי את השאלה.

בן יעקב: אני לא סתם משתמשת בהמלצה כי אנחנו כן חושבות שאנשי חינוך שעובדות עם התלמידים ביום יום, הן אלה שצריכות להעביר את התכנים הרלוונטיים כי הן הדמויות המשמעותיות עבור התלמידים.

בן יעקב: במידת הצורך, לפעמים, יש תכנים מסוימים שבית ספר כן נעזר במגזר השלישי, במרכזי סיוע, במרפאת לוינסקי.

בן יעקב: כמובן מזמינים לפי הצורך לכל מיני נושאים שבית הספר מרגיש שהוא רוצה לתגבר.

עליזה לביא: הבנתי.

זאב בנימין בגין: אני לא הבנתי גברתי היושבת ראש.

זאב בנימין בגין: מה מנסים למנוע?

זאב בנימין בגין: אני רוצה להבין.

זאב בנימין בגין: תכניות מניעה למה?

בן יעקב: התנהגויות סיכוניות.

בן יעקב: למנוע התנהגויות סיכוניות ולבנות חוסן לתלמידים להתמודד במצבים משתנים.

בן יעקב: זה להתמודד בלחץ חברתי, להתמודד מול סמים ואלכוהול.

זאב בנימין בגין: זה לא נושא הדיון.

זאב בנימין בגין: אני שואל בהקשר לנושא הדיון.

בן יעקב: להבין למשל בסיטואציה שנאמרה כאן, כאשר ילד מצלם וחושב שזאת בדיחה, להבין שזאת לא בדיחה אלא זו פגיעה מינית.

בן יעקב: זאת המטרה שלנו, להסביר לילדים.

בן יעקב: לכן אנחנו משתדלים שזה יהיה יותר באקט חינוכי ופחות משמעתי בהתחלה, זאת אומרת, כתכנית מניעה.

בן יעקב: כשזה קורה, כמובן יש תגובה של בית הספר.

זאב בנימין בגין: אם כן, התכנית היא מניעת הטרדה מינית.

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: לבניית חוסן.

עליזה לביא: כך אני מבינה.

זאב בנימין בגין: חוסן בפני מה?

<עינב לוק: אפשר להתייחס לשאלה?

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: בבקשה.

<עינב לוק: אני מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי במשרד החינוך.

זאב בנימין בגין: אני מבקש, בהקשר של הדיון ולא באופן כללי.

<עינב לוק: כן.

<עינב לוק: לגמרי.

<עינב לוק: אני מנסה לענות לך.

<עינב לוק: אני רוצה לומר שמכיוון שהתכניות עליהן אנחנו מדברים נעשות בכל שלבי החינוך, מהגיל הצעיר ועד החטיבה העליונה – ואנחנו תכף נציג את כל התכניות – הן בעצם בונות באופן ספיראלי מצד אחד חוסן, דימוי עצמי, יכולת לקבל החלטות באופן מושכל, לראות את הסיכונים שנמצאים בדרך כשאנחנו לא מדברים לאורך כל שלבי החינוך על התנהגות סיכונית אחת אלא אנחנו מדברים כל הזמן על איזה שהם עקרונות שהילד צריך לרכוש אותם לאורך כל חייו.

עליזה לביא: כלומר, המצגת הזאת הייתה מיטיבה גם לדיונים בוועדה לשלום הילד בנושאים אחרים.

עליזה לביא: זה מה שאני מנסה להבין.

<עינב לוק: לא.

<עינב לוק: אנחנו נראה.

<עינב לוק: יחד עם זאת, אנחנו נראה איך בכל שלב חינוך אנחנו נותנים היבטים שקשורים לגיל ואתם תוכלו לראות כאן גם היבטים של ניצול מיני, פגיעה מינית ברשת, נושא של זנות.

<עינב לוק: זה פשוט מותאם.

עליזה לביא: בסדר.

עליזה לביא: בואו נראה ונמשיך עם השאלות.

<עינב לוק: אנחנו נתחיל עכשיו בהצגת המצגת.

<עינב לוק: חשוב לי להגיד שנמצאים כאן ממשרד החינוך ארבעה נציגים, מהשירות הפסיכולוגי, מאגף טכנולוגי, מהמגדר ושוויון בין המינים, ובעצם אנחנו ננסה להראות את מגוון התכניות לאורך השנים.

<עינב לוק: כן חשוב לי להגיד שבנוסף לתכניות שאנחנו נראה, השנה הוקמה קבוצת דיון יחד עם אשלים בשיתוף עם כל משרדי הממשלה והמגזר השלישי לנסות לראות איך אנחנו מאחדים כוחות ומובילים יחד תכנית משולבת של כל משרדי הממשלה בשיתוף עם המגזר השלישי לקידום מיניות בריאה, מניעת פגיעה מינית והתנהגויות סיכוניות נוספות.

עליזה לביא: ברשותך, אני רוצה לדלג על כישורי חיים כי אנחנו כבר עברנו את המצגת של כישורי חיים בכל מיני ועדות.

עליזה לביא: נדלג עליה.

עליזה לביא: אנחנו רוצים לרדת לרזולוציות של התכניות הרלוונטיות לדיון כאן.

עליזה לביא: אין לנו יותר מדי זמן, מה גם שהתחלנו את הדיון באיחור.

עליזה לביא: כישורי חיים, תאמיני לי שאנחנו בוגרי התכניות הללו.

עליזה לביא: גם כאן כאשר אנחנו מציגים, צריך להבין את זה בפרופורציה כי בעצם למעשה אתם אומרים לנו – והיה חשוב לי להבין את זה לפני המצגת שלכם – שמנהלת מחליטה מה היא רוכשת יחד עם הצוות המקצועי שלה ומורה מחליטה על מה היא מדברת מתוך הסל שהמנהלת החליטה עבורה.

עליזה לביא: זאת בעצם הדרך.

עליזה לביא: כלומר, בהרבה מהמקרים המורה גם תדבר אולי על פי הבנתה, אם זה לבוא ולתת הרצאות על הצניעות של הבנות שזאת הדרך למגר או האם את שם, אז תזוזי.

עליזה לביא: אני בכוונה מקצרת.

עליזה לביא: כלומר, זה נתון לפרשנות של המורה את מה שהיא לוקחת להדגיש בכיתה.

עליזה לביא: רק שנבין מה אנחנו רואים.

עליזה לביא: עד שזה מגיע לתלמיד עצמו, כולנו יודעים את הדרך.

<עינב לוק: לא לגמרי מדויק.

<עינב לוק: אני אומר שבעצם יש מאגר תכניות ממנו צריך לקחת כאשר מאגר התכניות מותאם גיל ואז בית הספר בונה את תכנית ההתערבות שלו.

<עינב לוק: חשוב להגיד שהוא בונה את תכנית ההתערבות שלו לא רק על פי מה שהמורה חושבת ומה שחושבת המנהלת אלא יש סקר שאנחנו מעבירים בתוך בתי הספר, שאלון ובו בודקים מה תחושת התלמידים לגבי הסוגיות האלה, האם היו להם אירועים של פגיעה מינית, האם היו אירועים של הטרדות כאלה ואחרות.

<עינב לוק: השאלון מגיע לבית הספר עם הנתונים שלו ורואים מה תמונת המצב בבית הספר ובונים גם תכנית התערבות בעקבות הנתונים עולים.

עליזה לביא: בכמה בתי ספר אתם עושים את זה?

<עינב לוק: אנחנו עושים את זה בהרבה מאוד בתי ספר.

עליזה לביא: בכמה?

<עינב לוק: ב-1,200 מוסדות חינוך מדי שנה.

עליזה לביא: איזה אחוז מהמוסדות?

<עינב לוק: כל שנה אנחנו מסיימים קבוצת בתי ספר ועוברים לעוד בתי ספר.

<עינב לוק: כל שנה 1,200 מוסדות חינוך ובעצם יש מדריך שמלווה את בית הספר, רואה את תמונת המצב ועוזר ליועצת בית הספר ולהנהלת בית הספר לבנות את תכנית ההתערבות.

<עינב לוק: זאת נקודה אחת.

<עינב לוק: נקודה שנייה היא שבסוף השנה, אנחנו עכשיו נמצאים בעיצומו של הסקר, אנחנו מעבירים סקר לכל בתי הספר, בודקים איזה תכניות הם קיימו במהלך השנה, הנתונים האלה פר שם של בתי הספר מגיעים למפקחת בית הספר שמפקחת על הייעוץ והיא מקיימת פגישות עם בתי הספר על פי התכניות שהם בחרו ובודקת באיזו מידה התקיימו התכניות בתחום הזה ובתחומים אחרים.

<עינב לוק: זה המהלך שנראה לנו נכון לקיים כי מצד אחד כשאתה אומר שאתה מחויב לעשות ואין לך איזה תהליך שאתה עושה בדיאלוג עם בית הספר, אז אנחנו אומרים שהוא חייב לקיים, הם אמורים לבחור מתוך מה שיש בתוך החומרים המומלצים לגיל וכמובן המומלץ זה לא אומר כן לעסוק במיניות או לא לעסוק במיניות אלא המומלץ זה האם להשתמש באמצעים האלה, בכלים האלה.

<עינב לוק: אנחנו נותנים מגוון של אפשרויות לקיים את השיח הזה והם מקיימים את השיח בתוך בית הספר ואחר כך אנחנו מעבירים את המידע הזה למפקחת בית הספר שמקיימת תהליך בקרה יחד עם בית הספר.

עליזה לביא: באיזו כיתה אתם עושים את הסקר?

<עינב לוק: אנחנו עושים את הסקר לכל היועצות בארץ בכל שלבי החינוך.

<עינב לוק: מהן אנחנו מקבלים את המידע.

עליזה לביא: הסקר הוא ליועצות?

עליזה לביא: לא לתלמידים.

<עינב לוק: כן.

<עינב לוק: ליועצות בתי הספר.

<עינב לוק: השאלון שאמרתי באלף מוסדות חינוך, הוא לכל התלמידים.

עליזה לביא: והסקר הוא של היועצות.

<עינב לוק: והסקר, איזה תכניות התקיימו, אנחנו מעבירים ליועצות.

<עינב לוק: המידע הזה מגיע למפקחות על הייעוץ והן מגיעות לבתי הספר וממיינות איזה בתי ספר קיימו את זה.

עליזה לביא: זה בכל המגזרים?

עליזה לביא: דתיים, חילוניים.

עליזה לביא: חרדים?

<עינב לוק: בכל המגזרים.

<עינב לוק: זו השנה השנייה שאנחנו מעבירים גם במגזר החרדי.

