ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 277, 2016-06-29 09:00

טלי פלוסקוב: בוקר טוב.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: על סדר היום הצעות לסדר יום בנושא סכנת סגירה של עשרות בתי אבות סיעודיים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי, תציג את הנושא.

יעקב פרי: גברתי היושבת ראש, קודם כל, בוקר טוב ותודה על קיום הדיון המהיר בנושא החשוב הזה.

יעקב פרי: אני חושב שהוא חשוב ואפילו קריטי.

יעקב פרי: אני ביקשתי את הצעת הדיון הדחוף בעקבות פרסומים אודות סכנה מוחשית ממשית לסגירה של בתי אבות רבים.

יעקב פרי: היה פרסום בחדשות ערוץ 2 ב-2 ביוני 2016 ולפחות התקשורת טענה שבעקבות דרישות מחמירות חדשות של משרד הבריאות, בתי אבות רבים על סף סגירה או צמצום במיטות של מטופלים.

יעקב פרי: לכל הפחות סכנת הסגירה ככל שהיא תקרה, תפגע ללא ספק פגיעה קשה בעיקר באוכלוסיות המוחלשות מלכתחילה, במטופלים חסרי ישע, שלא לדבר על בני המשפחות שלהם.

יעקב פרי: התוויית סטנדרט חדש וטוב לבתי אבות, זה דבר מבורך.

יעקב פרי: אף אחד לא יכול להתנגד לזה.

יעקב פרי: אני מברך בהחלט את משרד הבריאות על קידום עדכון אמות המידה כאלה שמתאימים לימינו אבל מעבר לנהלים כתובים, קרמיקה חדשה, טבלאות אקסל, מחובתנו קודם כל ובראש ובראשונה לדאוג לקשישים והם הראשונים, ואולי אפילו היחידים, עלולים להיפגע מכך כי מעבר לנהלים ומעבר למספרים, יש אנשים, יש מטופלים, יש משפחות ומשרד הבריאות לטעמי צריך להתייחס לכל אחת מהם בצורה פרטנית.

יעקב פרי: לובי כניסה גדול ומפואר, מקובל עלי, יפה, חשוב, מרחיב את הדעת אבל אסור לנו לתת לגודל להפוך לחזות הכול, במקום טיפול אישי בכל קשיש וקשיש.

יעקב פרי: מתלונות שהגיעו אלי עלה שמשרד הבריאות דורש שיפוצים שדורשים השקעות כספיות גדולות ואני כבר בסיום דבריי אתן שתיים או שלוש דוגמאות קצרות מאוד.

יעקב פרי: תוספות של כוח אדם.

יעקב פרי: אבל מנגד לא תומך בבתי האבות באיזשהו תקציב ריאלי או סבסוד כזה או אחר.

יעקב פרי: להבנתי חלק נכבד מהדרישות של משרד הבריאות הן דרישות למרחבים גדולים יותר למרות שהרבה מאוד מבתי האבות הקיימים אינם יכולים מבחינה טכנית - ואלה בתי אבות שקיימים, עובדים ומטפלים במסירות במשך הרבה מאוד שנים- להביא למצב או להגיע למצב שהם יוכלו לעמוד בדברים הנדרשים ומצב זה, על פי הפרסומים, על פי מה שנאמר לי, עלול להביא לסגירה או מידית או הדרגתית של בתי אבות רבים.

יעקב פרי: לכן לעינינו כולנו, ואני מניח שאני מייצג כאן את כל חברות וחברי הכנסת, עומדת באמת הדאגה לקשישים ולאוכלוסייה שדורשת ביתר שאת את פיקוחה של הכנסת על עבודת משרדי הממשלה ובתוכה כמובן את משרד הבריאות.

יעקב פרי: אני לא מוציא מכלל אפשרות שאנחנו בוועדה הזאת, אחרי שנשמע גם את חבריי להצעת הדיון המהיר, נצא בקריאה למשרד הבריאות להקים ועדה מיוחדת – אני שונא ועדות אבל כנראה שלא יהיו ברירות אחרות – שתדון לפחות בכל מקרה של קשיש שעלול להיפגע, ועדה שאולי אפילו יהיה בסמכותה להחריג בתי אבות פעילים מהנהלים החדשים של משרד הבריאות או לפחות מחלק מהנהלים כי על פי הנהלים, גברתי היושבת ראש, על בתי האבות להודיע לרופא המחוזי על כוונת סגירה או צמצום מחלקות כ-45 ימים לפני פעולת הסגירה או הצמצום שיהיה בעקבות הנוהל החדש.

יעקב פרי: לכן יש לי שש כותרות קצרות מאוד שעליהן הייתי רוצה לשמוע מהנוכחים כאן או מנציגי משרדי הממשלה אבל לפני שאני אומר אותן אומר שנאמר לי שמי שאחראי על הפרוגרמה במשרד הבריאות הוא מר עוזי קרן.

יעקב פרי: כמובן שיש תלונות והיו שיחות עם מר עוזי קרן שאני לא יודע אם הוא כאן.

טלי פלוסקוב: הוא כאן.

טלי פלוסקוב: אנחנו גם נשמע אותו.

יעקב פרי: יופי.

יעקב פרי: אני מבין שהיו אליך פניות לפני מספר שנים.

יעקב פרי: אני לא אומר חס וחלילה מה אמרו אבל לא יצאו מרוצים מהתשובות שקיבלו ממך.

יעקב פרי: נאמר לי למשל על ידי בעלי בתי אבות בהוד השרון שאם הנהלים החדשים ימומשו, 365 קשישים יפונו ואין להם מקום ומדובר רק על הוד השרון.

יעקב פרי: קיבלתי גם נתונים מבתי אבות בנתניה לפיהם לבנות בית אבות חדש או על פי הסטנדרטים והנהלים החדשים של משרד הבריאות דורשים בין שישים לתשעים מיליון שקלים ובעלי בתי האבות – ואני לא חושב שצריך לעשות להם יום סרט – קשה להם לעמוד בנושא הזה.

יעקב פרי: לכן השאלות שלי למר קרן או למי שיוכל לתת לנו תשובות הן קודם כל כמה בתי אבות כבר הודיעו שבכוונתם לסגור את השערים וכמה עוד צפויים להיסגר על פי הערכות משרד הבריאות.

יעקב פרי: האם לכל מי שייאלץ לעבור יהיה מוסד חלופי?

יעקב פרי: האם המקומות החדשים שמוצעים או לא מוצעים על ידי משרד הבריאות קרובים למקום מגורם הנוכחי של הקשישים ובתוך כך האם הקשישים ייאלצו לעבור עיר או מקום עקב סגירת בית אבות קיים?

יעקב פרי: מה ניתן באמת לעשות לטעמו של משרד הבריאות על מנת שבתי האבות לא ייסגרו?

יעקב פרי: האם משרד הבריאות מקווה לסייע או נכון לסייע או שזה בכלל ריאלי בתקציבים לשיפוץ בתי אבות קיימים?

יעקב פרי: הדבר האחרון הוא האם כיום בית אבות שנדרש לבצע פעולות שיפוץ יודע האם כמה והאם בכלל המדינה תסייע לו לבצע את השינויים הדרושים?

יעקב פרי: אני שוב רוצה להודות לך ולחברי הכנסת שהצטרפו אלי.

יעקב פרי: אני מצטער אבל האנשים האלה הם שקופים וחובתנו להרים קול זעקה, צעקה ולנסות לפתור עד כמה שיעלה בידינו.

יעקב פרי: אני מאוד מודה לך על הדיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב פרי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: תודה גברתי היושבת ראש.

רועי פולקמן: התחלנו להתעסק בנושא הזה גם בדיון שהתקיים בוועדת הכנסת ואחריו גם דובר על צוות שהוקם לעניין.

רועי פולקמן: לשם התיאום הפרלמנטרי אני רוצה לעדכן היכן הדברים עומדים כיוון שאנחנו בודקים.

רועי פולקמן: אני מתנצל שלא אשאר לכל הדיון כי יש עכשיו את הדיון על הנושא של הערוץ של הכנסת שהוא דיון מאוד רגיש.

רועי פולקמן: ברשותך, מירב תוכל להתייחס.

טלי פלוסקוב: היא מיוזמות הדיון.

רועי פולקמן: חשוב לי להגיד בקצרה על הדברים.

רועי פולקמן: הדיון התחיל בעיקר באמירה שקיים מחסור בעובדים סיעודיים בבתי האבות.

רועי פולקמן: מאז אותו דיון שהתקיים בעקבות הצעה לסדר לפני לדעתי חודש וחצי או חודשיים, היו בו חלק מהנוכחים, קיימנו צוותי עבודה אינטנסיביים במשרד הבריאות ועד לרגע זה לא הצלחנו להבין אם זה נכון או לא נכון.

רועי פולקמן: התקבלו נתונים מאב"א, משרד הבריאות טען שזה לחלוטין לא נכון.

רועי פולקמן: אמרתי שאני מבקש לקבל נתונים.

רועי פולקמן: יושב כאן עוזי שמכיר חלק מהתהליכים.

רועי פולקמן: אחר כך גם שוחחתי עם מנכ"ל משרד הבריאות ונפגשתי אתו וביקשתי לדעת האם באמת נכון שיש פער, והאם הפער הוא מאה עובדים, מאתיים עובדים, 700 עובדים, והייתה מחלוקת עקרונית על העניין הזה.

רועי פולקמן: זה דבר אחד שצריך לומר אותו.

רועי פולקמן: הנתונים האלה שהוצגו, ואני אומר שעד לרגע זה לא הצלחנו להבין מדוחות, ויש סקרים ובקרות שעושה משרד הבריאות, האם באמת יש מחסור חמור.

רועי פולקמן: אנחנו יודעים שקיים מחסור באזורי המרכז לעומת הפריפריה כיוון שרוב כוח האדם הסיעודי מורכב מבני מיעוטים וקבוצות אחרות, אבל אנחנו יודעים שיש מחסור במרכז.

רועי פולקמן: לא הצלחנו עד לרגע זה לקבל אמירה מקצועית ומהימנה ממשרד הבריאות לגבי היקף, אם בכלל, המחסור הזה.

רועי פולקמן: לתוך הפתרון הזה זרקנו ארבע אופציות כדי לפתור את הסוגיה.

רועי פולקמן: אני כרגע מדבר רק על מחסור בכוח אדם ולא דן בעלויות אחרות כי בעיני זאת ליבת העניין.

רועי פולקמן: הייתה בקשה של אב"א לעובדים זרים.

רועי פולקמן: לזה משרד האוצר מתנגד נחרצות ואמר שלא יובאו עובדים זרים לבתי אבות בישראל.

רועי פולקמן: קיימנו דיון עם משרד הרווחה, משרד הבריאות ומשרד האוצר ועמדו על הרגליים האחוריות.

רועי פולקמן: אני גם מבין שזה באמת מוצא אחרון ורק עם כלו כל הקצים.

רועי פולקמן: אנחנו לא שם כרגע.

רועי פולקמן: עלו שני נושאים נוספים.

רועי פולקמן: האחד, השכר שמשלמים בתי אבות לכוח אדם סיעודי.

רועי פולקמן: כאן משרד הבריאות יושב על המדוכה.

רועי פולקמן: אני מבין שזה אמור להיות מטופל - אני לא יכול לפרט כאן את כל הקונסטלציה הזאת – לקראת השנה הקרובה ויש דיון על איך יוצאים המכרזים של משרד הבריאות וגם הפער המאוד גדול מנתונים שהוצגו לי בין מה שמשרד הבריאות מתגמל את בתי האבות עבור זה ומה שבפועל בתי האבות משלמים.

רועי פולקמן: , גם את העניין הזה נצטרך להסדיר.

רועי פולקמן: כלומר, לא יכול להיות שבית אבות מקבל לצורך העניין, תיאורטית, 8,000 שקלים לעובד כוח עזר ובסוף משלם לו משכורת של 5,800 שקלים.

רועי פולקמן: זה לא יהיה מקובל ואם צריך, אנחנו נסדיר את זה ברגולציה.

רועי פולקמן: אנחנו יושבים על העניין הזה ואנחנו נכפה על בתי האבות לשלם שכר גבוה יותר לכוח אדם סיעודי כי זו נקודה מהותית ואני אומר שאנחנו הולכים לשם ואנחנו עובדים על זה.

רועי פולקמן: הדבר הנוסף הוא השיחות עם משרד הכלכלה לגבי הגברת היקף ההכשרות כיוון שהיקף ההכשרות הוא קטן מאוד ותוספת תשלום בזמן הלימודים וההכשרה כדי להזרים יותר כוח אדם.