<עינב לוק: יש לנו נתונים באיזה בתי ספר מקיימים.

<עינב לוק: אנחנו מעבירים את זה למפקחות על הייעוץ שמגיעות לבתי הספר.

<עינב לוק: אנחנו לוקחים את היועצות שלא מקיימות להשתלמויות ומעבירים להן את הידע הזה וזאת בעצם הדרך לקדם.

<עינב לוק: אני רוצה לומר אמירה שקשורה לפתיח שלך.

<עינב לוק: באמת זה נושא שמורכב לדון בו, בוודאי במגזרים שונים ולכן הנושא של הכשרה, גם של היועצות וגם של הצוותים החינוכיים, הוא תהליך מורכב וחשוב ואנחנו משקיעים בו הרבה מאוד משאבים, אנרגיות וחשיבה כדי לעשות את זה מותאם תרבותית, מותאם לגיל, כדי שבאמת מחנך ומורה שמעביר את התכנים האלה יצליח להעביר אותם באופן המיטבי ביותר לתלמידים.

זאב בנימין בגין: כמה שנים קיים הסל הזה במערכת?

זאב בנימין בגין: כמה שנים קלנדריות התכנית קיימת?

<עינב לוק: התכנית הזו של כישורי חיים קיימת הרבה מאוד שנים, כמו שאתם יודעים, אבל חלק ניכר מהתכניות שאיריס תציג כאן הן תכניות חדשות של השנים האחרונות וחלקן תכניות ארוכות שנים שאנחנו מקיימים כמו למשל חברות וזוגיות, לא אלימות, תכנית שאנחנו פיתחנו יחד עם משרד הרווחה וזו תכנית שפועלת הרבה שנים.

<עינב לוק: יש תכניות חדשות כמו יקר ערך שתכף איריס תציג, תכנית חדשה לגמרי.

<עינב לוק: יש כאן מגוון של תכניות.

זאב בנימין בגין: יש לכם הערכה של התוצאות של אותן תכניות שמתקיימות כבר שש, שבע, שמונה שנים?

<עינב לוק: כן.

זאב בנימין בגין: אם תוכלי לדווח על התוצאות.

<עינב לוק: איזה תוצאות?

עליזה לביא: של הסקר, של השאלון.

זאב בנימין בגין: מה קורה או לא קורה היום שקרה או לא קרה לפני שמונה שנים.

<ציפי נחשון גליק: היא לא עוקבת אחרי הילד שסיים את התכנית ורואה מה קרה לו אחרי חמש שנים.

<עינב לוק: מדי שנה אנחנו מעבירים סקר כדי למדוד את הנושא של פגיעה מינית.

<עינב לוק: תכף תראו גם את הנתונים.

<עינב לוק: אני רק רוצה לומר שאנחנו גם יודעים באופן ודאי שלא בהכרח אם אתה מעביר תכנית מניעה, מחר אתה תראה.

<עינב לוק: לפעמים אנחנו רואים שבעקבות זה שאנחנו מעלים את השיח, ילדים יותר מדווחים על הנושא של פגיעה.

<עינב לוק: זה לא בהכרח אחד לאחד אבל יש לנו נתונים גם לגבי החוויה של התלמידים לגבי הנושא של פגיעה מינית ויש לנו גם נתונים לגבי היישום.

עליזה לביא: לפני שאני צוללת לנושא, איפה הנושא של ההתמודדות עם הזנות?

<נעמה זאבי ריבלין: את אמרת שיש סקר ליועצות איזה תכניות נעשו בבתי הספר.

<נעמה זאבי ריבלין: יש מידע באיזה בתי ספר דיברו על תופעת הזנות?

<נעמה זאבי ריבלין: על התכנית הזאת?

<נעמה זאבי ריבלין: אם יש איזו תכנית ספציפית, שנשמע עליה.

<עינב לוק: תנו לנו להציג.

בן יעקב: זו תכנית חדשה ועדיין אין לנו נתונים.

בן יעקב: זאת תכנית שנמצאת עכשיו בשלבי הטמעה.

עליזה לביא: אתן מבינות את אי הנוחות של המשתתפים.

עליזה לביא: כלומר, התכנסנו לנושא מסוים וכבר רבע שעה אנחנו הולכים סחור סחור.

עליזה לביא: התחושה היא שבאמת באנו ואתם הצגתם שיש לכם תכניות להתמודדות ולמניעה בנושא של זנות, ואנחנו מבינים שהמספרים הולכים וגדלים גם בקרב ילדים, גם בקרב בני נוער, גם שמענו באקדמיה.

עליזה לביא: לתחושתי התכניות האלה, כמו שאמרתי, היו יכולות להיות מוצגות.

עליזה לביא: בוקר טוב ליושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, תודה שאת אתנו.

עליזה לביא: בואו תנסו בתוך המצגת הזאת לדייק את מה שאנחנו התכנסנו לשמו וזה גם המנדט של הוועדה הזאת.

בן יעקב: בתפיסת העולם שלנו, שיח על מיניות הוא זה שבעצם גם מדבר בסופו של דבר על מערכות יחסים, על ניצול, על פגיעה מינית.

בן יעקב: זאת אומרת, לא חייבים לדבר על זנות כדי להתמודד עם תופעת הזנות בהכרח אלא אנחנו מאמינים ששיח נכון על מיניות, הוא זה שבסופו של דבר גם מונע התנהגויות סיכון מכל סוג שהוא.

עליזה לביא: את חוזרת על דברים שכבר שמענו.

עליזה לביא: בואי נראה את התכנית.

<נעמה זאבי ריבלין: צריך לאוורר את התפיסה הזאת.

<נעמה זאבי ריבלין: אנחנו ארבע שנים בוועדה הזאת שומעים שזאת הדרך.

<נעמה זאבי ריבלין: אני מבינה את הגישה אבל צריך לאוורר את התפיסה הזאת.

<נעמה זאבי ריבלין: אני שואלת על התופעה של הזנות ומדברים על תכנית חדשה.

<נעמה זאבי ריבלין: אני הייתי שמחה לשמוע אם היו אומרים שזאת תופעה שלא יודעים איך להתמודד אתה ולא להציג כאילו מטפלים בזה בבתי הספר כי זה לא מטופל.

<נעמה זאבי ריבלין: זה לא מטופל.

<נעמה זאבי ריבלין: בואו נודה בכך.

<נעמה זאבי ריבלין: בתי הספר מגיעים אלי לבקש לדבר כי מעולם לא דיברו אתנו על הזנות בבית הספר.

<נעמה זאבי ריבלין: זאת האמת.

עליזה לביא: בואי תגידי מילה על סלעית כי לא כולם מכירים, מה גם שאנחנו בדיון משודר וזאת ההזדמנות לדבר על סלעית.

<נעמה זאבי ריבלין: סלעית, סיוע לנשים במעגל הזנות, הוקמה לפני שמונה שנים כחלק מתכנית לאומית להוצאת נשים ממעגל הזנות.

<נעמה זאבי ריבלין: משרד הרווחה ועיריית תל אביב מפעילים אותה.

<נעמה זאבי ריבלין: שמונה שנים, למעלה מאלף נשים שצרכו ועדיין צורכות את שירותי הטיפול.

<נעמה זאבי ריבלין: איכשהו בכל תחום תופעת הזנות, למרות שאנחנו נשות טיפול, אנחנו מוצאים את עצמנו תמיד בקו ההסברה הלאומי, למה זנות היא קודם כל לא לגיטימית וכך גם צריכת זנות, במכינות קדם צבאיות, אבל הכול וולנטרי.

עליזה לביא: מה זאת אומרת בתי ספר מגיעים אליך?

<נעמה זאבי ריבלין: למשל, יוזמה של מועצת תלמידים.

<נעמה זאבי ריבלין: אחת המועצות, תלמידי כיתה י"א ו-י"ב ביקשה סיור בתל אביב, בחצר האחורית של תל אביב.

<מיכל לוין: בבית הספר שלי עשו את זה.

<מיכל לוין: עשו סיור.

עליזה לביא: אז את מוצאת צעירים שלא מכירים לגמרי ולא דיברו אתם מעולם?

<נעמה זאבי ריבלין: מעולם לא דיברו אתם.

<נעמה זאבי ריבלין: הם אומרים שגם בכיתה י"א ו-י"ב זה אפילו מאוחר מדי שמדברים אתם.

<נעמה זאבי ריבלין: זאת גם יוזמה בית ספרית.

<נעמה זאבי ריבלין: מגיעים אלינו לסיור חברתי.

<נעמה זאבי ריבלין: מכינות קדם צבאיות יותר ויותר מגיעות אלינו ואלה נערים אחרי התיכון.

<נעמה זאבי ריבלין: אני שואלת אותם מי שמע על המילה זנות, מי דיבר על פורנוגרפיה – לגמרי לא, זאת פעם ראשונה שיש שיח על פורנוגרפיה.

<נעמה זאבי ריבלין: זהירות, ואני מבינה את מה שאתם אומרים, כדי למנוע זנות מדברים על יחסים אבל עובדה שבשטח יש זנות וצריכת זנות.

עליזה לביא: לא רק זה אלא שהמספרים הולכים וגדלים.

<נעמה זאבי ריבלין: בני 13 מרימים טלפון בשביל הדאחקות לאישה בזנות ושואלים אותה כמה עולה.

<נעמה זאבי ריבלין: אני לא אפרט כאן את המפרט המדהים.

<נעמה זאבי ריבלין: אלה נערים בני 13, שלא נדבר על פורנו שמתחיל היום בכיתה א'-ב'.

<נעמה זאבי ריבלין: אני חושבת שצריך לאוורר את התפיסה של זהירות היתר במילה זנות.

<נעמה זאבי ריבלין: בלחיצת כפתור הם שומעים את זה יותר טוב מאתנו.

<נעמה זאבי ריבלין: סליחה שאני מתפרצת, אבל זה נשמע כאילו מתחפרים ושוכחים שבעולם הקיים היום ילדים בני עשר יכולים להיות חשופים לכל מיני מידעים.

<נעמה זאבי ריבלין: אני חושבת שיש גם בעיה די רצינית אם אנחנו חושבים כאשר מדברים על יחסים מיניים, שהילדים צריכים לבד לקשור את זה לנושא זנות ולהבין שזנות היא לא יחסים.

<נעמה זאבי ריבלין: בלי להזכיר את המילה ובלי ללמוד שאלה לא יחסי מין אלא זה ניצול, אי אפשר.

<נעמה זאבי ריבלין: אני באופן אישי יודעת על מקרים של ילדים בגיל 14 שלוקחים מונית ביחד ונוסעים מהכפר המסוים לעיר שליד והולכים לזונות.