רועי פולקמן: בסוף מה שצריך יהיה לקרות זה העלאת השכר ובלי העלאת שכר לא נצליח לטפל בזה ולא נצליח לשפר את העניין הזה.

רועי פולקמן: בשורה התחתונה.

רועי פולקמן: אני מבין שעכשיו עובדים – אני לא יודע איך זה נקרא – על קול קורא או המכרז לקראת שנת התקציב הבאה לטובת הפעלת בתי האבות הסיעודיים.

רועי פולקמן: כל הדברים שרשומים כאן נמצאים על השולחן בהתייחסות.

רועי פולקמן: הנושא הוא סופר חשוב ואני מודה לחבר הכנסת פרי שהעלה אותו.

רועי פולקמן: להבנתי זה מטופל.

רועי פולקמן: יש את השאלה הגדולה שלא מטופלת כרגע והיא היקף המחסור בכוח אדם סיעודי שלגביו אני כמובן אשמח להתייחסות.

רועי פולקמן: עד רגע זה, כולל פגישה אישית שלי עם מנכ"ל משרד הבריאות, לא קיבלנו את הנתונים ממשרד הבריאות.

רועי פולקמן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

טלי פלוסקוב: הצטרפו אלינו עוד שני חברי כנסת – חברת הכנסת מירב בן ארי שהיא אחת מיוזמות הדיון וחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע קצת ארגונים ואחר כך אני אחזור לחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אב"א, מי ידבר?

טלי פלוסקוב: היושב ראש?

<רון עוזרי: אני אדבר ודודי ישלים.

<רון עוזרי: אני רוצה לומר חד משמעית.

<רון עוזרי: אגב, אני אתייחס למרות שזה לא על סדר היום בחצי משפט להערתו של חבר הכנסת פולקמן.

<רון עוזרי: אכן יש בעיה עם השכר, בעיה קשה מאוד.

<רון עוזרי: נעשו בדיקות בשטח ומשרד הבריאות משלם איקס והתשלום הוא איקס פלוס פלוס.

רועי פולקמן: התשלום הוא איקס מינוס מינוס.

<רון עוזרי: יש לנו דוחות כלכליים.

<רון עוזרי: נעביר לך אותם.

טלי פלוסקוב: נראה לי שזה דיון נפרד.

טלי פלוסקוב: זה נושא כל כך חשוב שאפשר לדבר עליו שעות נוספות.

<רון עוזרי: אני מסכים אבל יש בדיקות בנושא הזה.

<רון עוזרי: אני רוצה להתייחס לנושא הזה שעל סדר היום.

<רון עוזרי: אין ספק, וזאת גם עמדת אב"א, שצריך לשפץ ולשדרג את הבתים ולהעלות את התנאים הפיזיים.

<רון עוזרי: כל אחד מאתנו רוצה להעלות את התנאים הפיזיים.

<רון עוזרי: אנחנו גם היינו שותפים עם משרד הבריאות בבניית הפרוגרמה הזאת.

<רון עוזרי: אני גם הייתי משקיף בחלק מהישיבות שנגעו בנושא הזה ואני לא חושב שמישהו כאן בחדר הזה צריך בכלל להתווכח על עצם העובדה שצריך לשפר ולשדרג את התנאים הפיזיים של אוכלוסיית המבוגרים.

<רון עוזרי: אבל הבעיה היא בעיה מערכתית גדולה יותר בממשלה ובמשרד הבריאות.

<רון עוזרי: משרד הבריאות עובד עם שבע זרועות שאף אחת לא מדברת עם השנייה.

<רון עוזרי: זרוע אחת אומרת שצריך לשפץ את התנאים הפיזיים, בצדק.

<רון עוזרי: זרוע אחרת אומרת שצריך מעכשיו לתת עוד כוח אדם לאיקס או עוד הוצאות לאיקס, עוד אבטחת מידע ועוד הוצאות ואי.

<רון עוזרי: הזרוע השלישית שמממנת היא בכלל לא יודעת מה קורה.

<רון עוזרי: אני מתריע כאן בוועדת הרווחה של הכנסת 15 שנים.

יעקב פרי: כל הזרועות במשרד הבריאות?

<רון עוזרי: בתוך משרד הבריאות.

<רון עוזרי: אולי הם מדברים ביניהם אבל אין קשר מבחינת תוצאות.

<רון עוזרי: בטוח שהם מדברים ביניהם.

<רון עוזרי: אנשים כולם נהדרים, חס וחלילה, אין לי מה לומר.

<רון עוזרי: אנשים באמת מקצועיים ונהדרים.

<רון עוזרי: אני לא בא לדבר על המקצועיות.

<רון עוזרי: קטונתי.

<רון עוזרי: זה משרד רציני ביותר ואני אומר את זה לא מתוך ציוניות אלא מתוך הערכה מלאה, מהשר ועד אחרון העובדים.

<רון עוזרי: אלא מה, אני כבר 15 שנים אומר כאן, חברים, תבדקו באופן שקוף את התעריף, תבדקו אם אתם נותנים בו הקצאה לשיפוצים ולשדרוגים.

<רון עוזרי: זורקים אותי מהמדרגות, נותנים מספרים ערטילאיים כלליים ואתה לא שומע כלום.

<רון עוזרי: אני אמרתי שנגיע לצמצום במספר המיטות פר נפש.

<רון עוזרי: נגיע לכך.

<רון עוזרי: אמרתי.

<רון עוזרי: יש צפי גדול של גידול באוכלוסיית המבוגרים, בעוד עשור בחמישים אחוזים ובעוד שני עשורים פי שניים מאוכלוסיית הסיעודיים שתהיה במדינה.

<רון עוזרי: תבינו, זאת ועדת ה-OECD, זאת ועדת שטסמן, אלה לא סתם אנשים ששלפו מהמותן.

<רון עוזרי: מה אנחנו רואים מכל הסיפור הזה, שיש כאן חלקי מידע.

<רון עוזרי: זה פחות, זה יותר.

<רון עוזרי: אני לא רוצה להתווכח עם חבר הכנסת פולקמן.

<רון עוזרי: אני מסכים לכך שכל הנתונים, עד אחרון השכר ועד אחרון ההוצאות, כולל לכיבוי אש, כולל לבריאות ותברואה יופיעו שורה, שורה, שורה ואז נוכל לדעת מה האמת ואת האמת צריך.

<רון עוזרי: אני אומר בפירוש שאנחנו לא באים להתווכח כאן על כסף, על מחיר מסוים, אלא באים להתווכח על שיטה.

<רון עוזרי: אם השיטה הזאת לא תתחיל לעבוד כמו שצריך באופן שקוף, המכרז הקרוב ייכשל, בתים לא ישדרגו עוד פעם ולא ישקיעו בקירות, בשירותים ובמה שהם יכולים כי לא יהיה להם את התקציב.

<רון עוזרי: יזמים לא ישקיעו.

<רון עוזרי: יזם בא להשקיע.

<רון עוזרי: יושב כאן הבן אדם מספר אחד בארץ, מר עוזי קרן, שמבין במספרים האלה יותר טוב מכולנו והוא יודע יפה מאוד שאם יזם בא לקנות קרקע באיקס דולרים או שקלים לדונם והוא בא לבנות באיקס מטר בעלות למיטה, שישכח בתעריף הזה לקבל החזר הון, שלא לדבר על רווח.

<רון עוזרי: הוא ישים כסף מהכיס ויישאר בפנים.

<רון עוזרי: כאן מתחילה הבעיה.

<רון עוזרי: אם היו מטפלים בה לפני חמש ועשר שנים, היום לא היינו אומרים את הדברים כי רוב הבתים האלה שהיום במצוקה כבר היו משקיעים ומשדרגים והיו מחזירים הלוואות באותו כסף ומחזירים משכנתאות באותו כסף.

<רון עוזרי: באשר לאוכלוסיית המבוגרים.

<רון עוזרי: אני מאוד מאוד דואג.

<רון עוזרי: יש אזורים בארץ, וכולנו יודעים את זה, שבהם יש מחסור במיטות ומספר המיטות פר נפש הוא נמוך מאוד ובאותם אזורים יש בתים שהם בבעיה מבחינת התנאים הפיזיים ואנחנו לא יודעים מה לעשות.

<רון עוזרי: מצד אחד אתה אומר תנאים פיזיים לא טובים, בוא תסגור, ומצד שני מה תעשה עם אותם מבוגרים?

<רון עוזרי: אין ספק שאגף הגריאטריה וגם מר עוזי קרן דואגים ואכפת להם מאוד, אבל הם הולכים על ביצים.

<רון עוזרי: יש מקומות שהם בעצמם לא יודעים מה לעשות מתוך דאגה לזקנים וזאת בעיה.

<רון עוזרי: אני לא חושב שהפתרון לשנה-שנתיים הקרובות, בזה נגמור ועכשיו אנחנו נראה שהשנה לא יחסרו לנו מיטות.

<רון עוזרי: רבותיי, לבנות מיטה – חמש שנים.

<רון עוזרי: עשר שנים לבנות בית.

<רון עוזרי: חמש שנים מהיום הראשון שמחליטים, זה מינימום וזה מהיר, זה אקספרס.

<רון עוזרי: אנחנו נמצא את עצמנו בעוד שלוש שנים במה שהיה לפני 35 שנים.

<רון עוזרי: אתם יודעים מה היה לפני 35 שנים?

<רון עוזרי: חיכו ארבעה חודשים למיטה סיעודית.

<קריאה: שנה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שיושב ראש ועדת סיעוד של אב"א נמצא כאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<דודי ברימר: אני חושב שרוני תמצת בעיקרון את כל הנושאים.

<דודי ברימר: כמובן שיש לנו לדעתי נקודה אחת ואנחנו אומרים אותה כבר חמש שנים, נושא של שקיפות.

<דודי ברימר: משום מה אנחנו מדברים על אותם נושאים אבל משרד הבריאות רואה בעין קצת שונה מאשר המציאות בשטח.

<דודי ברימר: באמת אני קורא לשקיפות מלאה.

<דודי ברימר: אנחנו פתוחים לנושא הזה.

<דודי ברימר: אגב, אנחנו שיקפנו ואנחנו מגישים בימים אלה עבודה מאוד רחבה בנושא למשרד הבריאות.

<דודי ברימר: אני חושב שאתמול כבר הוגשה העבודה הזו בה אנחנו מציינים בשקיפות מלאה את כל העלויות ושפעם אחת יבינו וידעו את המציאות ואת האמת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: נחזור לחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אחד המציעים.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שמירב יצאה.

<קריאה: היא תכף תחזור.

מסעוד גנאים: תודה גברתי היושבת ראש.

מסעוד גנאים: אני מברך את כל הנוכחים והאורחים.

מסעוד גנאים: אני מציג במקומו של חבר הכנסת טלב עראר שביקש את העלאת הנושא אבל הנושא באמת הוא נושא חשוב מאוד משום שמדובר בשכבה שכולנו צריכים לדאוג לה.

מסעוד גנאים: גם אנחנו בכנסת דואגים לכל העניינים של הקשישים שמוגבלים ביכולת וכולנו צריכים לדאוג לכך שיקבלו את התנאים המיטביים כדי שיוכלו באמת לחיות בצורה הנוחה ולתת להם את השירותים הדרושים.

מסעוד גנאים: הצעד של משרד הבריאות שקראנו במה שהתפרסם בחדשות, הוא צעד מבורך.

מסעוד גנאים: אם הוא רוצה לשדרג את בתי האבות הסיעודיים, אם זה מבחינת המיטות ולהרחיב, בסדר, אבל בסוף לא להחטיא את המטרה.

מסעוד גנאים: הכוונה שיש את הסטנדרטים החדשים שהוציא משרד הבריאות אבל אם זה גורם שבתי אבות סיעודיים ייסגרו וזה יגרום שעוד קשישים ימצאו את עצמם בלי מסגרת, משרד הבריאות חטא למטרה.

מסעוד גנאים: או שמשרד הבריאות יקל בסטנדרטים האלה כדי שמספר רב של בתי אבות סיעודיים ייכנס לקטגוריה הזאת או שייתן זמן לבתי האבות כדי להתארגן לסטנדרטים החדשים.

מסעוד גנאים: אם לא, לתת אלטרנטיבה ולתת לבתי האבות הסיעודיים הנוכחיים להמשיך במתן השירותים לקשישים משום שבסוף המטרה העליונה היא לא למצוא קשיש כלשהו שאין לו את המסגרת ואין לו את השירותים שהוא קיבל.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר ואחריו נחזור שוב לנציגים של בתי האבות.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת ראש, אני מברך על קיום הדיון.