<נעמה זאבי ריבלין: אם הם לא מקבלים גם תפיסת עולם שבאה נגד הנושא ולא תוך כדי דיבורים על פגיעה מינית, אולי הם ישיגו ויעשו את הקשר בראש שלהם, כל המידע שנפוץ בתקשורת מולם דווקא יעשה את הקשר שאנחנו לא רוצים בו ולא יעשה את הקשר הנכון שיביא אותם להבין מהי התופעה.

בן יעקב: לטעמנו זה מאוד חשוב להבין מה זאת התופעה הזאת אבל אנחנו גם עוסקים בהיבט הערכי וגם בהיבט הרגשי.

בן יעקב: ילדים שמגיעים לזנות או לצריכת זנות, יש להם הרבה פעמים מאפיינים מסוימים שאנחנו צריכים לטפל בכמה מוקדים ובכמה רמות, ברמה של תכניות מניעה וברמה ממוקדת יותר שתכף אני אציג אותה.

בן יעקב: יש לנו גם פתרון לזה.

עליזה לביא: תציגו כי הזמן בורח לנו.

בן יעקב: אלה הנושאים ואנחנו באמת מאמינים שקודם כל כאשר מדברים בכלל, כאשר נוגעים בתפיסה של מיניות או במיניות, לא מדברים ישר על הסכנות אלא קודם כל מדברים על מיניות בריאה, על מה זאת מיניות בריאה, על סטריאוטיפים מיניים שהם בעצם הבסיס לכל הנושאים שאחר כך נציג.

בן יעקב: חיזור ואהבה, הדדיות בקשר, אינטרנט ופורנוגרפיה.

בן יעקב: יש לנו כל שנה שבוע מערכת נגד אלימות מינית.

עליזה לביא: בואי נתק

עליזה לביא: דם כי על זה כבר שמענו בדיונים הקודמים.

עליזה לביא: אתם הרי מציגים את זה בארבע השנים האחרונות.

בן יעקב: אמרו כאן שאנחנו לא מדברים על פורנוגרפיה ולכן חשוב לי להציג את זה.

עליזה לביא: כן, אבל אלה דברים שכבר שמענו בוועדה.

עליזה לביא: אני הייתי רוצה ללכת לנושא לשמו התכנסנו, מה גם שהזמן שלנו קצר.

בן יעקב: בסדר.

בן יעקב: יש לנו שלוש תכניות – זה לא מין, זאת פגיעה, שיעור חשוב בלהיות יקר ערך הגון ומוגן – שבעצם יושבות גם על המרכיבים של גבריות, נשיות ולחץ חברתי.

בן יעקב: מהי הסכמה, מהי סחיטה, מהי אמפתיה כלפי הזולת וכאן גם זה קשור לצריכת זנות, במי לתמוך, בנפגע, בפוגע.

בן יעקב: שיעור חשוב להיות יקר ערך, הגון ומוגן היא תכנית חדשה שעכשיו אנחנו מטמיעים בקרב המדריכים שלנו, המדריכים לפגיעה מינית, שהם אלה שמטמיעים את זה אחר כך בקרב היועצים בכל הארץ.

בן יעקב: זאת תכנית חדשה שהיא כן ממוקדת בתופעת הזנות והיא קודם כל מתחילה בהיבטים של מערכות יחסים, מיניות וקבלת החלטות בנוגע להתנהגות מינית, ערך עצמי, קבלת החלטות בנוגע גם להתנהגות מינית וצריכת זנות וקורבנות לזנות.

בן יעקב: התכנית הזאת נכתבה עם על"ם והיא עכשיו מוטמעת בקרב המדריכים ובשנה הבאה אנחנו מאוד מקווים שהיא גם תגיע לבתי הספר ואנחנו גם נוכל לבחון אותה ולמדוד אותה.

<יעל גור: השאלה אם היא מגיעה על בסיס פנייה או עניין של מנהל בית הספר והיועצת או שהם מקבלים תקציב ייעודי כדי להטמיע את התכניות בפועל.

בן יעקב: אנחנו לא עובדים לפי תקציב ייעודי.

בן יעקב: לא סתם אמרתי שהפלטפורמה היא בדרך כלל פלטפורמה של כישורי חיים, אבל לא רק.

<יעל גור: אני שואלת האם זאת חובה והאם בכל בית ספר יעבירו את התכנית הזאת.

בן יעקב: לא.

<יעל גור: אם מנהלת בית הספר או היועצת או מי שאחראי על זה רוצה להכניס את הדבר החשוב הזה לתלמידים, לדעתי כבר בחטיבה כדאי ולא רק בתיכון, אבל נניח שהם רוצים, יש להם את כוח האדם, המורים יודעים להעביר את זה או שהם קונים או מזמינים את אחד השותפים?

<יעל גור: אותנו עדיין מזמינים לשטח להעביר את התכנים.

עליזה לביא: יעל, הדיון משודר, תאמרי מי זה אותנו.

<יעל גור: מרפאת לוינסקי של משרד הבריאות שמטפלת בין השאר באנשים במעגל הזנות וגם עוסקת בהסברה כמו חברותיי לרצף.

עליזה לביא: מה השכיחות שאת פוגשת בני נוער וצעירים במרפאה בלוינסקי?

<יעל גור: אנחנו פוגשים אותם בהסברות בשטח ולא במרפאה.

<יעל גור: מעטים מגיעים אחר כך גם למרפאה, אבל אנחנו מפעילים תכניות הסברה בבתי ספר.

עליזה לביא: בתל אביב.

<יעל גור: לא רק.

<יעל גור: בכל הארץ.

בן יעקב: אגב, אנחנו ממליצים להזמין את מרפאת לוינסקי.

בן יעקב: אמרתי קודם שיש כל מיני נושאים מסוימים שכאשר מחנכת מרגישה לא נוח, לא בטוח לדבר על נושא מסוים, כן יש לה את המנדט ואת היכולת והחופש להזמין גופים נוספים.

<יעל גור: אבל צריך לומר את זה.

<יעל גור: מי עושה את זה באוכלוסייה הערבית?

עליזה לביא: כמה פניות כאלה יש לך בשנה?

עליזה לביא: לא משנה מאיזו אוכלוסייה.

<יעל גור: אנחנו נותנים באזור ה-500 הרצאות בשנה בבתי ספר.

<יעל גור: אבל צריך להגיד שהמימון הוא מימון מתרומות שאנחנו מגייסים.

<יעל גור: המרצים שאנחנו שולחים לשטח לא מקבלים שקל אחד מבתי הספר ולכן אני שואלת.

<יעל גור: אם היה תקציב ייעודי כדי להזמין פעילויות כאלה, זה היה טוב.

<יעל גור: אנחנו נותנים את זה כשירות לקהילה ומגייסים כסף מחברות מסחריות, משלמים למרצים שיוצאים לשטח ומעבירים את ההרצאות.

עליזה לביא: כלומר, זו יוזמה אזרחית שלכם.

<יעל גור: שלנו.

<יעל גור: מקצועית, של אנשי המקצוע שלנו.

עליזה לביא: כלומר, ההמלצות שלכם לפנות ללוינסקי הן וולנטריות.

עליזה לביא: אתם מצפים שארגונים אזרחיים ייתנו לכם מענה.

בן יעקב: אם אני לא טועה, מרפאת לוינסקי עובדת עם משרד הבריאות.

עליזה לביא: גם עם הרווחה וגם עם הבריאות.

בן יעקב: נפגשתי עם ניבה ממשרד הבריאות.

<יעל גור: לא עובדים עם משרד הבריאות.

<יעל גור: אנחנו משרד הבריאות.

בן יעקב: אלה שיתופי פעולה לגיטימיים בין גופים.

<יעל גור: לא.

<ציפי נחשון גליק: יש ארגונים עצמאיים אבל למרכזי הסיוע שמקבלים תמיכה ממשרד הרווחה בהיקף של שישה מיליון שקלים והם אמורים לעשות סדנאות גם בבתי הספר.

בן יעקב: הם עושים.

<ציפי נחשון גליק: לומר שזה מספיק, בוודאי שלא.

<ציפי נחשון גליק: אבל ההתמחות של מרכזי הסיוע היא לא עניין הזנות.

<ציפי נחשון גליק: זה גם.

<ציפי נחשון גליק: שוב, זה מחזיר אותנו לאותה בעיה.

<עינב לוק: זה נכון אבל כשאתה מדבר על מיניות תקינה, אתה מגיע גם למיניות שאינה תקינה.

<קריאה: הם נכנסים לבתי הספר.

עליזה לביא: מה זה נכנסים לבתי הספר?

עליזה לביא: אני שמעתי בשבוע שעבר ממכון ירושלים לצדק שהם לא יכולים להיכנס למערכת החינוך.

עליזה לביא: נכון או לא נכון?

עליזה לביא: זה מה ששמעתי.

<אלישבע פיררד: לא באופן ישיר.

<אלישבע פיררד: אנחנו עכשיו מנסים לפנות לגבי תכניות למדיה חברתית.

<אלישבע פיררד: אנחנו ארגון לגמרי עצמאי שלא קשור למשרד החינוך ולא קשור למשרד הבריאות וקוראים לנו גם לעשות סדנאות כי המורים לא יודעים על הנושא.

<אלישבע פיררד: חלק קוראים לנו ובחלק אנחנו עושים פעילות יזומה.

עליזה לביא: האם זה נכון שאת יכולה למעשה להיכנס היום רק לבתי הספר הפרטיים?

עליזה לביא: איפה אתם מופיעים?

<אלישבע פיררד: לא.

<אלישבע פיררד: אני יכולה בקשר ישיר עם מורות ומחנכות ללכת גם למשרד החינוך, אבל זה באופן עצמאי ולא בשום תכנית מסודרת.

<עינב לוק: אני אומר לגבי מאגר התכניות, אם אפשר לומר על זה מילה.

<עינב לוק: משרד החינוך הסדיר את נושא התכניות החיצוניות של הגופים האזרחיים, של עמותות וגופים אזרחיים, וכל אחד מהגופים האלה שמפעיל תכניות שרלוונטיות במערכת החינוך, נכנס למאגר תכניות.

<עינב לוק: בוודאי ארגוני הסיוע והרבה אחרים שאנחנו עובדים אתם בשיתוף פעולה מלא, נמצאים בתוך מאגר התכניות.

<עינב לוק: אנחנו כותבים בתוך מאגר התכניות שאנחנו ממליצים לקחת תכניות כאלה ואחרות ואז בתי הספר יכולים להזמין רק את הארגונים והעמותות - - -

עליזה לביא: שהומלצו על ידכם.