ישראל אייכלר: אל תשליכנו לעת זקנה, זאת לא רק תפילה אלא זה דבר שמחייב ובפרט שזכינו שבדורות האחרונים אנשים מזדקנים יותר ויותר כך שצריך לחשוב על זה הלאה.

ישראל אייכלר: שמעתי את מר עוזרי ואני אומר לך, הוא באמת משכנע.

ישראל אייכלר: יש משפט חכם שאמר פעם מישהו והוא שהאויב של הטוב הוא הטוב ביותר.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, כשאתה רוצה שמשהו יהיה פרפקציוניסטי, אתה עלול לפגוע בכל הדברים שאינם פרפקט אבל הם מציאות קיימת והם טובים.

ישראל אייכלר: אני רוצה עוד יותר טוב ולכן כשעושים רפורמה, זה לא רק לגבי זקנים אלא זה קורה גם בהרבה מוסדות כמו כיבוי אש וכל מיני דברים שאתה רוצה להבטיח במאה אחוזים וזה עולה לך הון תועפות ופוגע בתקצוב של המוסד.

ישראל אייכלר: לגבי קשישים, בוודאי שצריך לחשוב על התנאים הטובים ביותר האפשריים אבל לאשר גם את הדברים הטובים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לחשוב רגע מחוץ לקופסא.

ישראל אייכלר: אמר מר עוזרי שאנשים מזדקנים ותהיה כאן קטסטרופה מבחינת האנשים הסיעודיים שזקוקים לסיעוד ולא יהיו להם מקומות.

ישראל אייכלר: יש תרופה שאני קורא לה בשם כולל – פיליפינים.

ישראל אייכלר: אבל אלה לא רק פיליפינים.

ישראל אייכלר: יש סיעוד ביתי שהוא דבר נפלא וכל זמן שלאדם יש היכן להיות, צריך לעודד את זה וצריך לתקצב את זה וצריך לחשוב.

ישראל אייכלר: פעם היו רק בתי יתומים, אבא או אימא נפטרו, הכניסו את הילד לבית יתומים.

ישראל אייכלר: היום ברוך השם היתומים נקלטים בחברה.

ישראל אייכלר: גם הזקנים והסיעודיים, כמה שאפשר לקלוט בבתים.

ישראל אייכלר: צריך להשקיע בזה וגם זאת השקעה גדולה מאוד.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שיש לי חבר, בחור צעיר, שרצה להיות אח סיעודי.

ישראל אייכלר: יש לו נפש טובה מאוד והוא רצה להיות אח סיעודי.

ישראל אייכלר: הבחור הזה כבר למד את כל חכמת העולם והוא כבר עבר את כל ההכשרות והוא כבר יודע לדבר עוד מעט סינית אבל עדיין אין לו אישור להיות אח סיעודי.

ישראל אייכלר: הוא צריך לעבור מבחנים קשים ביותר.

ישראל אייכלר: הדוקטור של פעם לא היה עובר את המבחנים שעובר היום אח סיעודי.

ישראל אייכלר: צריך גם בזה קצת לא לקחת את הטוב ביותר אלא להסתפק בטוב.

ישראל אייכלר: תחשבו על זה.

ישראל אייכלר: אם יש מחסור בעובדים סיעודיים, זה בגלל שלא כל האנשים שיש להם לב טוב יכולים לטפל בקשיש ובקשישה.

ישראל אייכלר: הם יכולים להיות דוקטורטים בהשכלה כללית.

ישראל אייכלר: אני רואה את זה מהמציאות.

ישראל אייכלר: אני מלווה אותו ואני מעודד אותו והוא כבר כמה פעמים בבחינות כמעט נפל ושאל מה קשור הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אמרתי לו שיתחזק ושיחזיק מעמד.

ישראל אייכלר: התחילו לאפשר לו בבתי חולים לעשות קצת התמחות אבל את הנשמה מוציאים עד שהוא זוכה לתואר.

ישראל אייכלר: בסיכום אני אומר שני משפטים.

ישראל אייכלר: ראשית, לעודד את הסיעוד הביתי.

ישראל אייכלר: שנית, להקל עם בתי האבות במקומות שצריכים לגופו של מוסד ולא לכללים ארכאיים.

ישראל אייכלר: את בוודאי זוכרת את שיכוני קוסיגין.

ישראל אייכלר: כל בתי האבות צריכים להיות אותו הדבר?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: יש בית אבות במקום מסוים שאפשר להתפשר כאן ויש בית אבות שצריך שהוא יהיה עוד יותר.

ישראל אייכלר: הדבר השלישי אותו אני רוצה לקדם, להקל על האחים הסיעודיים לקבל אישורים כך שיהיו מומחים לעניינים ספציפיים כמו סיעוד.

ישראל אייכלר: לא להכביד עליהם בעוד כל מיני תארים כשהמוסדות להכשרה צריכים פרנסה למרצים.

ישראל אייכלר: באמת להתמקד בעבודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

טלי פלוסקוב: יש לנו נציגים של בתי אבות כאן.

טלי פלוסקוב: זהר יפה, חבר ארגון, מנהל מוסד.

טלי פלוסקוב: בבקשה אדוני.

<זהר יפה: קודם כל, שלום.

<זהר יפה: אני זהר יפה.

<זהר יפה: אני מנהל מוסד סיעודי גדול בנתניה בבעלות משפחתית.

<זהר יפה: בית יפה לגיל הזהב, מוסד שקיים משנת 1980 בערך.

<זהר יפה: בשנה האחרונה זכינו לציון לשבח על תוצאות של בקרה ברצף של שנים ובעיקרון אנחנו עומדים היום במצב שאם לא נעשה משהו, אנחנו לא קיימים בינואר 2017.

יעקב פרי: מה זה לא נעשה משהו?

<זהר יפה: לא נעשה משהו, זאת השקעה של מיליוני שקלים.

טלי פלוסקוב: על פי הדרישות של משרד הבריאות.

<זהר יפה: על פי הדרישות של משרד הבריאות.

<זהר יפה: השקעה של מיליוני שקלים.

<זהר יפה: כמו שאמרתי קודם, אנחנו מוסד שיש לו בין הציונים הכי גבוהים מבחינת שירות לאנשים.

<זהר יפה: לא נראה לי הגיוני שאנשים שמקבלים שירות כזה טוב, צריך לסגור את המקום כתוצאה מזה שהמסדרון קטן.

טלי פלוסקוב: זה מה שרציתי לבקש.

טלי פלוסקוב: תן לי דוגמה שמראה במה אתה צריך להשקיע עכשיו ואין לך עד היום.

<זהר יפה: אם אני צריך להחליף דלתות ממטר ועשרה למטר ועשרים ב-170 חדרים.

טלי פלוסקוב: במטר ועשרה כיסא גלגלים לא נכנס?

<זהר יפה: כיסא גלגלים נכנס גם בשמונים סנטימטר.

טלי פלוסקוב: אם כן, למה להגדיל את הדלת?

<זהר יפה: כי הטענה היא שצריך מטר ועשרים כי מיטה צריכה לעבור בסיבוב.

<זהר יפה: אנחנו לא בית חולים כללי.

<זהר יפה: אנשים לא עוברים ממיון למחלקות ו גם במצב חירום – שזאת התשובה שקיבלתי – לכל אחד אצלנו יש כיסא גלגלים.

<זהר יפה: אם אנחנו צריכים לפנות, בסך הכול במשמרת הכי גדולה יש ארבעה מטפלים שאמורים לפנות 36 דיירים.

<זהר יפה: הם לא יפנו אותם במיטות, הם גם לא יכולים להשתמש במעלית כך שהם לא יורידו את המיטות.

מירב בן ארי: אתה משנות ה-80.

מירב בן ארי: מה קרה פתאום?

<זהר יפה: קודם כל, אני משנות ה-80.

<זהר יפה: משנות ה-80 ועד היום כל השנים אנחנו משדרגים וכל פעם היו תקנים חדשים והתאמנו את התקנים.

<זהר יפה: יש מחלקות שנבנו בשנים מוקדמות יותר ויש מחלקות שנבנו בשנים מאוחרות מאוד.

<זהר יפה: בסך הכול אני לא רואה שום בעיה.

<זהר יפה: אני אכנס לדברים ספציפיים כמו דרישה למקלחת ושירותים לשני חדרים, לארבעה אנשים.

<זהר יפה: מצד שני יש אפשרות לחדר של שלושה אנשים בתנאי שהוא יהיה בגודל של 21 מטרים אבל אז אתה מייצר יחידה שיש בה חמישה אנשים, אז חמישה אנשים לא יכולים להתקלח באותה מקלחת ולהשתמש בשירותים.

<זהר יפה: אלה אנשים שלא מתקלחים לבד, אלה אנשים שמי שמקלח אותם אלה שני מטפלים ביחד.

<זהר יפה: אין שום סיבה בעולם שבכל חדר תהיה מקלחת ושירותים.

<זהר יפה: הם גם לא הולכים לשירותים אלא הם עם חיתולים.

<זהר יפה: הדברים האלה, אלה מיליוני שקלים.

<זהר יפה: מיליוני שקלים כדי לשפץ את המקום.

<זהר יפה: אין לנו את הכסף.

<זהר יפה: אני שמעתי דברים כאן

<זהר יפה: היום שפשוט הייתי בהלם.

<זהר יפה: אני מוכן לחשוף כל נתון.

<זהר יפה: העובדים שלי בשכר מינימום מקבלים 28 שקלים לשעה.

<זהר יפה: להגיד לי שאני משלם פחות ממה שאני מקבל?

<זהר יפה: אני משלם הרבה מעבר למה שאני מקבל והמוסד הוא לא רווחי אבל הוא מוסד טוב.

<זהר יפה: אני שמעתי היום דברים שפשוט הייתי בהלם.

<זהר יפה: אני חושב שמישהו צריך לקחת את המפתחות לידיים.

<זהר יפה: אנחנו מוסדות שנותנים את הנשמה ומטפלים באנשים.

<זהר יפה: דיברו כאן על חולים סיעודיים.

<זהר יפה: שכחתם משהו.

<זהר יפה: יש לי 180 עובדים שמטפלים ב-220 חולים.

<זהר יפה: אלה 180 עובדים שילכו הביתה.

<זהר יפה: 180 עובדים שמטפלים ב-220 חולים.

<קריאה: זה היחס אצל כולם.

טלי פלוסקוב: כמעט אחד לאחד.

<זהר יפה: ואותם שכחו.

<זהר יפה: הם לא נחשבים.

<זהר יפה: אז מישהו צריך להתעורר ולחשוב.

<זהר יפה: אני חושב שתמיד יש מקום לשיפור ואני חושב שאנחנו תמיד מנסים לשפר אבל אנחנו לא מסוגלים גם כלכלית.

<זהר יפה: שוכחים שהמצב הכלכלי היום הוא לא המצב הכלכלי לפני עשר שנים.

<זהר יפה: בכל מדינת ישראל עסקים קורסים.

<זהר יפה: אנחנו מצליחים לעמוד, לתת שירות בכבוד, לכבד את העובדים שלנו.

<זהר יפה: מדברים כאן על מחסור בעובדים.

<זהר יפה: יש מחסור אדיר בעובדים.

<זהר יפה: תבואו אלי לבית יפה לגיל הזהב, לא תמצאו מחסור של שעה אבל השאלה אם ההורים שלכם או הילדים שלכם צריכים לעבוד 260 שעות, אם אנשים צריכים לעבוד משמרות כפולות כדי שתהיה אחות במחלקה במשך 24 שעות ביממה, כדי שאנשים גם יתפרנסו כי השכר שנגזר ממשרד הבריאות הוא שכר מינימום.

<זהר יפה: בן אדם ב-5,000 שקלים לא יכול לפרנס את המשפחה שלו, לא הוא, לא אשתו, לא שניהם ביחד.

<זהר יפה: אז הם מתחננים לעבוד 260 שעות והם לא צריכים לעשות את זה.

<זהר יפה: הם צריכים להיות מתוגמלים.

<זהר יפה: לא אכפת לי שאני לא אקבל אגורה אחת יותר, שיעבירו את זה ישירות לעובדים.

<זהר יפה: אין לי שום בעיה עם זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אני חושב שהדוגמה של ה-170 דלתות בבת אחת, זה שיא האבסורד של בירוקרטיה.

טלי פלוסקוב: נכון.

ישראל אייכלר: נניח שיש כמה חדרים שצריכים דלתות יותר רחבות בגלל האנשים ששוכבים במיטות אבל יש חדרים שלא צריך.

ישראל אייכלר: צריך להיות איזה הגיון.

ישראל אייכלר: הכללים הכוללניים האלה הורסים.

טלי פלוסקוב: חברתה הכנסת מירב בן ארי, את רוצה להתייחס?

מירב בן ארי: אני רק רוצה לומר שאני הצטרפתי להצעה הזאת כי ראיתי את הכתבה וסבי זכרונו לברכה היה מטופל בתפארת בנים במשך חמש שנים והכתבה הייתה בתוך תפארת בנים בנתניה.

מירב בן ארי: שם צולמה הכתבה.

מירב בן ארי: ברגע שראיתי את זה, הצטרפתי להצעה.

מירב בן ארי: אני אומר לכם שאני ממש מופתעת ואני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: לכן שאלתי אותך מה השתנה.

מירב בן ארי: המיטות גדולות יותר?

מירב בן ארי: הגלגלים קטנו?

מירב בן ארי: מה השתנה שפתאום הסיפור הזה נפל עלינו?

מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים להבין האם יש מקום כאן לשנות את רוע הגזרה.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם כאשר אני חושבת על המשפחה שלי שבאמת עשתה את כל המאמצים כדי שסבא שלי ייכנס לתפארת בנים.

מירב בן ארי: כשאתה מדבר על המחותלים, אני חושבת על סבא שלי ועל זה שהוא אף פעם לא התקלח לבד במשך חמש השנים בגלל כל האירועים.

מירב בן ארי: אנשים שלא מכירים גם את העובדים אבל גם את החולים, בכלל לא מבינים שזה מה שמחזיק אותם בחיים.

מירב בן ארי: כל השאר, מבחינתי זאת תפאורה.

מירב בן ארי: לכן הכתבה היא כתבה קשה מאוד ואני באמת מקווה שגברתי יושבת הראש משרד הבריאות יגיד, גם אם יש כאן מקום למשא ומתן, האם את זה אפשר לשנות או לא.

מירב בן ארי: קצת גמישות.

מירב בן ארי: מדובר כאן באחת מהחוליות החלשות של החברה הישראלית ולא סתם יושבת הראש – שהיא גם חברתי לסיעה – לקחה על עצמה את הנושא ושמה אותו בסדר יומה החברתי.

מירב בן ארי: אנחנו לא יכולים לפגוע במקור היחיד שנותן להם הגנה.

מירב בן ארי: אם יש מקום לגמישות, בוא נשמע.

מירב בן ארי: קחו בחשבון שחברי הכנסת ובטח יושבת הראש, אנחנו רוצים לדעת אם יש מקום לפתרון אבל איך אפשר לסגור מקום כזה?

<זהר יפה: לגבי מה שאמרת, שקיפות.

<זהר יפה: במשרד הבריאות יש ועדת ערר לגבי הרפורמה של 2016.

<זהר יפה: אני כבר ביקשתי כי לא יכול להיות שיושבים עם מוסד מסוים ועושים קצת קווצ' כאן וקצת קווצ' שם ו את זה לא מפרסמים.

<זהר יפה: כולנו אמורים לדעת.

<זהר יפה: אם לי ייתנו איזו הקלה, וזה בסדר, יגיעו למסקנה שיש איזו הקלה.

יעקב פרי: לידיעתך מגיעים לסיכומים עם אחרים?

יעקב פרי: לזה התכוונת?

<זהר יפה: אמת לאמיתה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: זה באמת נתון מאוד חשוב.

מירב בן ארי: נתון קשה מאוד.

טלי פלוסקוב: הדובר הבא, אביאל רוזנולד, מנכ"ל בית חולים סיעודי.

<אביאל רוזנולד: אני חבר הנהלת איגוד בתי אבות.

<אביאל רוזנולד: ההנהלה ביקשה ממני להציג לכם תמונה של אזור השרון.

<אביאל רוזנולד: הוד השרון.

<אביאל רוזנולד: בתי האבות שלי הם בהוד השרון.

<אביאל רוזנולד: התמונה בהוד השרון היא תמונה הרבה יותר קשה ממה ששמענו עד עכשיו.

<אביאל רוזנולד: לצורך העניין, בהוד השרון נכון להיום קיימות 480 מיטות פעילות בהן יש מטופלים וכולם עובדים וכולם מרוצים שנים רבות.

<אביאל רוזנולד: זה מקום שהתחיל לפני הרבה שנים ושלושים שנים אנשים שם מרוצים.

<אביאל רוזנולד: כמו שאמרת, מה קרה פתאום?

<אביאל רוזנולד: מה השתנה יום מיומיים?

<אביאל רוזנולד: נכון להיום, לפי התקנות החדשות של משרד הבריאות, אמורים להיסגר 365 מיטות ב-1 לינואר.

<אביאל רוזנולד: ב-1 לינואר, 365 מיטות אמורות להיסגר.

<אביאל רוזנולד: ראשית, אני לא בטוח שיש להם מקום חלופי, ושנית, אם יש להם מקום חלופי, איפה הוא הולך להיות?

<אביאל רוזנולד: באיזה טווחים?

<אביאל רוזנולד: באיזה מרחקים?

<אביאל רוזנולד: לעניות דעתי אם הוועדה תקבל מידע כזה, אני חושב שאנשים יפעלו לעצור את המהלך הזה כי לא יתכן שבתוך חצי שנה 365 אנשים קשישים סיעודיים עם המשפחות שלהם יתניידו למרחקים של עשרות קילומטרים.

טלי פלוסקוב: איך הגעתם למספר הזה?

טלי פלוסקוב: בגלל מטר מרובע פר בן אדם.

<אביאל רוזנולד: כן.

<אביאל רוזנולד: אם אני לוקח את התקנות הרלוונטיות שמשרד הבריאות פרסם והולך ובודק איזה בתים רלוונטיים לעניין הזה מבחינת נושא של תקנות, אנחנו רואים איזה בתים אמורים להיסגר.

<אביאל רוזנולד: זה רק בהוד השרון ולך תדע מה קורה בכל אזורי השרון ובכל הארץ.

מירב בן ארי: לאן ילכו הקשישים?

<אביאל רוזנולד: זאת בדיוק השאלה.

טלי פלוסקוב: זאת השאלה שאין לנו עדיין תשובה עליה.

<אביאל רוזנולד: אפילו אם יש מקום חדש שנפתח עכשיו בקדימה וכולי, נגיד שהוא יכול לקלוט 150 מיטות, נשארו עוד 160-170 מיטות שאנשים, קשישים סיעודיים, לאיפה ילכו?

<אביאל רוזנולד: 160 קשישים סיעודיים ייעלמו?

<אביאל רוזנולד: אני חושב שהיחידים שיש להם את הנתונים כאן, אלה עוזי קרן ודוקטור ברקמן, לגבי מה שקורה בכל רחבי הארץ.

<אביאל רוזנולד: לעניות דעתי יש כאן – או לפחות כמו שאנחנו מצליחים להבין באיגוד בתי אבות – כשל מאוד גדול.

<אביאל רוזנולד: הדבר החמור הנוסף הוא שאם בתים ישנים יצמצמו מיטות, זאת אומרת, בתים שיש להם היום לצורך העניין מאה מיטות ויעברו לשישים מיטות כדי לעמוד בתקנים האלה, כדי לשרוד כלכלית, כדי להיות רווחיים, הם לא יעבדו עם קודים של משרד הבריאות אלא הם יעבדו עם האנשים הפרטיים שמסוגלים לשלם עשרים אלף שקלים, 25 אלף שקלים לחודש.

<אביאל רוזנולד: האנשים הנורמליים שמתפרנסים למחייתם, לא יוכלו לקבל את השירות.

<אביאל רוזנולד: הקודים יוזזו הצידה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: מר דניאל בן שטרית, מנהל בית אבות.

<דניאל בן שטרית: אני מנהל מרכז משולב לזקן בירושלים.

יעקב פרי: צריך להגיד בגילוי נאות שקיבלת מחמאה חמה מציונה.

יעקב פרי: אני חושב שאמה זיכרונה לברכה הייתה אצלנו.

<דניאל בן שטרית: אני ארבעים שנים בתחום ואני עדיין נרגש לשמוע את התודות האלה כי זאת משפחה שהגיעה למחלקה לתשושי נפש.

<דניאל בן שטרית: קודם היה כאן חבר הכנסת אייכלר והוא ציטט את אל תשליכני לעת זקנה.

<דניאל בן שטרית: אני מוסיף ואומר מתהלים אל תשליכני מלפניך ורוח קודשך אל תיקח ממני.

<דניאל בן שטרית: בדיוק תשושי הנפש עליהם אנחנו מדברים, הם אותה קלחת, תשושי נפש וסיעודיים שנכנסים באותו תחום.

<דניאל בן שטרית: אני מעל ארבעים שנים בתחום.

<דניאל בן שטרית: אני ראיתי את הגזרות שנוחתות עלינו לבקרים, אחת אחרי השנייה.

<דניאל בן שטרית: עוד גזרה ועוד גזרה שאי אפשר לעמוד בה.

<דניאל בן שטרית: זה החל מהרתחה של מים שאני צריך להרתיח אותם לטמפרטורה של מעל 65 מעלות בנקודת היציאה ולקרר אותם בנקודת האספקה, היכן שצורכים אותם.

<דניאל בן שטרית: זה עולה לנו מאות אלפי שקלים ואת אף אחד זה לא מעניין.

<דניאל בן שטרית: פנינו למשרד הבריאות וביקשנו שיעשו גילוי נאות, שיאמרו לנו למה הם מתמחרים ולפי מה הם הגיעו למחיר יום האשפוז אבל שום דבר לא יצא מזה.

<דניאל בן שטרית: היה לי מרכז יום לתשושי נפש.

<דניאל בן שטרית: שוב, תשושי נפש אלה אנשים מבולבלים שנמצאים בבית והמשפחה מחזיקה בהם בכל רגע.

<דניאל בן שטרית: מחזיקה אותם בבית כדי לא להוציא אותם למוסד כי היא רוצה אותם ליד הבית.

<דניאל בן שטרית: אנשים שאתה רואה אותם, אתה חושב שהכול בסדר אתם אבל משהו משתבש במוח, משהו מתבלבל שם.

<דניאל בן שטרית: נאלצתי לסגור בגלל כל מיני גזרות שהוטלו עלינו.

<דניאל בן שטרית: אנשים פנו אלי, בכו ואמרו מה אתה עושה לנו.

<דניאל בן שטרית: אמרתי שאני כמוסד ציבורי נשאתי בהפסדים של מעל 400 אלף שקלים לשנה במרכז היום הזה.

<דניאל בן שטרית: היום אני שוקל לעשות אותו דבר.

<דניאל בן שטרית: יש לי מה שנקרא נופשון, זקן יכול להגיע כמו למלון ולקבל שירות בסבסוד חלקי של המדינה.

<דניאל בן שטרית: אני עומד לסגור אותו כי זה לא רווחי ואני לא יכול לעשות את זה.

<דניאל בן שטרית: זה יהיה בכל דבר.

<דניאל בן שטרית: לצערי אנחנו לא יודעים מה יקרה אתנו בעוד עשור או בעוד שני עשורים והיכן נימצא.

<דניאל בן שטרית: סטטיסטית חלק גדול מאתנו יגיעו או לסיעודית או לתשושי נפש.

<דניאל בן שטרית: אנחנו נגיע לשוקת שבורה שלא יהיה לנו היכן להיות ואני מצר על כך.

<דניאל בן שטרית: אני אומר שוב שמעל ארבעים שנים אני בנושא הזה ומאז 2008 אני רואה את הירידה וכמה נגסו בנו באותו מחיר יום אשפוז מסכן שעליו אנחנו נשענים.

<דניאל בן שטרית: אני מוסד ציבורי ללא מטרות רווח והמבנה שאני נמצא בו לא שייך לנו אלא לעיריית ירושלים.

<דניאל בן שטרית: אני מסיים את השנה בגירעון ואני שואל מה עם האחרים שצריכים להשקיע, להחזיר החזרי הון, להרוויח על כל מה שיש וזה לא קורה.

<דניאל בן שטרית: אם לא נתעשת עכשיו, אני לא יודע היכן נמצא את עצמנו בעוד חמש שנים, שש שנים, עשר שנים וזה הזמן.

<דניאל בן שטרית: מתוך מעמקי הלב אני אומר, תעשו משהו.

<דניאל בן שטרית: תעשו משהו ואם אנחנו לא נעשה עכשיו, אני לא יודע לאן אנחנו נגיע.