<עינב לוק: לא.

<עינב לוק: שנמצאים בתוך מאגר התכניות.

<עינב לוק: כל עמותה שרוצה להפעיל תכנית במערכת החינוך יכולה להיכנס לתוך המאגר באופן עצמאי וזה בעצם עובד על בסיס שהמנהלים כותבים את שביעות הרצון שלהם מהתכנית, מפקחים שמכירים את התכנית כותבים את חוות הדעת, ואז בתי הספר יכולים לקחת מתוך המאגר וכמעט כל מי שנמצא כאן, נמצא בתוך המאגר, ומי שלא נמצא, יכול לפנות אלינו בבקשה להיכנס.

עליזה לביא: כלומר, היועצות צריכות לעבור השתלמות לגבי הארגונים הקיימים.

עליזה לביא: כלומר, כל הבלגן הזה, את מבינה למה זה קורה לנו עכשיו.

עליזה לביא: אני למדה כאן שלכם יש תכניות מסוימות שלא כולן מגיעות לבתי הספר, ושמענו כבר על זה ואני לא אחזור על הדברים.

עליזה לביא: מנגד יש לנו כאן ארגונים שזאת ההתמחות שלהם ואם יש מורות או מנהלות עם ראש גדול, הן פונות או פונים אנשים שהנושא הזה קרוב אליהם.

עליזה לביא: המספרים לא מלמדים אותנו על איזושהי עוצמה רצינית בתוך מערכת החינוך והתחושה שעולה כאן, ולכן גם אולי באמת חוסר הסדר בדיון הזה, היא שהמשרד, עם כל ההערכה על העבודה המקצועית שלכם, קצת נתקעתם במקום שהוא רחוק מאוד מההתקדמות הטכנולוגית שרצה ורצה.

עליזה לביא: לתחושתי אין כאן הסברה והשתלמויות גם למורים וגם ליועצות.

עליזה לביא: יש כאן איזו מבוכה בתוך המערכת שאמורה לנווט או להעביר את המידע, להנגיש אותו לבני הנוער, כשבני הנוער רצים קדימה והמורים עומדים כאן מאחור ובעצם הציפייה לכאורה מיוזמות חברתיות כאלה ואחרות חינמיות – ואני מדגישה, חינמיות – כי המדינה לא מסייעת.

עליזה לביא: היא מסייעת בעקיפין כי המנדט שלך הוא איקס, אבל את בעצם בהגדלת ראש מבינה את המצוקה בשטח, רואה את המענה שלא קיים ומייצרת תכניות.

עליזה לביא: אותו כנ"ל את.

עליזה לביא: את תגידי למכינה או לבית ספר שפונה אליך ביוזמה של התלמידים לא?

עליזה לביא: את לא תגידי להם לא.

עליזה לביא: כלומר, יש כאן פער מאוד מאוד גדול בין מה שאולי הייתם רוצים לנווט אליו, אבל אנחנו לא רואים את זה כאן.

<עינב לוק: אנחנו עוד לא סיימנו להציג, ברשותך.

<עינב לוק: אנחנו נשמח אם תתנו לנו לסיים להציג וגם להראות.

עליזה לביא: בבקשה, תציגו.

עליזה לביא: אנחנו כל הזמן הולכים וחוזרים.

עליזה לביא: בבקשה, קדימה.

בן יעקב: אני רוצה לומר עוד משהו.

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: אנחנו רוצים להציג.

עליזה לביא: אני לא רוצה לשמוע עכשיו.

עליזה לביא: אמרת מספיק.

בן יעקב: אלה התכניות שלנו.

בן יעקב: שיעור חשוב בלהיות יקר ערך, הגון ומוגן.

בן יעקב: אמרתי שכרגע זאת תכנית ישירה שעוסקת בנושא הזנות.

בן יעקב: כרגע במערך הטמעה בקרב המדריכים של היחידה למיניות ומניעת פגיעה מינית והם אלה אשר יפיצו אותה במחוזות השונים.

<נעמה זאבי ריבלין: זאת נקודה שאני רוצה להבין.

<נעמה זאבי ריבלין: זה נשמע כביקורת אבל מתוך המקום של טיפול בשמונה השנים האחרונות, פשוט הפכתי להיות עם כל חברותיי המסבירה הלאומית.

<נעמה זאבי ריבלין: אנשים כמו המורות שלכם, כמו כל אזרח, כל כך הרבה מיתוסים, כל כך הרבה חוסר מודעות לגבי מהי זנות.

<נעמה זאבי ריבלין: מי מעביר להם כדי שהם יוכלו להעביר לתלמידים?

<נעמה זאבי ריבלין: הרי זה העניין.

עליזה לביא: אני מבינה את השאלה אבל אני רוצה שניתן להן כמה דקות להציג ואחרי כן נוכל לשאול את השאלות.

עליזה לביא: אני יודעת שזה לא קל להתאפק כי באמת זה בוער בנשמה, אבל בואו נשמע את הדברים וננסה להבין אותם.

עליזה לביא: לאחר מכן נשאל את השאלות.

בן יעקב: אני רוצה לומר בכמה מלים שיש לי מדריכים ביחידה למיניות והם מפוזרים בכל הארץ.

בן יעקב: זאת אומרת, הם אלה שעושים השתלמויות ליועצות החינוכיות.

בן יעקב: המפקחות על הייעוץ דואגות שהיועצות יעברו את ההשתלמויות.

בן יעקב: דרך אגב, יועצות הן הסקטור שמשתלם הכי הרבה במערכת החינוך.

בן יעקב: הן עושות השתלמויות ליועצות והיועצות הן אלה שמטמיעות את הנושאים בבתי הספר.

<יעל גור: מי מלמד את השיעור הזה?

<יעל גור: השיעור הזה נראה לי מדהים וחשוב.

בן יעקב: מדריכות היחידה, הן אלה שעושות השתלמויות ליועצות.

<נעמה זאבי ריבלין: מאיפה הן יודעות על הזנות?

<נעמה זאבי ריבלין: אני לפני שמונה שנים לא ידעתי שום דבר על הזנות.

<עינב לוק: אנחנו מכשירים אותם, את קבוצת המדריכים.

עליזה לביא: מי זה אנחנו?

עליזה לביא: משרד החינוך?

<עינב לוק: משרד החינוך.

עליזה לביא: ואתם לא נעזרים בארגונים.

עליזה לביא: אולי במקום זה תגידו שני משפטים כי כל הזמן חוזרים ואומרים אנחנו עושים ואנחנו עושים.

עליזה לביא: את אומרת שנעזרים בגורמים מקצועיים אחרים.

עליזה לביא: אז תגידו.

עליזה לביא: הם אומרים שהם נעזרים ב-על"ם

בן יעקב: התכנית נכתבה יחד עם על"ם.

בן יעקב: על"ם עוזרים לנו להכשיר את המדריכים ואנחנו מכשירים את היועצים.

בן יעקב: בנוסף לכל אלה, יש לנו תכניות ממוקדות לקבוצות של תלמידים מאותרים.

בן יעקב: יש לנו קודם כל בחינוך הפורמלי.

בן יעקב: יועצות אבל לא רק יועצות אלא יש גורמי טיפול שנמצאים בתוך בית הספר ועושים קבוצות רגשיות לנערות ולאו דווקא נערות שנמצאות בזנות אלא נערות שהן בהחלט במצב של סיכון והן בסכנת נשירה.

בן יעקב: יש לנו קבוצת עוצמה לנערים ולנערות.

בן יעקב: יש לנו קבוצת גוף נפש במערכת הפורמלית והבלתי פורמלית של קידום נוער.

זאב בנימין בגין: כמה מלים על הקבוצות האלה.

בן יעקב: קבוצת גוף נפש היא קבוצה של תרפיסטיות בתנועה שעושות עבודה עם נערות שיש חשש שהן בסיכון או שהן בנשירה.

בן יעקב: יש קבוצה ממוקדת שלא מונה יותר מעשר נערות ושם עובדים אתן באופן ממוקד.

בן יעקב: זאת אומרת, גם יש אפשרות לבחון את מצבן.

בן יעקב: אלה בדרך כלל קבוצות שפועלות לאורך כל השנה.

בן יעקב: כמה קבוצות כאלה יש בשנה?

בן יעקב: ארצית.

בן יעקב: אני לא זוכרת את המספרים אבל קידום נוער יכול לומר.

<הדר לסרי: מה זאת אומרת נערות בסיכון?

<הדר לסרי: אני יכולה לומר לך שאני הייתי מדריכה בתנועת נוער, הייתי תלמידה מצטיינת והייתי הכול, ואני הגעתי לשם.

<הדר לסרי: איך מאתרים נערה בסיכון?

<הדר לסרי: איך אתם יודעים מי זאת נערה בסיכון?

בן יעקב: מערכת החינוך לפעמים מפספסת.

בן יעקב: את צודקת.

<הדר לסרי: איזה תכנית יש לכם?

<הדר לסרי: אנחנו חושבים שמי שמגיעה לזנות זאת מי שבאה מרקע כזה או אחר, עברה כך וכך, אבל כל אחת היא נערה בסיכון.

<הדר לסרי: כל אחת יכולה להגיע לזה ולא משנה מה היא ואיך היא נראית כלפי חוץ.

עליזה לביא: צודקת.

<הדר לסרי: איזה נתונים יש לכם לאתר את הנוער בסיכון?

בן יעקב: אם אנחנו מדברים על זנות, עדיין יש סממנים מסוימים שאנחנו מלמדים את המורים לאתר.

בן יעקב: לפעמים לא מאתרים אותם.

<הדר לסרי: אנחנו צמודים לסממנים ספציפיים.

בן יעקב: לא.

בן יעקב: יש סממנים שאנחנו ביחד עם על"ם ארגנו אותם עבור אנשי החינוך כמו למשל נערה שהולכת עם שני פלאפונים, נערה או נער.

בן יעקב: נער או נערה שלובשים מותגים מאוד יקרים וידם אינה משגת.

בן יעקב: נער או נערה שעייפים הרבה פעמים ביום הלימודים.

בן יעקב: יש כל מיני סממנים שאנחנו למדנו להכיר אותם.

בן יעקב: מעבר לזה, לפעמים, כן, יש פספוסים.

בן יעקב: צר לי להגיד את זה אבל לפעמים אנחנו לא מאתרים.

<הדר לסרי: חשבת על זה שאולי היא לא תלך עם מותגים והיא תהיה עם פלאפון אחד?

בן יעקב: את צודקת.

<הדר לסרי: את חושבת שבאמת היא מרוויחה כסף ותקנה מותגים?

<הדר לסרי: לא.

<הדר לסרי: ממש לא.

בן יעקב: איך את חושבת שאנחנו יכולים לאתר אותם?

עליזה לביא: הדר, מה את היית מציעה?

<הדר לסרי: אני אספר לכם על מקרה.

<הדר לסרי: אני למדתי במגמה אזורית, למדתי בתיכון מסוים ובתיכון אחר הייתי באה פעם בשבוע ללמוד מגמה.

<הדר לסרי: אני התלוננתי על הצקות שכללו גם נגיעות והערות מיניות כאלה ואחרות והמנהל אמר לי שאני צריכה לחשוב למה עושים לי את זה.

<הדר לסרי: ההצעה היחידה שלו הייתה: שבי בחדר שלי עד שמורה תבוא ותלווה אותך.

<הדר לסרי: אני נכנסתי לחדר המנהל, אני הייתי צריכה להיות בעונש וזאת התגובה שקיבלתי.

<הדר לסרי: בחורות שמתלוננות על הטרדות מיניות כאלה ואחרות, הרוב מגיעות עם פגיעה מינית כזו ואחרת.

<הדר לסרי: נשים שעברו דברים כאלה, ניצול, נכון, בחורה שעייפה, בחורה שנראית בדיכאון - - -

בן יעקב: שמחסירה הרבה מהלימודים.

בן יעקב: יש כל מיני סימנים.

<הדר לסרי: אני אומר לך יותר מזה.

<הדר לסרי: היא יכולה להיות גם התלמידה הכי מצטיינת.

<הדר לסרי: מה שחשוב זה לפנות לכל הנערות.

<הדר לסרי: אני סיימתי תיכון לפני שלוש שנים ולא שמעתי שום דבר שקשור בזנות.

<הדר לסרי: יותר מזה, בשיעור חינוך מיני אמרו לנו תראו פורנו, זה בסדר, זה לגיטימי.

עליזה לביא: מי אמר?

<הדר לסרי: בתיכון המסורתי.

<הדר לסרי: את מוזמנת לבדוק את זה.

עליזה לביא: מי אמר את זה?

עליזה לביא: המורה?

<הדר לסרי: האחות שהעבירה לנו שיעור חינוך מיני.

עליזה לביא: האחות בבית הספר אמרה את זה?

עליזה לביא: היא המליצה לכם לראות פורנו ואמרה שזה בסדר?

<הדר לסרי: כן.

<הדר לסרי: תראו פורנו, זה לגיטימי.

<קריאה: באיזה בית ספר?

<הדר לסרי: בתיכון, בכיתה י'.

<הדר לסרי: בתיכון מסורתי שנחשב לתיכון טוב.

עליזה לביא: על"ם, מה התרומה שלכם ומה הפידבק שאתם מקבלים?

<מרים גל: אני רוצה להתייחס לדברים שהדר אומרת כאן וזה באמת מדגיש לנו את זה שההיבטים של העבודה החינוכית בתוך תיכונים צריכים להיות גם במובנים של מניעה ולא רק כשזה כבר קורה ואז צריך טיפול.

<מרים גל: אני יכולה להגיד שבשנת 2014 נכתבה טיוטה עם עמותת על"ם על תכנית של יקר ערך, מוגן והוגן.

<מרים גל: אני מבינה שזה ממש עכשיו בשלבי הטמעה.

<מרים גל: לא עודכנו אבל אני יודעת את זה.

<מרים גל: זאת תכנית שבאמת מתייחסת גם במובנים של תהליכי קבלת החלטות, של בחירה, של התייחסות להתנהגות מינית כמקום, על בחירות, על ניצול, על כפייה.

<מרים גל: במובן של הנער והנערה זאת תכנית גם מגדרית.

<מרים גל: זאת אומרת, גם לנערים וגם לנערות.

<מרים גל: יש מערכים שהם גם מיועדים בנפרד ויש מערכים שהם במשותף.

<מרים גל: יש גם על זנות וקורבנות זנות כאשר בעצם המטרה היא לייצר איזושהי אחריות חברתית ואחריות אישית, רגישות ואמפתיה להכרה של התופעה.

<מרים גל: אני מקווה מאוד וחושבת שהתכנית הזאת לא צריכה להיות כבחירה אלא היא צריכה להיות חובה.

<מרים גל: אני חושבת שבמערכת החינוך, גם יועצות וגם מורים צריכים לעבור איזושהי הכשרה גם איך להעביר את התכנים, לייצר שיח פתוח ולא שיפוטי, כל מיני הערות כמו שבעצם הדר כאן הציגה, שבעצם זו הדרך שאנחנו מגיבים לה, זה יקבע את האופן שבו הם יוכלו לגשת אלינו ולדבר אתנו.

עליזה לביא: לפי הנתונים שבידכם יש עלייה בזנות בקרב בני הנוער?

<מרים גל: אני יכולה להתייחס לכך שאנחנו מדברים כאן על רצף של זנות שזה בעצם מהתנהגות מינית מסכנת לא מותאמת, שאלה בעצם אותן נערות בשכבה שתמיד יש עליהן את כל השמועות שהן מנוצלות וגם במדיה אנחנו שומעים על כל הנערות במקלטים שנפגעו ואלה בעצם נערות שאנחנו פוגשות.

<מרים גל: אני יכולה להגיד שכן, לצערי הרב, משנה לשנה.

<מרים גל: אני יכולה לדבר על מודל עבודה שלנו בעיר פתח תקווה בפרויקט עלמה, שהוא מיועד לנערות וצעירות, ושם לקח לנו להתמקם בתוך העיר אבל הכניסה שלנו הייתה לתוך התיכוניים, למפגש עם יועצות.

<מרים גל: לקח לנו זמן אבל בסוף כן הגענו למקום שאנחנו מעבירים הכשרה ליועצות של החטיבה העליונה.

<מרים גל: אנחנו מגיעים הרבה פעמים לצוותים של תיכוניים, למורים.

<מרים גל: יש עשייה לאוכלוסייה הערבית?

<מרים גל: אני יכולה להגיד שיש לנו במרחב עצמו כן מאה אחוזים עם האוכלוסייה הערבית.

<מרים גל: אני לא מדברת על המרחב של פתח תקווה.

<מרים גל: כעל"ם, כן.

<מרים גל: מצד על"ם, כן.

<מרים גל: אנחנו עובדים עם האוכלוסייה הערבית.

<מרים גל: קודם כל, יש לנו מגוון של פרויקטים.

<מרים גל: אני מגיעה מתחום קצה ותחום נערות בעמותת על"ם כאשר בעצם האוכלוסיות שלנו הן חסרי בית, זנות, מעורבים בזנות שאלה צעירים וצעירות, יש לנו מרחבים כמו הלב 24/7 שם יש לנו גם מהמגזר הערבי.

<מרים גל: העבודה שלנו היא בעצם חוצה מגזרים.

<מרים גל: אנחנו נכנסים גם למגזר החרדי.

עליזה לביא: אתם סייעתם בבניית התכנית.

<מרים גל: כן.

<מרים גל: ב-2014 כתבנו טיוטה.

עליזה לביא: אתם מקבלים איזה סוג של משוב?

<מרים גל: עוד לא קיבלנו משוב.

<מרים גל: עכשיו אני שומעת שזה משהו בתהליכי הטמעה.

בן יעקב: לגבי העיר פתח תקווה.

בן יעקב: יש רשויות שממש לקחו, בסיוע של המפקחות על הייעוץ, את הנושא של מיניות ואיגמו משאבים יחד עם עיר ללא אלימות וממש עשו תכנית הוליסטית מהגן ועד כיתה י"ב.

בן יעקב: יש מקומות כאלה וחשוב לתת להם את הקרדיט.

בן יעקב: אלה הקבוצות שאנחנו רואים שהן קבוצות ממוקדות בנערות ונערים בסיכון, מי שאנחנו מצליחים לאתר אותו.

<עינב לוק: אני אעבור לחלק אחר של התכנית שמתייחס לנושא של פגיעה ברשת, של ניצול מיני ופגיעה ברשת.

<עינב לוק: אני רוצה לומר שזאת תכנית שהיא נמצאת לאורך כל השנה אבל היא נעשית באופן ממוקד במהלך שלוש פעמים בשנה – בתחילת השנה, בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה ברשת ולקראת היציאה לחופשת הקיץ.

<עינב לוק: זו תכנית שממוקדת בכל הנושא של התנהלות ברשת ומניעת פגיעה כאשר חלק ומרכיב מרכזי בתכנית הזו מתייחס לנושא של פגיעה מינית ברשת, הפצת תמונות עירום, ניצול מיני, פורנוגרפיה.

<עינב לוק: הנושאים האלה מועברים בכל שלבי החינוך, כמובן מותאם גיל.

<עינב לוק: אני אומר שמה שכאן עשינו הוא מאוד מיוחד, זה כבר כמה שנים שאנחנו עושים והשנה זה נעשה במיטבו.

<עינב לוק: במהלך השבוע יש לנו ועדה בין-משרדית ובוועדה הבין-משרדית שותפים כל משרדי הממשלה והעמותות שעוסקים בנושא של פגיעה ברשת.

<עינב לוק: הוחלט בשנה הזו וגם בשנים קודמות – אבל השנה זה נעשה בצורה מיטבית יותר – שבעצם במהלך השבוע ייכנסו לבתי הספר בצורה מנוהלת ומסודרת של משרד החינוך סדנאות והרצאות לתלמידים, מורים והורים כאשר הסדנאות וההרצאות ניתנו גם על ידי מורים, גם באופן מקוון ישב מומחה במערכת החינוך שנתן הרצאה וראו אותה 400-500 בתי ספר.

<עינב לוק: נכנסו פרקליטים, 400 פרקליטים ממשרד המשפטים שנתנו הרצאה שנקראה פרטי באופן ציבורי על נושא של הפצת תמונות עירום, על העבירה הפלילית, על משמעות החוק.

<עינב לוק: נכנסו 400 שוטרים לבתי הספר שנתנו הרצאה.

<עינב לוק: נכנסו עמותות וארגונים שדיברו על פרטיות ברשת ועל ניצול מיני ברשת.

<עינב לוק: כל זה נעשה בליווי של היועצות, רכזי התקשוב, רכזי החינוך החברתי שבנו עבור בית הספר תכנית הוליסטית בנושא של ניצול מיני, הפצת תמונות עירום ברשת, וזה נעשה במהלך גלישה בטוחה.

<עינב לוק: לקראת היציאה לחופשת הקיץ נעשו סדנאות ופעולות.