<דניאל בן שטרית: אני בדרך לפנסיה ואולי זה יהיה מאחורי.

<דניאל בן שטרית: תודה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: לפני שאני נותנת את זכות הדיבור למשרד הבריאות, יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

<אביאל רוזנולד: כן.

<אביאל רוזנולד: אני חושב שטוב תעשה הוועדה אם היא תבקש ממשרד הבריאות לדחות את התהליך הזה או את הדד ליין שהציבו לבתים.

טלי פלוסקוב: מה ה-דד ליין שהציבו לבתים?

מירב בן ארי: 45 ימים.

<אביאל רוזנולד: 1 בינואר 2017.

<אביאל רוזנולד: ב-31 לדצמבר 2016 אנחנו סגורים.

<אביאל רוזנולד: אתה לא סוגר עסק מהיום להיום.

<אביאל רוזנולד: אתה סוגר עסק כבר כמה חודשים לפני.

<אביאל רוזנולד: זאת אומרת שאם אתה סוגר עסק, אתה צריך לדאוג לעובדים.

טלי פלוסקוב: אני גם לא בטוחה שהזמן יעזור לך.

טלי פלוסקוב: אתם מדברים כאן על בעיות הרבה יותר גדולות מאשר עוד שנה או שנתיים שייתנו לכם.

<אביאל רוזנולד: ברור, אבל אם ייתנו שנה-שנתיים, אני חושב שיצאו כמה דברים שייתנו לאנשים זמן להתארגן.

טלי פלוסקוב: ניקח את זה בחשבון.

טלי פלוסקוב: תודה.

מירב בן ארי: שאלה.

מירב בן ארי: כמה בתי אבות אמורים להיסגר בעקבות כך?

<אביאל רוזנולד: זה הדבר השני.

<אביאל רוזנולד: אם הוועדה תקבל את הנתונים ממשרד הבריאות של כמה מקומות ייסגרו ולאיפה יועברו הקשישים, אני חושב שזה יהיה מבורך, כולל פרסום לציבור.

טלי פלוסקוב: נקבל את התשובות ממשרד הבריאות.

<אייל שמש: אני מנהל בית אבות בהוד השרון.

<אייל שמש: המקום שלנו מומחה לאנשים עם דמנציה.

<אייל שמש: אנחנו מובילים בתחום הזה של אנשים בדמנציה.

<אייל שמש: יש לי מאה דיירים ותשעים עובדים.

<אייל שמש: דבר אחד חשוב שאולי פחות נגענו בו הוא היכן הדייר נמצא כאן.

<אייל שמש: הדייר, אני קורא להם דיירים ולא חולים כי הם נמצאים במקום כרוני ולא נמצאים במקום אקוטי.

טלי פלוסקוב: נכון מאוד.

<אייל שמש: דייר נמצא במקום מסוים, חלקם, 12 שנים, 15 שנים, המון שנים נמצאים אצלנו.

<אייל שמש: אף אחד לא שואל אותו אם הוא דמנטי יותר, אף אחד לא אומר לו שמעבירים אותו או לא מעבירים אותו, לוקחים אותך או לא, מה קורה אתך, התרגלת לעובדים שלך, התרגלת לצוות.

<אייל שמש: אף אחד לא שואל את הבן אדם עצמו, את הדייר עצמו.

<אייל שמש: אני חושב שהם בראש המעלה לפני כולנו.

<אייל שמש: אני מרוויח מזה, אני מרוויח מזה בצורה מכובדת, בצורה שאני יכול להתקיים, אבל אני חושב שהדיירים הם בראש המעלה ואת זה צריך לקחת בחשבון.

<אייל שמש: משם זה מתחיל.

<אייל שמש: אחר כך נלך לעובדים שזה דבר מאוד מאוד חשוב ונלך לפרנסה שלנו אבל הדיירים הם הדבר הכי חשוב.

טלי פלוסקוב: צודק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: יש לנו כאן כמה נציגים של משרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: מי מכם מעוניין להשיב לנו לשאלות שבינתיים עלו?

טלי פלוסקוב: אני מבינה שיהיו עוד שאלות בהמשך.

<פנחס ברקמן: אני מהאגף לגריאטריה, אחראי על המוסדות.

<פנחס ברקמן: העובדות הן כלהלן.

<פנחס ברקמן: אינטרפרטציה, כל אחד יכול אחר כך לקחת לעצמו.

<פנחס ברקמן: לפני תשע שנים החליטה ועדת הפרויקטים של משרד הבריאות החלטה עקרונית על עדכון אמות המידה לפרוגרמה מינימלית חדשה שנדרשת לקשישים במוסדות.

<פנחס ברקמן: שנתיים היו דיונים משותפים עם נציגי המוסדות כולל נציגי אב"א.

טלי פלוסקוב: אתם הייתם שם?

<קריאה: כן.

<פנחס ברקמן: לפני שבע שנים פורסמה הפרוגרמה המינימלית שאיננה הפרוגרמה החדשה ביותר.

<פנחס ברקמן: הפרוגרמה החדשה חלה על מוסד חדש שנדרש להרבה יותר שטחים ולהרבה יותר דרישות.

<פנחס ברקמן: הפרוגרמה שהוסכם עליה הייתה פשרה בין הזכות הבסיסית של המטופל לתנאים הפיזיים לבין הקשיים האובייקטיביים של המוסדות כמו שגם נשמע כאן.

<פנחס ברקמן: רצינו ליצור מצב שלא יהיה יותר בשטח מצב בו קשישים יהיו בחדרים בני ארבעה עד שישה אנשים בחדר, שיצטרכו לצאת לשירותים בקצה המסדרון עם מקלחות בקצה המסדרון.

<פנחס ברקמן: זאת הייתה המטרה.

<פנחס ברקמן: נכון להיום לא יהיה אף קשיש במדינה שלא יהיה לו פתרון.

<פנחס ברקמן: לא יהיה כזה דבר.

<פנחס ברקמן: בשנים האחרונות כשיש תנופת בנייה, לפי הרשימות שלנו מתוכננות כ-7,000 מיטות חדשות כאשר מבחינת המיטות באותם מוסדות שיקבלו הנחיה להפסקת אשפוז כי את הקשישים נפנה למוסדות בהם יש תנאים משופרים של אשפוז, סדר גודל של אלף-אלפיים מיטות.

יעקב פרי: שאלת הבהרה.

יעקב פרי: אתם צופים שאם תהיה סגירה של מוסדות או סגירה חלקית, תהיה בעיה עם אלף קשישים שאתם טוענים שיש לכם פתרון.

<פנחס ברקמן: כן.

<פנחס ברקמן: הרוב המכריע של המוסדות, כמאה מוסדות, נענו והשקיעו בשיפוצים ובבנייה ולכן אנחנו צופים אלפי מיטות חדשות.

<פנחס ברקמן: משרד הבריאות לא יסגור שום מוסד.

<פנחס ברקמן: משרד הבריאות יפנה למוסדות אחרים את האנשים כדי שיקבלו מוסדות עם תנאי מחיה משופרים יותר.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, אתה מדבר על משהו הדרגתי.

טלי פלוסקוב: כך אני מבינה.

טלי פלוסקוב: החדשים כבר יענו לדרישות.

טלי פלוסקוב: אתה לא סוגר אותו אלא הוא ממשיך כמו שהוא ואתה לא בא בטענה אליו?

<פנחס ברקמן: נכון.

מירב בן ארי: לא הבנתי.

מירב בן ארי: אני לא מבינה.

מירב בן ארי: למה?

טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שאני מנסה להבין.

<פנחס ברקמן: מה את לא מבינה?

מירב בן ארי: אני לא מבינה למה אתה מוציא אותם.

<פנחס ברקמן: אני לא מוציא אותם.

<פנחס ברקמן: לא יהיה אחד שיצא.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שאמרת ולכן אני רוצה להבין את התהליך.

<פנחס ברקמן: המוסדות האלה לא יקבלו חולים חדשים.

<פנחס ברקמן: כל החולים החדשים יופנו למקומות אחרים.

מירב בן ארי: בזה גמרת את המוסד.

<קריאה: אין ספק שמקומות ייסגרו.

טלי פלוסקוב: עכשיו הבנו מה אמרת.

מירב בן ארי: אבל למה?

מירב בן ארי: מה לא בסדר?

<פנחס ברקמן: לפני שנתיים הקים מנכ"ל המשרד ועדה שאמורה לבדוק ולתת את הפרשנות והגמישות לאותם מוסדות שלא לעמוד ב-דד ליין של סוף השנה אלא על סמך מספר המיטות שיהיו באזור של אותו מקום לקבל החלטה על דחייה של הסגירה של אותו מוסד או שיעמדו בתנאים.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: עכשיו אמרת שאתה לא סוגר.

טלי פלוסקוב: אז מה זה דחייה של סגירת אותו מוסד?

<פנחס ברקמן: אני מסביר ששנתיים יש ועדה שדנה ובודקת כל מוסד לפי אזורו ולפי מספר המיטות והיא גמישה להחליט שהמוסד לא ייסגר בסוף השנה.

<פנחס ברקמן: אנחנו גם לא מתכוונים לסגור.

טלי פלוסקוב: את זה אמרת בהתחלה ולכן אני לא הבנתי את המשפט השני שלך.

טלי פלוסקוב: אמרת שאתה לא מתכוון לסגור שום מוסד ועכשיו אתה אומר שתקום ועדה שתהיה גמישה כדי שהמוסד לא ייסגר.

טלי פלוסקוב: תבחר.

<פנחס ברקמן: נדבר בכיוון של חצי הכוס המלאה.

<פנחס ברקמן: לא יהיה קשיש שלא יהיה לו פתרון.

<פנחס ברקמן: לכולם יהיו פתרונות.

<פנחס ברקמן: לא ייווצר מצב שקשיש יישאר ללא מיטה.

<פנחס ברקמן: זאת המטרה.

טלי פלוסקוב: אני מבינים שאתם קודם כל נתתם תקופת זמן מאוד מאוד קצרה כדי לעשות את השיפוצים.

<פנחס ברקמן: שבע שנים.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: מה זה שבע שנים?

<פנחס ברקמן: שבע שנים.

טלי פלוסקוב: התקנות האלה נכנסו לתוקף לפני שבע שנים ופתאום עכשיו אתם אומרים זהו, זה ה-דד ליין האחרון?

<פנחס ברקמן: בדצמבר 2009 פורסם שב-31 לדצמבר 2016 על המוסדות לעמוד בדרישות.

<פנחס ברקמן: שבע שנים גברתי.

<קריאה: אבל יש מוסדות שלא יכולים.

מירב בן ארי: מה עם מוסד שלא יכול לעמוד בדרישות שלכם?

מירב בן ארי: אתם לא מתגמשים?

מירב בן ארי: קבעתם דרישות וזהו?

יעקב פרי: אם אתה גם יכול לתת לנו נתונים כמה לא עמדו בשבע השנים הללו למרות הדחיות והגמישות של המשרד.

יעקב פרי: האם יש לכם נתונים?

<פנחס ברקמן: יש לנו נתונים.

<פנחס ברקמן: מדובר על בסביבות עשרים מוסדות.

יעקב פרי: כלומר, עשרים מוסדות צפויים להיסגר או לאי קליטה חדשה?

<פנחס ברקמן: עשרים מוסדות אמורים לקבל הנחיה שלא לקבל חולים חדשים.

מירב בן ארי: מתוך כמה?

<פנחס ברקמן: החולים יישארו באותם המוסדות.

<פנחס ברקמן: מתוך 300 מוסדות.

<פנחס ברקמן: אחרים יקבלו דחייה אחרת לפי צפי של מוסדות חדשים שיקומו באותו אזור.

מירב בן ארי: תמשיך.

מירב בן ארי: אנחנו מקשיבים.

<פנחס ברקמן: לגבי הגמישות של המוסדות כדי לעמוד בתנאים של הפרוגרמה של 2016.

<פנחס ברקמן: לשם כך יש את מזכיר ועדת הפרויקטים שליווה את כל המוסדות באופן אישי ובדק וראה.

<עוזי קרן: אני רוצה לדבר על הנושא של השקיפות.

<עוזי קרן: דוקטור ברקמן אמר שהוקמה ועדת חריגים, בה יושב נציג אב"א.

<עוזי קרן: הפרוטוקולים שלה מופצים לכל חברי הוועדה וכל מי שרוצה לראות מה הוחלט בוועדת החריגים, יכול לקחת את הפרוטוקול מנציג הארגון שמייצג אותו.

<עוזי קרן: זה לגבי השקיפות.