עליזה לביא: אני חוקקתי את חוק הסרטונים.

עליזה לביא: בהרבה פגישות שלי בבתי הספר אני מספרת על החוק ולרוב לא מכירים אותו.

עליזה לביא: בני הנוער הצעירים, השמיניסטים שעוד מעט מתגייסים, לא מכירים את זה.

עליזה לביא: כלומר, משהו כאן לא מגיע.

זאב בנימין בגין: באופן כללי לגבי תופעות חברתיות שליליות רבות.

זאב בנימין בגין: אני חושב שלפעמים אנחנו מפתחים ציפייה מוגזמת מבית הספר ואני רוצה לשאול לגבי בית הספר מה מידת המעורבות של ההורים.

זאב בנימין בגין: בסוף את הפלאפון החכם והלא נעול והמחשב שיושב אצלו בחדר הפרטי, יכולים גם לנהל הורים או לסייע בניהול.

זאב בנימין בגין: גברתי היושבת ראש, אי אפשר להטיל את הכול על בית הספר ואני אומר את זה גם לגבי תכניות חובה.

זאב בנימין בגין: בסוף יש מספר שעות בשבוע, יש מטלות רבות, כאן חמש יחידות מתמטיקה, פה ארבע יחידות ביולוגיה, ואיפה בדיוק האיזון ומי מחליט.

זאב בנימין בגין: זה לא עניין שהוא מידי.

זאב בנימין בגין: תשב המזכירות הפדגוגית, בשר חדש, מתחלפות התכניות, מצבנו לא נוח בהקשר הזה, אבל ההורים נראים לי גורם מאוד חשוב שעד עכשיו לא הזכרנו אותו.

זאב בנימין בגין: זה לא באחריות

זאב בנימין בגין: כם אבל אני רוצה לשאול כי אתם כבר פועלים, באיזו מידה יש שיתוף פעולה.

<עינב לוק: אני רוצה להגיד שזאת שאלה מצוינת שאנחנו עסוקים בה המון.

<עינב לוק: בוודאי ברור לנו הנושא של הסוגיות המורכבות עליהן דיברנו כאן, איתור, זיהוי, מצוקה, הרבה פעמים ההורה רואה את הילד ואנחנו צריכים לעודד אותו להיות מסוגל לראות ולזהות את המצוקות.

<עינב לוק: בכל הנושא של הרשת, בוודאי מתקיים לא רק במרחב הבית ספרי אלא בעיקר הרבה פעמים לא במרחב הבית ספרי והנושא של הכשרת והדרכת הורים בנושאים האלה הוא קריטי.

<עינב לוק: אנחנו עובדים בכמה רמות.

<עינב לוק: אחת הרמות היא כמובן להזמין הורים לבתי ספר להרצאות.

<עינב לוק: לצערנו אנחנו מתקשים להביא הורים להרצאות בבתי הספר.

<עינב לוק: אנחנו עובדים במתכונת נוספת והיא להזמין הורים ותלמידים ביחד לסדנאות בנושאים האלה לשיח ודיאלוג.

<עינב לוק: מה שקורה בשנתיים האחרונות זה גם הרבה מאוד הרצאות מקוונות להורים.

<עינב לוק: אנחנו מזמינים את ההורים להיכנס, נותנים להם הרצאות על ידי אנשי מקצוע.

<עינב לוק: זה מאוד התפתח בשנים האחרונות.

<עינב לוק: יש בתי ספר שממש מצליחים להגיע להרבה מאוד הורים באמצעות ההרצאות האלה.

זאב בנימין בגין: הם באים?

זאב בנימין בגין: ההורים באים?

עליזה לביא: אלה הרצאות מקוונות.

זאב בנימין בגין: ההורים באים בטענות אבל בסוף מגיעים ארבעה להרצאות האלה.

עליזה לביא: אבל אלה הרצאות מקוונות.

עליזה לביא: היא מספרת על הרצאות מקוונות שממליצים להורים להיכנס ולצפות בהן.

<עינב לוק: אנחנו רואים הרבה מאוד הורים שמוצאים בזה אפשרות טובה להיחשף לידע.

<עינב לוק: אנחנו ממש מביאים מרצים, מקליטים אותם ושולחים את ההרצאות האלה לבתי הספר.

<עינב לוק: פותחים דרך האתר שאלות ותשובות להורים וסדנאות שאנחנו ממליצים בבית להורים וילדים לעשות.

<עינב לוק: זה לא פשוט להביא את ההורים לסוגיות האלה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: הנקודה ברורה.

עליזה לביא: יש לנו עשר דקות לסיום הישיבה.

עליזה לביא: אני חייבת לומר תודה על המצגת אבל כל פעם אני יושבת ומרגישה שאתן לא מדברות על השטח שאני מכירה.

עליזה לביא: אני מאוד מצטערת.

עליזה לביא: יכול להיות שהתכניות כתובות והכול בסדר אבל זה לא מחלחל למטה.

עליזה לביא: זה לא מגיע לשטח כמו שמתואר כאן.

עליזה לביא: השטח לא מקבל את המידע הזה כמו שצריך, עוד יותר כאשר מדובר באוכלוסייה הערבית.

עליזה לביא: כל פעם אני מרגישה שאני חייבת להעלות את זה כי אף אחד אחר לא מעלה את זה ואני מחכה ליום שתגיעו לכאן ותגידו שהתכניות לאוכלוסייה היהודית הן ככה והתכניות לאוכלוסייה הערבית הן ככה ולא להכניס אותנו לתוך הבועה הזו כולה.

עליזה לביא: אתן יודעות שהתכניות לא אותן תכניות ואני כבר אמרתי את זה קודם.

עליזה לביא: מקומם אותי לראות בשבוע שעבר כתבה גדולה בעיתונות בערבית, ואני הולכת לפנות למשרד החינוך, שבבית ספר תפקידה של היועצת היה לעשות תכנית שלמה של איך מכינים את הבנות לחיי נישואין כולל שיעורים בדת.

עליזה לביא: סליחה, אתן יודעות.

עליזה לביא: אתן ישבתן בדיון שהיה אצלי בוועדה והיועצות אמרו שהן עושות את זה כך באוכלוסייה הערבית.

עליזה לביא: התכנית על מיניות בחברה היהודית היא על הכנה לחיי נישואין בחברה הערבית וזה לא הולך לפי שינוי כותרת כדי להעביר את זה, כדי שלא יתקוממו ההורים אלא הולך בדיון כהכנה לחיי נישואין כולל בישול, כולל שיעורים בבישול וניקיון הבית ואיך תשמרי על ההיגיינה האישית שלך כדי שתהיי מוכנה לבן זוג שלך.

עליזה לביא: זה מקומם אותי.

עליזה לביא: כך לא נלחמים, לא בהטרדה מינית ולא בפגיעה מינית ולא מכינים לחיים מיניים בריאים, ובטוח בטוח לא בעניין זנות.

עליזה לביא: אם מתקשים לדבר על מיניות וקוראים לזה הכנה לחיי נישואין, בטוח לא מזכירים זנות.

<ציפי נחשון גליק: אני רוצה להתחיל בווידוי אישי ולספר דווקא על חוויה חיובית של מערכת החינוך.

<ציפי נחשון גליק: לפני שמונה שנים, עת פיתחתי את התכנית לטיפול בנשים בזנות, הבן שלי היה בכיתה ו'.

<ציפי נחשון גליק: אני מקבלת טלפון מהמחנכת שאומרת לי שהיום היה לנו שיעור, היא קראה לזה מיניות בריאה ותקינה ומיניות לא תקינה – היא לא קראה לזה זנות – והיא מבקשת שאני אעקוב אחרי הבן שלי, באיזה אתרי סקס הוא גולש.

<ציפי נחשון גליק: שאלתי אותה למה היא אומרת את זה והיא אמרה שהוא גילה בקיאות יתרה בנושא הזנות.

<ציפי נחשון גליק: מאוד התרגשתי כי הבנתי שמערכת החינוך עוסקת בזה.

<ציפי נחשון גליק: זה נכון שזה לא מחלחל לכל בתי הספר ואני אתן דוגמה שנייה.

<ציפי נחשון גליק: הייתי שותפה בפיתוח התכנית בתפקידי הקודם למניעת אלימות בין בני זוג בקרב תלמידים בבתי הספר.

<ציפי נחשון גליק: גם בשיא של התכנית שהצלחנו להגיע ל-500 כיתות, היה מדובר מתוך 2,500 כיתות במדינת ישראל.

<ציפי נחשון גליק: זה הזוי לצפות, בדיוק כמו שאתה אמרת, שמערכות החינוך יעסקו בכל התכנים הרלוונטיים – הכנה לצה"ל, מניעת אלימות, מניעת סמים ואלכוהול, מיניות בריאה, פגיעות מיניות, נהיגה מונעת ועכשיו אנחנו גם רוצים זנות.

<ציפי נחשון גליק: מתי הם ילמדו?

<ציפי נחשון גליק: לכן אני רוצה להציע טקטיקה אחרת לגמרי.

<ציפי נחשון גליק: אני חושבת שצריך לגייס תקציב גדול והמון שיועבר – אני מוכנה מבחינת משרד הרווחה להעביר אותו – לארגונים ולהכשיר את הארגונים בהצפה, תורה להמונים, להיכנס לבתי הספר בחינם.

<ציפי נחשון גליק: להציע את הידע הזה למורים בחינם.

<ציפי נחשון גליק: אני חושבת ששום מחנך או שום מנהל בית ספר לא יסרב לכך.

<ציפי נחשון גליק: אני מרגישה מתוסכלת.

זאב בנימין בגין: אני לא רוצה שנגלוש לתקלה שהזכרת.

זאב בנימין בגין: אם אלה המורים, זאת אוכלוסייה יותר מצומצמת אלב גם הם מאוד לחוצים.

<ציפי נחשון גליק: לא.

זאב בנימין בגין: בסוף אנחנו נשארים עם איקס שעות במשך תשעה חודשים.

<ציפי נחשון גליק: להציע את זה למנהל בית הספר ולמחנכים כי אני חושבת שתכנים כאלה צריכים להיות בכיתה כאשר המחנך נוכח.

<ציפי נחשון גליק: כשהמומחה הולך גם אחרי שלוש פגישות, מי שנשאר עם התלמידים זאת המחנכת ומאוד שווה שהמחנכת תהיה בכיתה כדי לעורר את התלמידים להגיב לזה.

עליזה לביא: בשעתיים האומללות שהיא נמצאת עם הכיתה שלה.

<ציפי נחשון גליק: אני חושבת שאי אפשר לצפות שכל התכניות האלה יהיו תכניות חובה בבתי ספר.

<ציפי נחשון גליק: זה לא מציאותי.

<ציפי נחשון גליק: אני מתוסכלת יותר ממך כי אני באה לדיונים האלה ומקשיבה קשב רב כבר שנים רבות.

<ציפי נחשון גליק: אם אנחנו לא נהפוך את זה לתורה להמונים, שזה יהיה שווה ערך למחנכים, למורים, ליועצות, למנהלי בתי הספר ונעשה מעקב כמה אנחנו נכנסים לכיתות היום וכמה ניכנס בעוד חמש שנים.

<ציפי נחשון גליק: למה שסמינרים למורים לא יעבדו עם הארגונים?

<ציפי נחשון גליק: גם.

<אביטל רוזנברגר: רציתי שלאול שאלה שאולי היא ספציפית.

<אביטל רוזנברגר: אני מהמטה למאבק בסחר בנשים.

<אביטל רוזנברגר: אני שואלת שאלה של מיקרו ואני חושבת שהיא נוגעת בצורך השעה.

<אביטל רוזנברגר: בימים אלו אני עוברת על הרבה אתרי אינטרנט ואני מוצאת בהם יותר ויותר, כמו גם בקבוצות פייסבוק, גיוס של נוער לזנות, גיוס של ילדים לזנות.

<אביטל רוזנברגר: אתרי אינטרנט שמדברים אולי על רוצה לעשות כסף גדול ובסוף מה שהם עושים, זה גיוס לזנות.

<אביטל רוזנברגר: אני מבינה שמדובר כאן על כך שהמחנך צריך לבחור ואנחנו לא נוקטים בשם המפורש, אבל בסופו של יום יש כאן איזושהי רכבת ששואבת נערים ונערות למעגל הזנות ואם לא נדבר את השפה הזאת – ואני מדברת במיוחד על ימים כאלה – אני לא חושבת שזה עניין של פריבילגיה.

<אביטל רוזנברגר: רציתי לשאול אם אתם נוגעים בדבר הזה בתכניות שציינתם.

<אביטל רוזנברגר: לגבי האינטרנט, אני כמובן מסכימה עם חבר הכנסת בגין שלהורים יש אחריות לא מבוטלת והשאלה היא האם זה מגיע להורים הדבר הזה והאם אתם מודעים לכך.

<אביטל רוזנברגר: זה גם משהו שכרגע המחוקק אין לו מענה אליו בניגוד לפרסומי זנות אחרים.

זאב בנימין בגין: למשטרה אין מענה?

<אביטל רוזנברגר: לא.

<אביטל רוזנברגר: עוד מעט זה יידון בוועדה שאתה חבר בה, ועדת חוק חוקה ומשפט אבל במסגרת תיקון הגבלת שימוש במקום.

<אביטל רוזנברגר: כרגע עבירות הנלוות לזנות לא כלולות בסל האינטרנטי.

<אביטל רוזנברגר: זאת אומרת, ברשת הזנות מתנהלת באין מפריע.

זאב בנימין בגין: אבל יש כאן בעיית שידול.

זאב בנימין בגין: יש כאן שידול.

<אביטל רוזנברגר: זה לא נאכף.

<אביטל רוזנברגר: אנחנו הגשנו בקשה לייעוץ וחקיקה וביקשנו לכלול את העבירות הנלוות לזנות ולהכניס אותן לעבירות.

עליזה לביא: זה מורכב.

עליזה לביא: אנחנו נקיים כאן דיון בנושא.

<אביטל רוזנברגר: בהקשר הזה עשינו מיפוי של הדומיינים ורובם כן נמצאים בארץ וכן אפשר להגיע אליהם.

<אביטל רוזנברגר: לכולם יש את השמות.

<אביטל רוזנברגר: עשינו מיפוי.

<אביטל רוזנברגר: לא הגיעו לאף אחד.

<אביטל רוזנברגר: יש 670 בעלי אתרים שפשוט ממשיכים באין מפריע לגייס.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: בדיון הקודם שמענו את כל הטריקים שהם עושים ועל השימוש המשני.

עליזה לביא: אנחנו נקיים כאן דיון עם הפרקליטות.

עליזה לביא: בואו נתרכז בסוגיה של ההתמודדות עם חינוך.

עליזה לביא: יש לנו עוד שבע דקות לסיום הדיון.

עליזה לביא: אני רוצה לקחת אתכם לסיום.

עליזה לביא: מה הפאנצ' ליין שאתם רוצים לתת לנו?

עליזה לביא: משפט לסיום שלכן עם עוד איזה נתון שאתם רוצים להציג.

עליזה לביא: אתן מבינות שאנחנו כאן חוזרות ושומעות, חוזרים ושומעים, ואי הנחת רק הולכת וגדלה ולא בגלל הדריכה במקום של המשרד אלא בגלל הריצה קדימה של המערכת הקיימת, בגלל הגידול בשימוש בפורנוגרפיה ובזנות בקרב הצעירים, בגלל עולם הטכנולוגיה שרץ קדימה והילדים והנוער שלנו נמצאים שם.

עליזה לביא: אם לפני שבוע מדבר ראש מחלקת סייבר בפרקליטות על מקרה מזעזע דרך האינטרנט של ניצול לזנות של אח ואחות עד כדי קיום יחסים בהוראה של אדם דרך האינטרנט, שני תלמידי תיכון, איך עולים על זה?

עליזה לביא: מי עולה על זה?

עליזה לביא: מי נותן את הכלים?

עליזה לביא: אלה ילדים בני 13.

עליזה לביא: המקרים האלה מוכרים לנו ואנחנו חיים אותם.

עליזה לביא: הם לא היו כאן לפני שנה וגם לא לפני שנתיים.

עליזה לביא: גם המקום הזה של האחריות ההורית.

עליזה לביא: את האחריות ההורית צריך לבוא ולהחזיר.

עליזה לביא: השאלה אם לא צריך גם כאן באמת לבוא ולחשוב איך עושים את זה.

עליזה לביא: בזמנו היה מכון אדלר וגם היו שיתופי פעולה עם המשרד אבל התכנים היום הם אחרים לגמרי.

עליזה לביא: צריך כאן לעורר את ההורים ואני מתחברת גם לדברים שלך.

עליזה לביא: ההבנה שמערכת החינוך תעשה את הכול, אולי באמת הורים נרדמים בשמירה וגם כאן צריך לבוא ולראות איך מעירים את ההורים בטח מהמקום שכבר לא מוגן וזה החדר של הילד.

<עינב לוק: משפט לסיום.

<עינב לוק: אני רוצה להגיד שחשוב לנו כן לומר שהתכניות, גם בנושא של זנות, מתעדכנות כל הזמן.

<עינב לוק: ההכשרה ממשיכה ובעיקר אני חושבת הנושא של הרשת.

<עינב לוק: לנסות למצוא דרכים להביא את המידע הזה גם לתלמידים, גם למורים וגם להורים בדרכים גם אלטרנטיביות ולא רק בתוך השיעור אלא גם בדרכים אחרות, נעשה הרבה מאמץ בשיתוף עם הרבה מאוד משרדי ממשלה וגופים אחרים כדי באמת לאפשר להם גם להבין את החוק לעומק, גם להבין את המשמעויות, להביא את המידע הזה לידי הורים.

<עינב לוק: אנחנו מוציאים עלונים להורים.

<עינב לוק: אלה בעצם הדרכים העיקריות לנסות להגיע בצורה רחבה יותר ולהתאים חומרים למציאות המשתנה.

<עינב לוק: נמצא כאן עמיר שהוא נציג מדע וטכנולוגיה ומבקש להוסיף משפט.

<עמיר גפן: לא סתם אני כאן ליד המסכים.

<עמיר גפן: אני מאגף טכנולוגיות מידע במשרד החינוך.

<עמיר גפן: למעשה אני מתחבר לדברים שנאמרו.

<עמיר גפן: הסיבה שאנחנו בעצם עובדים היום בשיתוף פעולה מאוד קרוב יחד עם השירות הפסיכולוגי הייעוצי, יחד עם מינהל חברה ונוער אצלנו ועוד גופים.

<עמיר גפן: בעצם אנחנו אל תוך השיח הזה ואל תוך הפעילות הזאת מביאים את ההבנה שלנו כמינהל הטכנולוגי בתוך המשרד.

<עמיר גפן: זאת אומרת, אנחנו עוקבים.

<עמיר גפן: דובר כאן על אתרים ועל ניטור ועל דומיינים ועל שימוש נבון ברשת ועל מה שקורה שם.

<עמיר גפן: אנחנו מביאים את כל הידע הזה ומשתפים פעולה יחד עם השירות הפסיכולוגי כי כמו שאמרת, מה שקורה, זאת אומרת, הטכנולוגיה היא עושה כאן שינוי מצב ובעצם זה לא נשאר רק כטכנולוגיה בפני עצמה אלא אנחנו עושים את החיבוריות הזאת בינינו מתוך ההבנה שלנו לגבי הרשת ומה קורה בה ואיך משתמשים בה ואיזה יישומים.

<עמיר גפן: עושים זאת יחד עם שפ"י וכך נוצרות התכניות.

<נטלי לוין אוחנה: אני מעמותת תודעה.

עליזה לביא: אתם גם נתתם לנו נייר עמדה.

<נטלי לוין אוחנה: כן.

<נטלי לוין אוחנה: נייר העמדה שלנו יושב כאן על השולחן.

<נטלי לוין אוחנה: אני חושבת שהדיון היום והעיסוק בזנות במערכת החינוך, זה משהו שהוא בלתי נפרד מהמטרה של תת הוועדה הזאת.

<נטלי לוין אוחנה: אי אפשר לנתק את זה מהשיח על מה נורמטיבי ומה לגיטימי בחברה שלנו.

<נטלי לוין אוחנה: מעבר לדיון בזנות קטינים, אני חושבת שהנוער הנורמטיבי, זה לגיטימי, זה שיח שהוא אולי לא קיים בתוך המערכת או קיים במידה כזו או אחרת במידה ומורה או יועצת שבאמת לוקחת את זה בשתי ידיים ומביאה את זה לשיעורים.

<נטלי לוין אוחנה: למרות זאת, זה מושתק וזה בצד אבל מצד שני זה חי מאוד בחיים שלהם וההסברה חייבת להתחיל בגיל הזה.

<נטלי לוין אוחנה: אם אנחנו רוצים ללכת קדימה בתור חברה ואם אנחנו רוצים להציב סטנדרטים חדשים של מה נורמלי ולגיטימי ומהי מיניות בריאה באופן כללי כחברה, אי אפשר שלא לדבר על זה כבר שם.