<עוזי קרן: כשאנחנו התחלנו את התהליך הזה לפני תשע שנים, יצרנו איזושהי פרוגרמה שהיא פרוגרמת ביניים בין מה שהיה בשנות ה-60, ה-70 וה-80 לבין מה שהיה בשנת 1998, שזאת איזושהי נקודה בה יצרנו פרוגרמה למוסדות סיעודיים עד שב-2001 הפכנו אותה לקבועה.

<עוזי קרן: הפרוגרמה הזאת היא פרוגרמה נמוכה מהדרישות שלנו היום ממוסד סיעודי עם חדר בגודל של 16 מטרים, אבל אנחנו דורשים חדרים של 14 מטרים.

<עוזי קרן: אנחנו מגלים המון שיקול דעת כשבא אלינו יזם.

<עוזי קרן: אנחנו לא רוצים לסגור אף מוסד וכך אנחנו עובדים עם היזמים.

<עוזי קרן: אני חושב שכל אלה שהיו, יצאו הרבה מעבר לכמות המיטות שיש שלהם כי הם מנצלים את תמ"א 38, מוסיפים ממ"דים – שזה אני לא יכול לדרוש מהיום ממוסד קיים – ועל ידי כך הם יוצרים הרחבה של המוסדות הקיימים שלהם.

<עוזי קרן: נכון, יש מוסדות שלא יכולים לעמוד בדרישות שלנו מכל מיני סיבות.

<עוזי קרן: אלה לא רק דלתות אלא אלה פרוזדורים, גודל של חדרים, חדר אוכל ואותם מקומות שהחולה נמצא שם רוב שעות היום, או בחדר שלו או בחדר אוכל שם הוא מבלה.

טלי פלוסקוב: כמה מוסדות במצב שהם לא יכולים לעמוד בזה?

<עוזי קרן: אמר לך דוקטור ברקמן עשרים.

טלי פלוסקוב: שלא יכולים לעמוד בתנאים האלה.

<עוזי קרן: יכול להיות שאלה עשרים ויכול להיות שאלה 22.

<עוזי קרן: גם אותם אנשים שדיברו כאן, כולל מר יפה, הגישו בקשה ותכניות לשדרוג והם קיבלו מאתנו אישור לשדרוג הזה.

<עוזי קרן: הם גם נתנו לוח זמנים לשדרוג.

<עוזי קרן: אם הם הגישו את התכניות ונתנו לוח זמנים לשדרוג, מן הסתם אני מבין שהם התכוונו לעשות כי אנחנו מתייחסים לזה.

יעקב פרי: או שהם חששו מסגירה ולא באמת יכלו לעמוד בזה.

<זהר יפה: זה גם לא סותר אחד את השני.

<זהר יפה: אם לא תהיה ברירה, לא תהיה ברירה אבל לשם כך אנחנו כאן.

<עוזי קרן: אני יכול להגיד לך שאף אחד לא האמין עת יצאנו לפני תשע שנים שהמשרד יעמוד במה שהוא קבע.

<עוזי קרן: למה אנחנו נזעקים היום?

<עוזי קרן: כי היום זה סוף 2016 והרפורמה צריכה להתחיל והמכתבים צריכים לצאת.

<עוזי קרן: לכן פתאום כולם נזעקים כי פתאום כולם ראו שהמשרד עומד על שלו.

<עוזי קרן: מתוך ההסתובבות שלי במוסדות סיעודיים אני יכול להגיד לך שנכון שלובי גדול לא עושה את זה, נכון שהטיפול הוא טיפול מצוין, אבל צריך לחשוב על תנאי המחיה של החולה וזה מה שאנחנו רוצים.

<עוזי קרן: שום דבר אחר לא.

<עוזי קרן: אנחנו לא רוצים לסגור אף אחד.

<עוזי קרן: גם אלה שבאו אלינו והשתדלו, קיבלו, למרות שהיו חסרים להם, והפעלנו שיקול דעת בנושא הזה.

<עוזי קרן: כמו שאמר דוקטור ברקמן, יש 7,000 מיטות חדשות שהתבקשנו לאשר ואישרנו אותן.

<עוזי קרן: אני יוצא מתוך הנחה שרק חצי מהן יתממשו.

<עוזי קרן: בחצי הזה שיתממש, עד שהן לא יתממשו, לא ייסגר מוסד באזור שאין לנו מקום לחולים.

<עוזי קרן: גם לא הוצאנו צו סגירה או הפסקת אשפוז.

<עוזי קרן: רק לאלה שאנחנו יודעים שיש לנו מקום אלטרנטיבי, רק להם יוצא צו הפסקה.

<אביאל רוזנולד: אבל יצומצמו מיטות.

<אביאל רוזנולד: אתה אומר עשרים מוסדות ייסגרו באופן ודאי אבל מיטות יצומצמו.

<עוזי קרן: תראה ברפורמה את כמות המיטות שתעלה בבנייה החדשה.

<אביאל רוזנולד: נכון אבל יש לזה טווח זמן.

<אביאל רוזנולד: אם אתה עושה את שני הדברים במקביל, זה בסדר, אבל אם אתה סוגר מקום אחד, עד שיפתחו מקומות חדשים, אתה בחוסר.

<עוזי קרן: אני רוצה לומר לך עוד דבר לגבי הכתבה בטלוויזיה.

יעקב פרי: מה שתגיד, אני מקבל.

<עוזי קרן: אתה לא חייב לקבל.

<עוזי קרן: צריך לשאול כמה שאלות.

<עוזי קרן: אחת, המוסד הזה, זה שהציג בטלוויזיה, לא מפעיל אותו אלא הוא משכיר אותו.

<עוזי קרן: מה הוא עושה עם הכסף שהוא מקבל תמורת ההשכרה?

<עוזי קרן: מישהו שאל אותו?

<עוזי קרן: למה הוא לא שיפר את התנאים של החולים בכסף הזה?

<עוזי קרן: זאת שאלה אחת.

<עוזי קרן: שאלה שנייה.

<עוזי קרן: הוא הודיע לנו ביוזמתו לפני כמה שנים שהוא הולך לסגור.

יעקב פרי: אותו מוסד.

<עוזי קרן: אותו מוסד.

<עוזי קרן: אני רצתי אליו יומיים אחרי זה, ישבתי אתו, הצעתי לו עזרה בשדרוג של המקום, שנעשה הכול כדי שהמוסד לא ייסגר ומאז לא יצא כלום.

<עוזי קרן: הם השכירו את המוסד הזה והיום הם נזעקים.

יעקב פרי: כלומר, הם לא מפעילים אותו אלא השכירו אותו למישהו אחר.

<עוזי קרן: נכון.

יעקב פרי: שהוא מפעיל אותו.

<עוזי קרן: נכון.

<עוזי קרן: הם אמרו לחולים - החולים אמרו בכתבה - לאן יפנו אותם.

<עוזי קרן: לא אמרו לחולים את האמת.

<עוזי קרן: החולים, כל אחד כזה לא ישב ברחוב אלא יקבל מיטה תחליפית, אמנם במקום אחר, לא בטוח שבנתניה אבל בקרבת האזור כי זה הולך לפי נפות.

<עוזי קרן: אף אחד מהחולים לא ייזרק לרחוב.

<עוזי קרן: נקודה.

טלי פלוסקוב: צריך לקחת כאן שני דברים בחשבון.

טלי פלוסקוב: בעיני הגישה של משרד הבריאות כאן הייתה די הוגנת.

טלי פלוסקוב: אם התכנית התחילה לפני שבע שנים ונתנו לכם שבע שנים להתארגן, זאת לא חצי שנה ולא שנה ולא שנתיים.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, הייתה כאן גישה די מחושבת במוסדות.

טלי פלוסקוב: מהצד השני אני כן מחזקת גם את משרד הבריאות כי אני מבינה שהכוונה משותפת כאן והיא באמת לדאוג לדיירים.

טלי פלוסקוב: אני גם לא משתמשת במילה חולה אלא אני משתמשת במילה דייר כי אנחנו רוצים שהבן אדם הזה לא יהיה חולה אלא אנחנו רוצים שהוא באמת יחיה בכבוד במקום והדרישות – חוץ מהדלתות שעד עכשיו לא הבנתי למה צריך מ-110 להגדיל ל-120 - לגבי מספר מטרים פר בן אדם, בוודאי לא מקלחת היכן שהוא בסוף המסדרון, כאן אני לגמרי מסכימה.

טלי פלוסקוב: האם עדיין יש לנו מוסדות לצורך העניין במצב שאתם סיפרתם שיש לנו מסדרון או שבעה אנשים בחדר או השירותים בסוף המסדרון?

טלי פלוסקוב: עדיין יש כאלה דברים בארץ?

<עוזי קרן: כן.

<עוזי קרן: כנראה שכן.

טלי פלוסקוב: אלה נמצאים בתוך העשרים האלה שאתם מדברים עליהם?

<עוזי קרן: כנראה שכן.

טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים לקבל תמונה מלאה.

<זהר יפה: אני חייב להעיר כמה דברים.

<זהר יפה: אני רוצה להצהיר כאן ליד השולחן.

<זהר יפה: עצם זה שאני מדבר כאן ונמצאים כאן אנשי משרד הבריאות, זה לא לטובתי.

<זהר יפה: לכן לא נמצאים כאן חלק מהאנשים כי זה לא פשוט לעמוד לפניהם.

טלי פלוסקוב: אתה בתוך העשרים?

<זהר יפה: אני לא בתוך העשרים.

יעקב פרי: תסביר.

יעקב פרי: אתה אומר דברים.

<זהר יפה: אלה האנשים שמבקרים אותך.

יעקב פרי: אתה זורק איזושהי פצצה.

<זהר יפה: אני אומר.

<זהר יפה: אלה האנשים שמבקרים אותך ואלה האנשים שעושים לך ביקורות ועם האנשים האלה אתה צריך להתפשר או להתגמש ואין לי טענה אישית נגדם אבל זה לא מצב נעים.

<זהר יפה: הכי טוב זה לשבת בשקט אבל אני אף פעם לא יושב בשקט.

יעקב פרי: אתה כביכול מפחד או חושש שיבולע לך?

<זהר יפה: אני לא מפחד ולכן אני מדבר.

<זהר יפה: סביר להניח שאחרים כן.

יעקב פרי: כי מתחת ביקורת?

<זהר יפה: כן.

יעקב פרי: הבנתי.

טלי פלוסקוב: יש כאן אחד מהנציגים שהם בתוך העשרים?

<קריאה: אנחנו.

טלי פלוסקוב: אחר כך אתן לך אפשרות להתייחס.

<זהר יפה: כל הזמן מדברים כאן על המספרים, על עוד 7,000 מיטות.

<זהר יפה: אני לא קיבלתי תשובה לגבי ינואר 2017, כמה מיטות חדשות מחכות לאכלוס.

<זהר יפה: זה שבן אדם הוציא רישיון, על ה-7,000 מיטות עליהן מדברים לעתיד אנחנו אמורים לאכלס אותן.

<זהר יפה: או שאנחנו נשכיר, או שאנחנו נבנה, אלה אנחנו.

<זהר יפה: אז אלה 7,000 שנמצאים בתור גם אם הגישו רישיון.

<זהר יפה: בינואר 2017 כמה מיטות יש כדי לסגור מוסד ולהעביר אותו למוסד חדש או למיטה חדשה?

<זהר יפה: עכשיו, ברגע האחרון, עלתה כאן הנקודה הקריטית.

<זהר יפה: יושבת מדינת ישראל עם משרד הבריאות שעדיין מחזיק מוסדות עם ארבע מיטות בחדר, עם תנאים לא תנאים, ולא סוגר אותם.

<זהר יפה: אותם הוא היה צריך לסגור.

<זהר יפה: מה קורה?

<זהר יפה: כתוצאה מזה שלא הצליחו לסגור אותם חוקית או אני לא יודע למה, עכשיו באים ועושים משהו רוחבי וכל המוסדות שהם בינוניים ומעלה, שהם בסדר ואפשר לדרג אותם לפי כוכבים - - -

טלי פלוסקוב: את הרפורמה עכשיו עושים כדי לסגור את אותם אלה שלא הצליחו לסגור?

<זהר יפה: כך נראה לי.

<זהר יפה: אם יש עשרים מוסדות שלא עומדים בתנאים ויש מעל ארבעה אנשים בחדר עם מקלחת ושירותים במסדרון בשנת 2016, אז זאת בושה לנו, לכולנו.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

<זהר יפה: אותם היו צריכים לסגור.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אדוני, בבקשה.

<אייל שמש: אני לא יודע אם אני בין העשרים אבל יכול להיות שכן.