<נטלי לוין אוחנה: הניסיון העולמי מראה בשוודיה, היכן שעבר חוק הפללת לקוח, שבמשך עשר שנים לפני שהחוק עבר נעשתה עבודת הסברה שהתחילה בגילאים האלה.

<נטלי לוין אוחנה: מחקרים הראו שברגע שמתחילים לעסוק בנושא הזה בגיל צעיר, בגיל שבו מפתחים את הדעות, את התפיסות, את השקפת העולם, את הסולם הערכי, אחר כך כשמסתכלים על זה קדימה, אתם אנשים בתור אזרחים בוגרים מבינים שזה נושא שהוא לא לגיטימי ואי אפשר להתייחס לזה כאל עיסוק.

<נטלי לוין אוחנה: כאן בעיני החלק היותר חשוב של למה צריך לעסוק בזה בתוך מערכת החינוך.

<נעמה זאבי ריבלין: אני לא חושבת שמשרד החינוך לא חושב שצריך להגיע לילדים.

<נעמה זאבי ריבלין: אני חושבת שאוכלוסיית היעד שלנו, של הארגונים, זה הצוות שמעביר את זה.

<נעמה זאבי ריבלין: אני מציעה את עצמי.

עליזה לביא: לשם כך התכנסנו.

עליזה לביא: בדיוק לשם כך התכנסנו.

עליזה לביא: אני רוצה לנסות לסכם.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים כאן בדיון שהתחיל אבל הוא חייב להמשיך ואני רוצה לדבר על הדיאלוג שחייב להתפתח.

עליזה לביא: השאלות שנשאלו כאן הן לא ממקום חלילה של לבוא ולהאשים או לקנטר.

עליזה לביא: אם אני יושבת כאן כיושבת ראש ועדת המשנה ואני רואה את האנומליה שקיימת בין המשרד לבין ארגוני השטח, ויש ידע, ויש ניסיון, ויש מומחיות שצברו את זה בהרבה מאוד שנים מלמטה, מהשטח, התחושה היא שיש כאן חוסר שיתוף פעולה.

עליזה לביא: יש כאן הזמנה לדיאלוג, הזמנה לטנגו.

עליזה לביא: אני מציעה שתעשו בדק בית ותחשבו.

עליזה לביא: אני אומרת מהמקום שבאמת הרעיון לייצר את הוועדה הזאת.

עליזה לביא: הרי הרעיון לייצר את הוועדה הזאת נבע מחוסר הקשר שהיה קיים.

עליזה לביא: במקרה הזה אחד ועוד אחד הוא יותר משניים.

עליזה לביא: כלומר, יש כאן מי שמשווע לבוא ולהיות שותף ולא נותנים.

עליזה לביא: יש תכניות בשטח.

עליזה לביא: יש בתי ספר שעוברים את משרד החינוך והולכים ישר לארגונים.

עליזה לביא: צריך לבוא ולעשות כאן בדק בית מחדש, במיוחד נוכח הטכנולוגיות שרק רצות ורצות.

עליזה לביא: הן טסות.

עליזה לביא: הן לא הולכות.

עליזה לביא: כדי לנסות להתמודד, להנגיש כמה שיותר, בטח במנעד של האוכלוסיות הרבות בישראל, וגם לבוא ולראות את החוליה החלשה שאלה הן היועצות, לא בגלל שחלילה הן לא מקצועיות, חלילה, ממש לא.

עליזה לביא: אני מדברת על חלשה במובן של עומס התפקידים עליהן.

עליזה לביא: תמיד אני שומעת את המקום הזה של היועצת.

עליזה לביא: אם זה דיון על סיוע פסיכולוגי, אם זה דיון על איקס או משהו אחר.

עליזה לביא: תמיד הכתובת היא היועצת.

עליזה לביא: אחרי כן אני שומעת מהיועצות שלא מספיק מכשירים אותן, הן לא מספיק יודעות.

עליזה לביא: בתוך עמנו אנחנו חיות.

עליזה לביא: צריך לבוא ולראות איך מעצימים אותן.

עליזה לביא: אני מבינה שזאת החוליה שאמורה לתת.

עליזה לביא: כמה שעות בשבוע היא בבית הספר היועצת הזאת.

עליזה לביא: קודם כל, בואו נתחיל מזה.

עליזה לביא: אם מעמיסים עליה תפקידים, האם לא צריך לבוא ולראות איך מגדילים את מספר שעות הנוכחות שלה בבית הספר?

עליזה לביא: היום אנחנו הולכים למציאות בה מחנכים נמצאים שעה-שעתיים בכיתה במשך השבוע.

עליזה לביא: אז גם כישורי החיים, איך נעשה הפולו-אפ?

עליזה לביא: מצד אחד רבים התפקידים שמוטלים עליה ומצד שני יש את המערכת.

עליזה לביא: אני גם לא שאלתי אתכם לגבי התקציב שקיים ליחידות האלה.

עליזה לביא: האם הוא גדל בהתאמה לשינויים שקיימים?

עליזה לביא: האם המשרד הגדיל את התקציב?

עליזה לביא: אני יודעת שאתן לא יכולות לענות לי אבל אנחנו עכשיו עומדים ערב תקציב לשנתיים.

עליזה לביא: האם יש גידול בתקציב שמיועד לכם?

עליזה לביא: לא, ואנחנו יודעים את זה.

עליזה לביא: גם אנחנו כאן צריכים לראות איך אנחנו מגדילים את התקציב.

עליזה לביא: אני קוראת מכאן לשר החינוך, אחרי דיון שאנחנו רואים בו את הטלאים וזה דיון של טלאים.

עליזה לביא: זה מה שניסינו לתפור איזושהי שמיכה אבל לא כל כך צלחנו בכך.

עליזה לביא: בראש ובראשונה זאת מודעות, זו הבנה, זאת הכרה של שר לגבי הגדלת התקציב לתכניות הללו.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שמנהלים שכבר יש להם מודעות צריכים לבוא ולראות באופן חינמי כזה או אחר ולפנות לארגוני השטח.

עליזה לביא: כאן נופלת המצוקה הזאת.

עליזה לביא: אני מבקשת קודם כל לקבל ממשרד החינוך את התקציב שיש לתכניות הללו, מה היה בשלוש השנים האחרונות ואיך הן הלכות להיות מתוקצבות בתקציב לשנתיים הקרובות.

עליזה לביא: תקציב המדינה הולך להיות לשנתיים הקרובות והאם באמת יש הבנה של היחידות הללו ושל התכניות שצריכות להגיע לכמה שיותר בתי ספר.

עליזה לביא: האם הולכת להיות הכשרה של היועצות החינוכיות על עוד תפקידים שמטילים עליהן.

עליזה לביא: הן לא יכולות להפוך להיות – לא רוצה להשתמש במילים כאלה – המקום הזה שאליו זורקים את הכול בלי שיש להן את היכולת אפילו.

עליזה לביא: האם מספר השעות של היועצות הולך וגדל?

עליזה לביא: איך בעצם המערכת הולכת לקלוט את זה?

עליזה לביא: אני רוצה לקבל תשובה.

עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו צריכים לקיים כאן דיון עם מנכ"לית משרד החינוך.

<יעל גור: גם הערכה.

<יעל גור: אני רוצה להזכיר שאנחנו חלק מאותה תכנית לאומית למאבק בזנות.

<יעל גור: הרווחה מפעילים את התכניות שנעמה מייצגת כאן, הבריאות את הניידות ומשרד החינוך אמור לעסוק במניעה והוא עוסק במניעה.

<יעל גור: אנחנו עומדים תחת הערכה.

<יעל גור: עברנו תכנית הערכה ובקרוב גם יופקו הממצאים שלה.

<יעל גור: האם תכנית ההערכה קיימת גם על התכניות שמתבצעות בחינוך?

<יעל גור: אני חושבת שזאת חובה כי יש תכניות שמתבצעות בכספי חובה וצריך להעריך אותן כמו שמעריכים את הפעילות שלנו ואנחנו למדנו הרבה.

עליזה לביא: הוועדה מודה מאוד למשרד החינוך על הצגת התכנית.

עליזה לביא: אבל כמו שאמרתי, אנחנו מגלים שיש פער גדול בין המצוי לרצוי.

עליזה לביא: יש ידע, יש דעת בארגוני הסיוע ואנחנו קוראים לשיתוף פעולה של המשרד עם הארגונים הללו.

עליזה לביא: נציגות המשרד, אני מציעה שתקיימו ישיבה ביניכם.

עליזה לביא: תשבו.

עליזה לביא: ללמוד אפשר ואולי לראות איך אתם לוקחים את זה צעד קדימה.

עליזה לביא: גם לגבי מספר בתי הספר שהתכניות הללו מגיעות אליהם.

עליזה לביא: אנחנו ממליצים מאוד וזאת הקריאה שלנו גם לשר החינוך להגדלת התקציב.

עליזה לביא: יש תכניות אבל זה עובד בצורה שהיא ליקוט, אם אפשר לבוא וללקט ועד שזה מגיע לתלמיד, הדרך מאוד מאוד ארוכה.

עליזה לביא: אנחנו חושבים בוועדה שהעברת המידע וההסברה על הזנות לוקה בחסר מבחינת אופן ההעברה ונתינת שיקול הדעת לבחירה איך וכמה להעביר את הידע בנושא ובהתמודדות וצריך לבוא ולראות איך כן מנגישים את הידע ומעבירים אותו הלאה.

עליזה לביא: אנחנו מבקשים לעדכן, ברגע שיהיו לכם עדכונים, את השותפים שלכם, את על"ם, לגבי המשוב גם מהסקר וגם מהשאלון וגם אנחנו נשמח ללמוד ברגע שיהיו לכם נתונים ובטח נתונים השוואתיים לגבי מה היה.

עליזה לביא: נבקש מאוד להמליץ על שיתוף פעולה.

עליזה לביא: אנחנו נתכנס כאן בדיון של המנכ"לים של המשרדים וגם אז נפנה את השאלות שלנו אליהם.

עליזה לביא: אני מבקשת לדעת את המידע על האוכלוסייה הערבית, אם אפשר.

עליזה לביא: בקשה של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, לקבל מידע על המגזר הערבי.

עליזה לביא: אנחנו מסיימים את הדיון.

עליזה לביא: אני מזכירה לכולם שהדיון הבא שלנו יתקיים ב-25 ביולי עם שרת המשפטים בכל מה שקשור, עומד ומתקדם בנושא של חוק ההפללה.

עליזה לביא: תודה רבה.