טלי פלוסקוב: תאר לנו מה בדיוק אצלך לא בסדר.

<אייל שמש: אני אסביר.

<אייל שמש: יש לנו בית, ואני אזכיר גם את מה שאביאל אמר.

טלי פלוסקוב: מאיזה מקום אתה?

<אייל שמש: אני מהוד השרון.

<אייל שמש: יש לנו בית באמת מאוד מיוחד והוא שונה מהמקומות שנבנים היום.

<אייל שמש: יש לנו בית אחד של 14 דיירים, בית שני של עשרים דיירים, בית שלישי של 17 דיירים ועוד שני בתים של 23 ו-28 שהם סיעודיים.

<אייל שמש: מאה מיטות.

<אייל שמש: מאה דיירים.

<אייל שמש: הבית הזה באמת מיוחד כי הוא נראה כבית, כי זה מקום קטן, מקום אינטימי וחם ומשפחות באות אלינו מבחירה.

טלי פלוסקוב: סוג של וילה.

<אייל שמש: לא.

<אייל שמש: אלה חמישה דונם.

<אייל שמש: יש לנו חצר מדהימה שאין דברים כאלה.

טלי פלוסקוב: בית צמוד קרקע.

<אייל שמש: בית צמוד קרקע.

<אייל שמש: יש לנו היום מאה דיירים.

<אייל שמש: מאה הדיירים האלו, כולם בחרו להגיע אלינו.

<אייל שמש: כולם.

<אייל שמש: אני הגשתי תכניות ואני חושב שהתכניות הגיעו לעוזי בימים הקרובים אבל אין לי מושג.

<אייל שמש: האדריכל שלנו שלח תכניות.

<אייל שמש: בתכניות רשום שישים דיירים אם אני מצליח להגיע למה שאני צריך להגיע, לדרישות שלהם.

<אייל שמש: זאת אומרת, במקום מאה דיירים יהיו שישים דיירים.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, במקום מאה דיירים יהיו לך שישים.

<אייל שמש: כן.

<אייל שמש: השאלה הגדולה היא האם אני כמנהל מוסד יכול מבחינה כלכלית לתפעל שישים דיירים.

<אייל שמש: אני לא יודע.

<אייל שמש: אין לי תשובות לתת כרגע.

<אייל שמש: יכול להיות שכן.

<אייל שמש: יכול להיות שאם אני אקח שלושים אלף שקלים מדייר, אז כן.

<קריאה: השאלה היא האם אתה יכול לנהל שישים דיירים במוסד במחיר של - - -

טלי פלוסקוב: הוא אמר שיכול להיות שהוא יצטרך לגבות שלושים אלף שקלים.

<אייל שמש: אם אני אקח שלושים אלף שקלים, אני אצליח אולי לעמוד בזה.

<אייל שמש: אבל אם אני עובד במחיר של קוד, זה בלתי ניתן לעשייה.

<אייל שמש: זה מאוד מאוד בעייתי וקשה.

יעקב פרי: אתה יכול לתאר במילה אחת את התנאים?

<אייל שמש: התנאים שלנו.

<אייל שמש: אתם מוזמנים לראות.

יעקב פרי: לא.

יעקב פרי: לא התנאים הכספיים.

<אייל שמש: לא.

<אייל שמש: התנאים של המקום.

<אייל שמש: הבנתי.

טלי פלוסקוב: במה אתם לא מתאימים?

<אייל שמש: אני אומר שוב.

<אייל שמש: הייתה לנו בקרה אחרונה לפני חודש.

<אייל שמש: באתר משרד הבריאות יש את הציונים.

<אייל שמש: אני 98 בסיעוד, 96 ברפואה, הציונים שלנו מאוד מאוד גבוהים.

יעקב פרי: אז למה אתה חושש מסגירה?

<אייל שמש: למה אני חושש מסגירה?

<אייל שמש: כי אני לא יכול לעמוד בתנאים הפיזיים.

טלי פלוסקוב: בנושא של מטר לבן אדם?

<אייל שמש: אני לא יכול לעמוד בתנאים הפיזיים.

<אייל שמש: היום כמוני יש המון מוסדות שלא יכולים לעמוד בזה.

<אייל שמש: אמר אביאל בתחילת דבריו שיש כאן ארבעה מוסדות שהם בהוד השרון, רק בהוד השרון.

<אייל שמש: דוקטור ברקמן אמר שיהיה להם מקום אחר.

<אייל שמש: למה להוציא אותם מהמקום שטוב בו?

<אייל שמש: למה?

מירב בן ארי: כמה דיירים יש אצלך בחדר?

<אייל שמש: אין לי יותר משלושה.

<אייל שמש: יש לי שניים, יש לי יחידים ויש לי כמה לשלושה.

<אייל שמש: אין מצב כזה של ארבעה דיירים בחדר.

<אייל שמש: אני לא יודע אם יש היום במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: במה אתה לא עומד?

<אייל שמש: גם אין לי פרוזדורים.

<אייל שמש: זה בית קטן.

<אייל שמש: החדרים הם מאוד קטנים אבל אני לא חושב שחדר גדול יעשה טיפול יותר טוב ואיכותי.

מירב בן ארי: אתה לא עומד בקריטריון של גודל החדרים.

<אייל שמש: של החדר, של סלון יחסית קטן.

<אייל שמש: אני הופך את הסלון ליתרון.

<אייל שמש: ברגע שהסלון הזה שהוא בית וקרובים אליו המטפלים ולא כל כך ענק, והמטפלים בכיוון אחד והדיירים במקום אחר – אז תאמינו לי שאני אומר את הדברים כמו שהם.

<אייל שמש: אני לא אומר את השם של המוסד שלי אבל אנחנו המובילים בתחום בדמנציה.

<אייל שמש: יש לנו רק אנשים עם דמנציה.

מירב בן ארי: בסדר, אבל מה משרד הבריאות אומר על זה?

מירב בן ארי: אתה פרטני.

<אייל שמש: לא.

<אייל שמש: אני לא פרטני.

<אייל שמש: אני ממש לא פרטני.

נורית קורן: משרד הבריאות קבע קריטריונים שצריך לעמוד בהם.

טלי פלוסקוב: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: הגעת קצת באיחור.

טלי פלוסקוב: אנחנו ביקשנו דוגמאות כדי לדעת מה בדיוק לא עומד בכללים של משרד הבריאות כדי לראות איך אנחנו לא מגיעים לסגירת המוסדות.

טלי פלוסקוב: את רוצה להתייחס לנושא?

נורית קורן: לא.

נורית קורן: רק שאלתי שאלה.

נורית קורן: אם משרד הבריאות קבע קריטריונים, היו שם מומחים.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק הנושא שאנחנו מדברים עליו.

<אביאל רוזנולד: לצורך העניין אני אומר בדוגמה שאייל נתן שמה שחשוב להבין זה שאם התהליך הזה יצא לפועל, השירות של האשפוז הסיעודי והאשפוז של אנשים דמנטים בעצם יהפוך לאשפוז לעשירים.

<אביאל רוזנולד: אנשים יקבלו שירות, אייל לא יוכל במחיר משרד הבריאות לתת שירות לשישים אנשים.

<אביאל רוזנולד: הוא לא ישרוד כלכלית.

<אביאל רוזנולד: הוא יהיה מחויב לגבות 25 ו-30 אלף שקלים למיטה.

יעקב פרי: מה הפתרון?

<אביאל רוזנולד: לעכב את כל התהליך הזה.

<אביאל רוזנולד: זה הפתרון.

טלי פלוסקוב: לעכב בכמה זמן?

טלי פלוסקוב: נגיד שאומרים שזה יהיה בעוד שנה.

טלי פלוסקוב: מה יהיה בעוד שנה?

<אביאל רוזנולד: אני אומר לכם.

<אביאל רוזנולד: עוזי אומר שיש תכניות לבתים חדשים שייבנו.

<אביאל רוזנולד: אני יכול להגיד לכם שכולנו כאן מכירים את זה מהשטח.

<אביאל רוזנולד: דודי כאן, רוני עוזרי כאן וכולם יודעים את זה.

<אביאל רוזנולד: ברגע שנבנה בית אבות חדש באזור מסוים, לצורך העניין בהוד השרון, ממילא בתים ותיקים, בתים ישנים, נסגרים.

<אביאל רוזנולד: זה קורה ממילא.

יעקב פרי: אתה אומר לתת לתהליך הטבעי להתקיים.

<אביאל רוזנולד: בדיוק כך.

יעקב פרי: זאת לא איזושהי הנחיה או הוראה רעה.

<אביאל רוזנולד: ממש לא.

<אביאל רוזנולד: זאת הוראה מצוינת.

יעקב פרי: היא מבורכת והיא נכונה.

<אביאל רוזנולד: נכון.

טלי פלוסקוב: היא גם נעשתה בצורה נכונה.

טלי פלוסקוב: כל כך הרבה שנים.

<אביאל רוזנולד: נכון.

טלי פלוסקוב: כולנו מברכים על התהליך הזה.

יעקב פרי: אנחנו נזעקנו כנבחרי ציבור כדי לסייע כי מה שאנחנו רואים, זה את הקשיש.

טלי פלוסקוב: נכון.

יעקב פרי: בוודאי עינינו לא צרה שאתם גם תתפרנסו בכבוד ותרוויחו, אבל אנחנו רוצים שהקשיש יקבל בסופו של דבר את התנאים המרביים שאפשר לתת לו.

יעקב פרי: על ידי דחיות, השאלה אם אנחנו נשיג את המטרה או לא נשיג אותה.

יעקב פרי: אם היינו חושבים שהתהליך הטבעי הולך בצורה משביעת רצון, אז היינו יושבים ואומרים אבל זה לא כך.

<קריאה: זה כך.

יעקב פרי: אם יש עשרים מוסדות או שלושים מוסדות שמצבם הפיזי, התברואתי, נוחות של קשישים איננו טוב, אני חושב, עם כל הכאב – ואני מאוד מאוד רגיש לנושא – שצריך לסגור אותם אבל כשיש אלטרנטיבה.

יעקב פרי: אמונה עלי האמירה או ההבטחה או הידיעה שמשרד הבריאות אומר שלא יסגור מוסד אם לא יימצא תחליף לקשיש מסוים.

טלי פלוסקוב: נכון.

יעקב פרי: אם זאת האמירה, עם כל הביקורת ועם כל הרצון לפקח ועם כל "הרוע" של משרד הבריאות, אני אומר באיזשהו מקום שאנחנו לא יכולים אחרת כי בהווה יש בעשרים מקומות קשישים שמצבם פחות טוב, ואני אומר את זה בעדינות רבה.

<אביאל רוזנולד: כולנו מסכימים על הרפורמה שהיא חיובית וטובה וכולנו כאנשי מקצוע פועלים לכיוון הזה.

<אביאל רוזנולד: אבל אין שום קדושה ב-1 לינואר 2017.

<אביאל רוזנולד: אין שום קדושה בזה וכל הנתונים לכשעצמם, אני חושב שצריכים להיבדק על ידי הוועדה כי לנו כגוף, כאיגוד אב"א, אין לנו את האינפורמציה הזו ואנחנו לא יודעים מה יהיה מצב הקשישים הסיעודיים.

<אביאל רוזנולד: כשאתה מדבר על איך קורה השינוי הזה באופן טבעי, יש לנו שבע שנים אחורה שאנחנו כן יודעים מה קורה כי בתים חדשים נפתחו ויעידו על זה כולם ובתים ישנים נסגרו באופן הכי טבעי.

מירב בן ארי: משרד הבריאות, כמה בתים כן עומדים מוכנים לשינוי שהם היו צריכים וכמה בתים לא?

<אביאל רוזנולד: ל-1 בינואר.

<עוזי קרן: אני רוצה לומר עוד משהו.

<עוזי קרן: כשהתחילה הרפורמה אמרנו שמי שלא יעמוד ב-1 לינואר 2017, אנחנו נסגור אותו.

<עוזי קרן: מי שהתחיל אתמול לשפץ, מבחינתנו כאילו הוא עומד ברפורמה.

<עוזי קרן: הוא בתוך הרפורמה.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני רואה כאן גמישות ואפילו הייתי אומרת גמישות יתר.

מירב בן ארי: מה שאתה אומר, זה מצוין.

<עוזי קרן: תנו לי להשלים.

<עוזי קרן: מי שהתחיל אתמול את השיפוץ, יתחיל אותו מחר, יתחיל אותו מחרתיים, יתחיל אותו, לא רק הגיש תכניות אלא יתחיל אותו, ייכנס לתוך התהליך ולא ייסגר עד שהוא יסיים את השיפוץ, למרות שכאשר עושים שיפוץ במוסד כזה, זה בעייתי כאשר הדיירים בפנים.

<עוזי קרן: במקרה כזה הוא לא ייכנס לתוך התהליך.

נורית קורן: אתה מדבר גם על מי שהגיש תכניות או שהתחיל פיזית בשיפוץ?

<עוזי קרן: לא נעים לי להגיד לך גם מי שהגיש תכניות.

<עוזי קרן: אנחנו יוצאים מתוך הנחה שמי שהגיש, יש לו כוונה לממש את התכנית.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: כמה מוסדות כבר נמצאים בתוך התהליך וכמה לא?

נורית קורן: את זה אתם יודעים בוודאות.

<עוזי קרן: אני לא זוכר את המספרים.

<עוזי קרן: מתוך ה-340 ומשהו, אני חושב שבתוך התהליך נמצאים שבעים אחוזים מהמוסדות.

נורית קורן: אז אנחנו במצב טוב.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שאנחנו הרבה דנים כאן והרבה משרדי ממשלה נאלצים להשיב לטענות מסוג זה אבל גמישות מסוג זה שאני עכשיו שומעת עליה ממשרד הבריאות, אני לא ראיתי באף משרד ממשלתי.

טלי פלוסקוב: שבע שנים וגם עכשיו כל מה שאמרתם כאן, בעיני אלה דברים עם חשיבה לטווח ארוך ובאמת לא באים לפגוע בקשיש שזאת המטרה של כולנו.

טלי פלוסקוב: לפני שאני מסכמת את הדיון, יש עוד התייחסויות.

<דניאל בן שטרית: אני מעידן הזהב.

<דניאל בן שטרית: אמרתי קודם שאנחנו מוסד ציבורי ללא מטרות רווח.

<דניאל בן שטרית: אני אספר לכם שעד שנת 2008 היה לי תקציב רזרבה לכל מיני חידושים והשקעות שאני יכול לעשות.

<דניאל בן שטרית: משנת 2008 לא חידשנו כלום.

<דניאל בן שטרית: לא קניתי שום דבר.

<דניאל בן שטרית: אין לי שומר אלא בשעות מאוד מצומצמות כי אין לי כסף.

<דניאל בן שטרית: ב-2008 נכנסה הרפורמה החדשה של מחירים ובאותם מחירים הכניסו לנו את תמריץ האחיות.

<דניאל בן שטרית: אני מחויב לתת תמריץ לאחיות.

טלי פלוסקוב: בלי לקבל גיבוי מהמשרד?

<דניאל בן שטרית: הייתי מפעיל משרד הבריאות, יש לי כך וכך אחיות ובהתאם לזה הם מעבירים תשלומים.

<דניאל בן שטרית: הם דחפו את זה למחיר יום האשפוז.

<דניאל בן שטרית: אם אני שולח דייר לבית חולים, אני חייב לקבל אותו בחזרה גם אם הוא שוהה חודשיים בבית החולים אבל תשלום אני מקבל על רבע מהזמן, על שלושה ימים בלבד.

יעקב פרי: הוא שוהה חודשיים בבית חולים ואתה מקבל על שלושה ימים.

<דניאל בן שטרית: אני משלם מכיסי.

<דניאל בן שטרית: כן.

<דניאל בן שטרית: אני שוב אומר שאני מוסד ציבורי ללא מטרות רווח.

יעקב פרי: חלק גדול מעלויות האשפוז, החדר אצלו ריק.

<דניאל בן שטרית: נכון.

<דניאל בן שטרית: אסור לי לקבל מישהו במקומו ואני חייב להשאיר את המיטה הזו פנויה.

<דניאל בן שטרית: יש לנו עוד כל מיני דברים שאני חייב לעשות אותם ואין לי מאיפה.

<דניאל בן שטרית: נגיד אני רוצה לשפץ, אבל התכניות אושרו אצלי בשנת 2000, מי שאישר אותן זה משרד הבריאות, למה שמונה שנים אחר כך תבוא להגיד לי שמה שאישרתי ב-2008 לא תקף עכשיו?

<דניאל בן שטרית: אני צריך להביא לעוזי קרן תכנית של המחלקה הסיעודית, אני מביא לו תכניות ישנות אבל לא, הוא רוצה משהו חדש וזה אומר עוד 10,000 שקלים כדי לתכנן את הכול, להביא ארכיטקט שישלח את זה.

<דניאל בן שטרית: מאיפה אנחנו יכולים להוציא את הכסף הזה?

<דניאל בן שטרית: אין לנו אותו.

<דניאל בן שטרית: מחיר יום האשפוז לא מספיק לנו ועל זה צריך להתעכב.

<דניאל בן שטרית: אם מחיר האשפוז היה אחר, אולי לא היינו יושבים כאן.

טלי פלוסקוב: לפי דעתי הדיון בנושא מחירי יום האשפוז, הוא דיון נפרד לחלוטין.

<דניאל בן שטרית: אבל צריך לעשות אותו.

טלי פלוסקוב: זה הנושא.

טלי פלוסקוב: יכול להיות שנבקש מיושב ראש הוועדה הקבוע אלי אלאלוף כן לדון בנושא הזה אבל לא עכשיו.

<אייל שמש: אני אמרתי קודם שאני הגשתי תכניות לשישים מיטות.

<אייל שמש: כנראה זה ירד לשישים דיירים.

<אייל שמש: אני לא יודע איך אני אעשה ומה אעשה וכמוני יש רבים.

יעקב פרי: אתה מתכוון שאתה יורד ממאה דיירים לשישים דיירים.

<אייל שמש: ממאה דיירים לשישים דיירים בדירות החדשות.

<אייל שמש: זאת בעיה שאנחנו לא יודעים אם אנחנו נתקיים.

<אייל שמש: אני לא יודע, עוד לא עשיתי את החישוב הכלכלי.

<אייל שמש: שוב, אמר אביאל ואני אומר שכנראה נצטרך לקחת הרבה יותר כסף ולראות היכן אנחנו עומדים.

טלי פלוסקוב: אני מבינה אותך.

<אייל שמש: אני מברך על משהו אחד, על מקומות חדשים שנפתחים אבל מקומות ישנים שהם טובים, מה שאמר זהר, מי שלא טוב – תסגרו, אבל מקומות טובים, למה לגעת בהם?

טלי פלוסקוב: הקשיש שלך נמצא במצב שהוא פחות טוב ממצבו בו נמצא קשיש אחר שנמצא בתנאים של משרד הבריאות.

<אייל שמש: לא.

<אייל שמש: אני לא מסכים.

<אייל שמש: אני לא מסכים עם זה.

<אייל שמש: תבואו לראות.

<אייל שמש: אתם מוזמנים לראות.

<אייל שמש: ממש לא.

<אייל שמש: המקום שלי הוא אפילו תפיסה של אירופה.

<אייל שמש: מקום קטן, אינטימי שזה מה שבאמת קשיש רוצה היום וזה מה שהוא צריך לקבל.

<אייל שמש: דייר שיושב עם 14 דיירים או דייר שיושב עם 36 דיירים, תאמינו לי שכאשר מדובר ב-14 דיירים הוא יקבל איכות יותר טובה.

<אייל שמש: תלמיד שלומד עם 14 אנשים בכיתה לעומת תלמיד שלומד בכיתה עם 30 תלמידים, הוא יהיה יותר מרוכז.

<אייל שמש: זה ממש כך.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשאול את נציגי משרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: מישהו מכם ביקר במקום?

<אייל שמש: עוזי היה אצלי.

טלי פלוסקוב: מתארים לי כאן מקום כמו באירופה וכן הלאה.

טלי פלוסקוב: ראיתם את המקום?

<עוזי קרן: אין מוסד בארץ שלא הייתי בו כולל אצל האדון שמש לפני חודש ומשהו.

טלי פלוסקוב: ומה ראית?

<עוזי קרן: אני לא רוצה לתאר כאן.

<עוזי קרן: כל מקרה הוא מקרה פרטי.

<אייל שמש: תתאר.

<עוזי קרן: אני מציע לכם, לכו למוסד שלו, תבקרו שם ואחר כך תגידו אם אנחנו צודקים או לא.

<אייל שמש: אני מזמין.

<עוזי קרן: מקום מצוין.

<עוזי קרן: אני לא מדבר על הטיפול.

<פנחס ברקמן: הייתה כותרת לשם מה אנחנו נכנסים ונפגשים כאן.

<פנחס ברקמן: יחד עם זאת, הרבה אנשים אמרו הרבה אמירות ורציתי לפחות על החלק הקטן מהן לתת תגובה כי יש כאן פרוטוקול.

<פנחס ברקמן: לגבי חולים שהולכים לבית החולים.

<פנחס ברקמן: זמן האשפוז הממוצע של הקשישים הוא ארבעה-חמישה ימים.

<פנחס ברקמן: במקרים חריגים, נדירים, עשרים ימים.

<פנחס ברקמן: אלה שכבר מגיעים לעשרים ימים, או שלא חוזרים או שממשיכים למחלקות אחרות.

<פנחס ברקמן: יש הרבה מוסדות במדינה שמתקיימים עם מחלקה אחת.

<פנחס ברקמן: הם לא נסגרים.

<פנחס ברקמן: זאת אומרת, ירידה במספר המיטות כנראה היא אפשרית.

<פנחס ברקמן: מוסדות שיהיו חסרות מיטות באותו אזור יקבלו דחייה של ההחלטה שזה לא יהיה בסוף השנה אלא לחודשים וזה מדורג, תלוי במידת המיטות החסרות.

יעקב פרי: כלומר, ישנה התחייבות של משרד הבריאות – סליחה שאני קוטע אותך – שבמקום שבו לא יהיה תחליף הולם בסטנדרטים של משרד הבריאות, הסגירה של המוסד תידחה.

<פנחס ברקמן: נכון.

<פנחס ברקמן: דבר נוסף, לגבי התקציב לבינוי כפי שהועלה כאן.

<פנחס ברקמן: משנת 2012 משרד הבריאות הכניס במחיר יום האשפוז רכיב שמטפל בעניין הזה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני שוב אומרת את מה שחשבתי גם במשך הישיבה.

טלי פלוסקוב: אני גם מברכת את משרד הבריאות על הגמישות כי זה לא מובן מאליו.

טלי פלוסקוב: אני מקווה, כמו שאנחנו טענו, שאף קשיש לא ייפגע מהתהליך ובסך הכול המטרה אכן תושג כי המטרה שלנו היא באמת לדאוג לקשישים.

טלי פלוסקוב: ובכל אופן, אני רוצה לפנות למשרד הבריאות ולבקש מכם לשבת עם נציגי אב"א ולמצוא דרך שגם עשרים המוסדות האלה עליהם אנחנו מדברים שלא הגיעו עדיין עם תכניות שיפוץ או עדיין נמצאים בתהליך, לראות איך אפשר לקדם ולהציג לכם תכנית לשיפוץ כדי שבאמת לא יגיעו לסגירה סופית.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת שהוועדה רואה מעל לכל את רווחת וטובת הקשיש וכאן אין ויכוח.

טלי פלוסקוב: אני מברכת על הגמישות הקיימת ומבקשת להיות עוד קצת גמישים לגבי עשרים המוסדות שנשארו כדי להגיע למצב האידיאלי, כדי באמת לא לגרום לא לסגירת העסקים ולא לצמצום מקומות עבודה כי בסך הכול יש כאן הרבה גורמים שנמצאים סביב הנושא הזה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שברגע שזה ייעשה בשיתוף פעולה עם אב"א, גם אב"א יוכלו להעביר למוסדות שנמצאים תחת קורת הגג שלכם את הגזרה, אם חס וחלילה היא תהיה לסגירת המוסד.

<פנחס ברקמן: לידיעה.

<פנחס ברקמן: לגבי אותם המוסדות שברשימה, שלא עשו שום פעילות כדי לשרוד, הייתה פגישה אתם, עם עוזי קרן ורופא המחוז שקראו להם לשיחה כדי לראות מה אפשר לעשות כדי שיישארו ומה חסר.

<פנחס ברקמן: זאת הרשימה שנשארה שלא עושה כלום.

יעקב פרי: אנחנו מנצלים – יושבת ראש הוועדה ואני כמובן מצטרף אליה – ומבקשים מכם שתעשו ניסיון נוסף.

טלי פלוסקוב: מה שנקרא עוד קצת.

יעקב פרי: אם העשרים האלה יגידו, או שהם כבר יודעים, אז תמצאו את התחליף לקשישים.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה רבותיי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכולם.