ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 142, 2016-09-26 10:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, דיון מיוחד בפגרה ביוזמת חברת הכנסת קסניה סבטלובה, שפנתה אליי כדי שנקיים את הישיבה, למרות שהכנסת נמצאת בפגרה.

אברהם נגוסה: הנושא הוא דחוף והכרחי, ולכן נתבקשנו לקיים ישיבה זו.

אברהם נגוסה: אני מברך את חברת הכנסת קסניה סבטלובה שהביאה את הנושא לוועדה.

אברהם נגוסה: הנושא מדאיג לא רק את ההורים גם את כולנו, ולכן רצינו לשמוע מהי הסיבה לסגירת כיתה א' בבית-הספר "גיבורי עציון" בקריית אתא.

אברהם נגוסה: מי שצריך לתת את התשובה, או מה הסיבה להסביר לנו כמובן הוא ראש העיר, וראש העיר לא יכול להגיע, אבל הוא שלח נציג שאמור להגיע.

אברהם נגוסה: נפתח את הדיון, במהלך הדיון כאשר יגיע נשמע את ההסבר.

אברהם נגוסה: בבקשה, רשות הדיבור ליוזמת הדיון חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

קסניה סבטלובה: המון תודה לך, כבוד היושב ראש, על כך שאתה מאפשר לנו לקיים דיון כל כך חשוב בזמן של פגרת הכנסת, למרות שהפעילות היא יחסית נמוכה, אבל התכנסנו פה כי העניין לא סובל דיחוי.

קסניה סבטלובה: בעיר קריית אתא ישנם עשרות תלמידים שהיו אמורים לעלות לכיתה א', או שלא עלו לכיתה א' נשארו בגנים, או שנאלצו להירשם לבתי-ספר אחרים או שנשארו בבית וכלל לא לומדים – זהו מצב בלתי נסבל.

קסניה סבטלובה: מדוע קרה הדבר?

קסניה סבטלובה: התבשרנו, ופנו אליי ועד הורים מקרית-אתא מבית-הספר "גיבורי עציון", סיפרו סיפור בלתי ייאמן.

קסניה סבטלובה: בית-הספר מצוין, ואף זכה ב-2014 בפרס, פרס נחשב בתחום החינוך.

קסניה סבטלובה: בית-ספר ערכי, בית-ספר עם הישגים, בית-ספר ששואף למצוינות ונחשב לאחד הטובים, אם ה"טוב" בין בתי הספר היסודיים בקריית-אתא, בעצם עומד בפני סגירה.

קסניה סבטלובה: השנה באופן שרירותי ובלי התייעצות עם הנהלת בית-הספר או עם ועד ההורים, משרד החינוך יחד עם עיריית קריית אתא החליט לא לפתוח הרשמה לכיתות א', ככה שההורים שבאו לרשום את ילדיהם, פתאום גילו שאין את האפשרות הזאת, היא לא קיימת.

קסניה סבטלובה: מדובר בבית ספר שבאמת יוצא דופן, גם כי הוא בעצם מקפיץ ברמה את הילדים של האזור, זה בית-ספר שהחל כבית-ספר על-אזורי, ולמדו בו ילדים רבים.

קסניה סבטלובה: ב-2008 אף היו שלוש כיתות א', וסידרה של התנכלויות לבית-הספר מצד העירייה, נראה שכל פעם יש איזושהי גזרה חדשה – זה החל בביטול ההסעות, זה המשיך בביטול הארוחות, סבסוד לארוחות.

קסניה סבטלובה: זה המשיך בהתנגדות לפתיחת שתי כיתות א' לפני מספר שנים, בסופו של דבר כן נפתחו שתי הכיתות – השנה זה הגיע לשיא.

קסניה סבטלובה: כיצד סוגרים בית-ספר במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: לסגור כיתה א' זה אומר שזה לדון את בית-הספר לגסיסה, בית-הספר הזה לא ימשיך להתקיים.

קסניה סבטלובה: כיצד סוגרים אותו?

קסניה סבטלובה: הרי מדובר בצעד קצה, צעד שנוקטים בו אם אין שום ברירה אחרת, ואם כבר תמו תהליכי ההידברות והשיח, וכפי שאנחנו מבינים לא היה שם שיח, לא הייתה שם הידברות.

קסניה סבטלובה: אנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית, ואנחנו מחויבים לרמת חינוך הגבוהה ביותר.

קסניה סבטלובה: בית-הספר הזה שלא רוצה לתקוע 40 ילדים כסרדינים בכיתה, ומעניק יחס אישי, ופה ההורים הנרגשים סיפרו לי על כך שהמנהלת וסגניתה בעצם מכירים כל ילד וילדה – את הבעיות שלהם, את המצוקות שלהם.

קסניה סבטלובה: עוד דבר שמאוד חשוב לעצם העניין שאנחנו נמצאים פה בוועדת העלייה והקליטה – ילדים רבים בבית-הספר שלומדים שם הם באים מקרב העולים, כאלה שעלו בשנות ה-90' או עלו לאחרונה ממדינות חבר העמים ומאתיופיה בנוסף לילדים הצברים.

קסניה סבטלובה: אז כמובן שזה צעד שאי אפשר להבין אותו.

קסניה סבטלובה: אני חושבת ששמו את ההורים בין הסדן למקום הקשה, ואמרו להם, יאללה, בסדר, סוגרים את בית-הספר, תרשמו את הילדים שלכם בבתי ספר שהם פחות טובים, כאשר האופציה הזאת, האופציה עדיין זמינה, בית-הספר קיים שם.

קסניה סבטלובה: המבנה יכול להכיל עד 600 תלמידים, אז במקום לתמוך במצוינות, במקום לתת כספים נוספים, במקום להשקיע במקום ששם גדלים המצטיינים והמצטיינות – מענישים, מענישים על הצטיינות במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני מסכמת כבר, כי אני רוצה לעבור לדיון.

קסניה סבטלובה: אנחנו פה מדינה קטנה, דלת משאבים.

קסניה סבטלובה: הדבר היחיד שיש לנו – זה הראש שלנו, זה החינוך, על זה אנחנו נשענו תמיד יהודים, איפה שגרנו בכל מקום בגולה.

קסניה סבטלובה: אנחנו תמיד שאפנו למצוינות, והגענו לאן שהגענו, וזכינו להקים עוד פעם את המולדת שלנו ההיסטורית, ולהקים את פה את הבית במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז דווקא עכשיו כשאנחנו נמצאים פה מורידים אותנו מהסולם הזה של מצוינות למטה – אני חושבת שזה לא הגיוני, ואני סומכת עליך, כבוד היושב ראש, שיחדיו אנחנו נפעל למניעת סגירת בית-הספר "גיבורי עציון" בקריית אתא.

אברהם נגוסה: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אברהם נגוסה: החינוך חשוב לנו.

אברהם נגוסה: בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות אנחנו מקיימים את זה, וכפי שחברת הכנסת אמרה, שרוב התלמידים הנמצאים הם עולים ובני עולים והם אלה שנפגעים, כמובן גם לא עולם.

אברהם נגוסה: נתחיל היום את הדיון הראשון.

אברהם נגוסה: גם אם לא יימצא פתרון, אנחנו נמשיך לקיים דיון משותף עם ועדת החינוך כאשר הכנסת תחזור מהפגרה - נבחן זאת לאחר הישיבה היום.

אברהם נגוסה: נשמח לשמוע את מארק חיאט, יושב ראש ועד ההורים.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<מרק חיאט: מה שקורה זה שאנחנו נאלצנו כביכול להגיע לכאן.

<מרק חיאט: זאת אומרת, סך הכול כולנו עובדים ביום יום, ומנסים לפרנס את המשפחות שלנו.

<מרק חיאט: האזור שאנחנו חיים בו הוא לא כל כך – אנחנו לא חיים בווילות, בוא נגיד ככה, אולי היינו רוצים אבל לא.

<מרק חיאט: חברת הכנסת קסניה תיארה ממש יפה את העניין של המצוקה.

<מרק חיאט: אני רוצה להדגיש מספר דברים.

<מרק חיאט: זה דבר מאוד מוזר מבחינתנו כי בית-ספר עד שנת 2011, ראש העיר ממש הזרים כספים, הזרים תקציבים, הכול היה יפה.

<מרק חיאט: הילדים למדו עד השעה ארבע בבית-הספר.

<מרק חיאט: בית-הספר היה אקדמיה, זאת אומרת, הילדים קיבלו תוכן נוסף.

<מרק חיאט: היו ארוחות חמות, זאת אומרת, ילדים שבאו מרקע סוציו-אקונומי לא צריכים לדאוג אם יש להם לחמנייה או אין להם לחמנייה, כי בית-הספר עכשיו קונה גם אוכל לילדים.

<מרק חיאט: יש משפחות שמקבלות לא רק מבית-הספר, אבל מקבלות גם לא רק ארוחות, אלא כל שבוע מתנה אפשר להגיד, ובית-הספר יודע ומכיר כל מצוקה של כל ילד וילד ומנסה לפתור אותה.

<מרק חיאט: אין לנו אלימות, נכון שתמיד יש ילדים שירביצו או משהו כזה, אבל אין לנו משהו שאפשר להגיד, הנה, זה בית-ספר אלים, אפשר לסגור את בית-הספר הזה - אין לנו מצב שיש לנו 50 תלמידים שאפשר לסגור את בית-הספר.

<מרק חיאט: מה ש- - - החליטה לעשות משנת 2011, זה פשוט לאט לאט, אפשר להגיד לייבש את בית-הספר מהכול.

<מרק חיאט: בית-הספר צריך תחזוקה.

<מרק חיאט: חוץ מהתקציבים הרגילים שמשרד החינוך חייב לתת, בית-הספר לא מקבל כלום, וצריך לצבוע אותו.

<מרק חיאט: אנחנו בתור הורים באים לבית-הספר ועוזרים לבית-הספר.

<מרק חיאט: כל הורה עושה משהו שהוא יכול.

<מרק חיאט: אז מ-2011, בית-הספר שהיה בית-ספר על-אזורי שאפשר היה להירשם במקומות אחרים – עיריית קריית אתא, פשוט אני לא רואה את יעקב טאוב כרגע, אבל יעקב טאוב מודע מאוד למצב הזה כי הוא חלק מהתהליך של ההורדה של בית-הספר למטה.

<מרק חיאט: פשוט לא נותנים לאף אחד, חוץ מהאזור המסוים, כמה רחובות למטה להירשם לבית-הספר.

<מרק חיאט: בפירוש אומרים בפנים לאנשים – בית-הספר הזה מחוסל, אל תירשמו אליו, אין לכם למה ללכת לשם - מה זה ללכת?

<מרק חיאט: אנחנו יוצאי ברית המועצות, ההורים.

<מרק חיאט: אני הגעתי לפני 26 שנה, למדתי, שירתתי, אני עובד, משלם מסים, הכול.

<מרק חיאט: יש לנו אנשים שהגיעו מאתיופיה – הם רוצים חינוך לילדים.

<מרק חיאט: בגלל שאנחנו פה, אנחנו רוצים חינוך לילדים שלנו - בית-הספר הזה גם ערכי, גם נותן חינוך.

<מרק חיאט: אסור לשכוח, בית-הספר הזה הוא בית-ספר ממלכתי דתי.

<מרק חיאט: אנחנו לא באים מרקע דתי, בית-הספר – המנהלת, המורות, המורות שלנו דתיות, הכניסו ללב של הילדים, וגם אלינו הביתה את הנושא של ערכיות התורה גם.

<מרק חיאט: הבן שלי בא הביתה, ואומר, אבא, לא לשכוח לקנות שתי חלות, שיהיו גם נרות, כי אנחנו צריכים לעשות קבלת שבת – אין דבר כזה, זה מגיע כבר מהילד.

<מרק חיאט: בבוקר יש תפילה, הם אומרים: "מודה אני לפניך".

<מרק חיאט: אני שמחתי על זה, אמרתי יופי, חוץ מזה גם בית-הספר יכול לתת לילדים ערכים במתמטיקה, באנגלית, מלמדים אצלנו אנגלית מכיתה א', המתמטיקה אצלנו ברמה גבוהה.

<מרק חיאט: בחיפה יש בית-ספר ריאלי, את הבוגרים שלנו מקבלים גם לריאלי.

<מרק חיאט: יש לנו פה בוגרים שאני מבקש שידברו, שיגידו שהם לומדים והם זוכרים לטובה את בית-הספר.

<מרק חיאט: אז הכול ביחד, כל זה, זה אנחנו, זה בית-הספר, זה המשפחה.

<מרק חיאט: בית-הספר הזה הוא משפחה.

<מרק חיאט: עיריית קריית אתא מבלי הסבר, מבלי סיבה שהם יכולים להגיד לנו – אתם רעים, אתם ככה, פשוט הם קודם כל סגרו את אזורי הרישום, בעצם, אי אפשר להירשם ממקום אחר בקריית אתא, יש לך בית-ספר ליד, תלך לפה.

<מרק חיאט: אם אתה רוצה לקבל ערך יותר טוב, לא, אתה יכול רק כאן.

<מרק חיאט: אחר כך היו בעיות עם ההסעות – לדוגמה, יש הסעות כמה רחובות למטה, הילד לא צריך ללכת ברגל 20 דקות אם הוא יכול בחמש דקות להיות בבית-הספר.

<מרק חיאט: יש הסעות מיועדות שהעירייה בעצם משלמת עליהן.

<מרק חיאט: כל כמה שנים פתאום לוקחים את ההסעות כדי שלא יהיו ילדים.

<מרק חיאט: אחר כך מחזירים, מתחילים להילחם, מחזירים.

<מרק חיאט: מה שפגע בנו מאוד – בעצם שכל בית-ספר בקריית אתא, חוץ מאזור מאוד יוקרתי - בגבעת טל יש תכנית כביכול אקדמיה, שאפשר להישאר בסבסוד של העירייה.

<מרק חיאט: אצלנו זה היה עוד פחות כסף, זה עלה אבל שם זה קצת יותר.

<מרק חיאט: בסבסוד של העירייה הילדים יכולים להישאר יותר, ויש להם ארוחות חמות – לילדים שלנו אין האפשרות הזאת.

<מרק חיאט: זה מאוד פגע, כי האזור, האנשים פשוט נלחמים על החיים שלהם כדי לסיים את החודש.

<מרק חיאט: גם להגיע לפה זה לא היה קל לנו בכלל.

<מרק חיאט: אצלנו זה לא קל, אבל עשינו את זה, ואנחנו מאוד שמחים שהזמנתם ואתם פה אתנו עכשיו.

<מרק חיאט: בינואר 2015, ההורים מגלים שיש 40 תלמידים שבעצם אמורים להירשם לשתי כיתות.

<מרק חיאט: בשיחת טלפון שהגיע למנהלת מעיריית קריית אתא, ממחלקת חינוך, מגלים שלא תהיה הרשמה לכיתה א'.

<מרק חיאט: מתחילים לשלוח מיילים, הודעות וכל זה, ומקבלים תשובה - מסיבות מערכתיות.

<מרק חיאט: מה זה סיבות מערכתיות?

<מרק חיאט: אף אחד לא מסביר מה זה סיבות מערכתיות - אף אחד לא באמת רוצה.

<מרק חיאט: כל דיבור שהיה עם משרד החינוך, עם הגברת רחל מתוקי וגם התכתבויות, בעצם יוצא מכך שמשרד החינוך תומך בעיניים עצומות בכל החלטה של עיריית קריית אתא, בכל החלטה.

<מרק חיאט: אנחנו מנסים להבין מה זה החלטה, מאיפה זה נובע, מה השיקולים – אנחנו רוצים לדעת את זה.

<מרק חיאט: אנחנו באמת רוצים שבית-הספר הזה ימשיך להתקיים.

<מרק חיאט: בית-הספר הזה הוא בית-ספר טוב.

<מרק חיאט: היינו רוצים שיחזירו את אזורי הרישום, שתהיה בחירה לילדים.

<מרק חיאט: מי שרוצה להירשם שיחזירו את התקציבים, שיחזירו גם את הארוחות החמות - אנחנו פה בשביל זה.

<מרק חיאט: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו נציג העירייה, מנהל אגף החינוך מר יעקב טאוב.

אברהם נגוסה: ברוך הבא.

אברהם נגוסה: רק לעדכן אותך.

אברהם נגוסה: נושא הדיון כמובן אתה יודע.

אברהם נגוסה: נמשיך ונשמע.

אברהם נגוסה: יו"ר ועד ההורים דיבר, ההורים גם ידברו.

אברהם נגוסה: בית-הספר טוב לנו, טוב לילדים שלנו.

אברהם נגוסה: הרמה גבוהה.

אברהם נגוסה: הילדים שלנו, והמורים מסתדרים טוב.

אברהם נגוסה: לילדים שלנו טוב, לנו טוב - למה סוגרים את בית-הספר?

אברהם נגוסה: אני רוצה שתמשיך לשמוע, אחר כך נשמח לשמוע את התייחסותך לנושא.

אברהם נגוסה: נשמע את הבוגרת של בית-הספר.

<אניטה נרובלנסקי: באתי הנה לייצג את בית-הספר "גיבורי עציון", אף אחד לא הכריח אותי, ולא יוצא לי מזה כלום, פשוט נוצר מצב שאני כבר לא יכולה לשתוק.

<אניטה נרובלנסקי: קראתי את הכתבה בעיתון והכתבה ממש פגעה בי.

<אניטה נרובלנסקי: עיריית קריית אתא רוצים לסגור את בית-ספר "גיבורי עציון".

<אניטה נרובלנסקי: ניסיתי למצוא לוגיקה להחלטה הזאת, אך לצערי ניסיונותיי העלו חרס.

<אניטה נרובלנסקי: סיבת העירייה מעצימה עוד יותר את ההלם.

<אניטה נרובלנסקי: היה רשום שם שבית-הספר הוא סקטוריאלי ולא מאפשר שילוב תלמידיו בחברה.

<אניטה נרובלנסקי: העירייה טוענת שפיזור התלמידים ברחבי העיר יביא לשילובם בחברה, כי ב"גיבורי עציון" לומדים עולים.

<אניטה נרובלנסקי: לדעתי, זה גילוי גזענות מובהק שעליו העירייה אפילו לא מתביישת לדבר בקול.

<אניטה נרובלנסקי: בקשר לזה שהתלמידים לא משתלבים בחברה - אחותי ואני אנחנו הראשונים במשפחתנו שנולדנו כבר בארץ ושתינו בוגרות "גיבורי עציון".

<אניטה נרובלנסקי: בזכות היסודי שלנו קיבלנו בסיס מצוין להתקדמות בחברה וגם בלימודים.

<אניטה נרובלנסקי: בזכות העובדה שבית-הספר הוא ממלכתי-דתי, ולצערי, המשפחה שלי לא יודעת את היהדות על בוריה, ולא יכולה לתת לי את הרקע הזה.

<אניטה נרובלנסקי: אני קיבלתי ממנו המון ערכים יהודיים, דבר שהביא גם להצטיינות בחטיבה שלי – זאת אומרת, הם נותנים הרבה מאוד בתחום הזה.

<אניטה נרובלנסקי: בנוסף לכך, קיבלתי גם המון רקע בכל שאר המקצועות – במתמטיקה, אנגלית וכו', דבר שהביא לכך ששתינו במשך 11 שנות לימודנו קיבלנו תעודות הצטיינות.

<אניטה נרובלנסקי: בית-הספר הוא גם בסיס לכך ששתינו לומדות בתכנית הסייבר מגשימים, ואחותי גם קפצה כיתה מ-ז' ל-ט' – דבר שלא היה אפשרי בכלל אם בית-הספר לא היה נותן את הבסיס הזה, זה לא יכול לבוא סתם ככה מעצמו במיוחד כשההורים שלנו עולים.

<אניטה נרובלנסקי: כעת אני אעבור לגזענות של העירייה.

<אניטה נרובלנסקי: רק בשבוע שעבר פורסם דוח של מבקר המדינה בו נאמר שמשרד החינוך נכשל בחינוך נגד גזענות.

<אניטה נרובלנסקי: והנה, במחוז חיפה הגברת רחל מזוז, ישנו צידוד בגזענות בכך שהיא תומכת בעיריית קריית אתא שרוצה לסגור את בית-הספר על הרקע שהוא סקטוריאלי.

<אניטה נרובלנסקי: אנו חיים במדינה דמוקרטית, לפחות ככה אומרים לי כל יום בשיעור אזרחות בבית-הספר.

<אניטה נרובלנסקי: אבל במציאות אני נתקלת במצב הפוך - דאגת העירייה כלפי ילדי העיר, העולים, ובני העולים היא רק מלים ריקות.

<אניטה נרובלנסקי: אני לא רוצה להידמות להם, ולהגיד מלים ריקות, ולכן אני אעבור למעשים.

<אניטה נרובלנסקי: יש דוגמאות רבות למעשי העירייה, אני אספר רק שתיים מהן.

<אניטה נרובלנסקי: במקרה הראשון – העירייה ניסתה להפר את הזכויות האזרחיות של ההורים שלי כאשר אלו רצו לבחור לי את סוג החינוך שירצו לתת לי.

<אניטה נרובלנסקי: אני הייתי ב"גיבורי עציון" שהוא ממלכתי דתי, שנתן לי הרבה ערכים, וגם בחטיבה שלי אני רציתי להמשיך, חטיבה של ממלכתי דתי.

<אניטה נרובלנסקי: לצערי, בקריית אתא אין חטיבה שהיא ממלכתית דתית, ואני רציתי ללכת לחטיבה הכי קרובה אליי שהיא כפר הנוער הדתי שבכפר חסידים.

<אניטה נרובלנסקי: אבל העירייה לא רצתה להעביר את התיק שלי לחטיבה הזאת, ובנוסף, ויתר על כן רחל מתוקי עזרה לעירייה שלא להעביר את התיק שלי לחטיבה הזאת.

<אניטה נרובלנסקי: רק בעזרתו של עו"ד הצלחנו בכל זאת לסכל את כוונות העירייה, ובסופו של דבר למדתי שם.

<אניטה נרובלנסקי: המקרה השני היה כשכבר הייתי בכיתה ט' בכפר הנוער הדתי שבכפר חסידים מסיבה שזה בית-ספר על אזורי שהכי קרוב מהסוג שבו ההורים רוצים שאני אלמד בו.

<אניטה נרובלנסקי: העירייה לפי חוזר מנכ"ל מחויבת לשלם 50% מסך כל העלות של ההסעות.

<אניטה נרובלנסקי: כתבנו מכתב מתלמידי כיתות ט' למחלקת החינוך של העירייה בכוונה שהם צריכים לממן לנו את ההסעות.

<אניטה נרובלנסקי: בתגובת העירייה נמסר שאנחנו צודקים לפי חוזר המנכ"ל בקשר לעזרה במימון ההסעה לבית-הספר, אבל העירייה לא תשלם את זה מהסיבה שיש בקריית אתא שני בתי ספר ממלכתיים דתיים "נועם" ו"יבנה".

<אניטה נרובלנסקי: לאחר בירור הסתבר ש"נועם" ו"יבנה" הם בתי ספר יסודיים, ואותנו תלמידי כיתות ט' שלחו ליסודי.

<אניטה נרובלנסקי: למתקשים להאמין, יש לי פה מכתב ממחלקת החינוך שעדיין שמרתי אותו, צריך למסגר אותו, מי שרוצה בבקשה מוזן לקרוא.

<אניטה נרובלנסקי: מר יעקב טאוב, אתה יכול בבקשה להסביר לי את איך אפשר לשלוח אותי ליסודי?

<אניטה נרובלנסקי: לסיכום, אני רוצה לפנות לנציגי השלטון שנמצאים פה, ואני מבקשת בכל לשון של בקשה להתערב בנעשה ולעצור את העוול.

<אניטה נרובלנסקי: ועוד דבר בקשר להתערבות – אני אזכיר לכם את השיר המפורסם של הכומר מרטין נימלר, שכתב בזמן מלחמת העולם השנייה.

<אניטה נרובלנסקי: "בגרמניה לקחו הנאצים תחילה את הקומוניסטים - אבל לא הרמתי את קולי כי לא הייתי קומוניסט.

<אניטה נרובלנסקי: ואז הם לקחו את היהודים - אבל לא הרמתי את קולי כי לא הייתי יהודי.

<אניטה נרובלנסקי: ואז הם לקחו את חברי האיגודים המקצועיים - אבל לא הרמתי את קולי כי לא הייתי חבר איגוד מקצועי.

<אניטה נרובלנסקי: ואז הם לקחו את הקאתוליים - ואני לא הרמתי את קולי כי לא הייתי קאתולי, הייתי פרוטסטנטי.

<אניטה נרובלנסקי: ואז הם לקחו אותי - אך באותה עת כבר לא נותר אף אחד שירים את קולו למעני".

<אניטה נרובלנסקי: אז בבקשה, אל תתנו לביורוקרטיה לנצח.

<אניטה נרובלנסקי: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

קסניה סבטלובה: זה פשוט מרגש עד דמעות, ואני רוצה לשבח את אניטה על חדות המחשבה, על הרהיטות, וכל בית-ספר צריך להתגאות בבוגרת כזאת.

קסניה סבטלובה: תסיימי בית-ספר, תסיימי צבא, ובואי לעבוד אתנו בכנסת.

קסניה סבטלובה: ...

אברהם נגוסה: אני מסכים עם חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אברהם נגוסה: כל הכבוד לך.

אברהם נגוסה: אני חושב שמר יעקב טאוב גם גאה בבוגרת שכזאת, זה בית-הספר שמצליח כל כך.

אברהם נגוסה: זו גם הדרישה של ההורים.

אברהם נגוסה: בית-ספר מצליח חשוב לנו.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להמשיך לשלוח את ילדינו - זו הדרישה.

<גנאדי גורליק: שמי גנאדי, אני אבא עם שישה ילדים, ושלושה ילדים כבר למדו בבית-ספר "גיבורי עציון", ועכשיו הבת הראשונה עוד מעט מסיימת י"ב והולכת לצבא.

<גנאדי גורליק: שני הילדים לומדים עדיין ב"גיבורי עציון" בכיתה ג' ו-ה', וילד אחרון שצריך להיכנס לכיתה א' ב"גיבורי עציון", לא נכנס בגלל אלה שסגרו.

<גנאדי גורליק: אני דיברתי עם מחלקת החינוך בקריית אתא, שאלתי למה, יעקב טאוב אמר אנחנו החלטנו.

<גנאדי גורליק: אני שאלתי מי אנחנו, פשוט רציתי לדעת מי, בשביל ללכת ולדבר למה.

<גנאדי גורליק: הוא לא אמר, אנחנו סיכמנו וזהו.

<גנאדי גורליק: אז מה אנחנו יכולים לעשות?

<גנאדי גורליק: אני גר מבית-הספר עד לבית-הספר שעכשיו לומד הבן שלי הקטן בכיתה א' 14 תחנות.

<גנאדי גורליק: אני בכוונה במוצאי שבת נסעתי עם האוטו ולמדתי כמה זה רחוק - זה 5 קילומטר 400 מטר.

<גנאדי גורליק: הנסיעה מהבית שלי לבית-הספר זה 30 דקות, כי בבוקר יש כל כך הרבה תנועה.

<גנאדי גורליק: אני מבקש בבקשה, גם אני נולדתי ברוסיה, וגם אני יהודי, ובאתי בשביל מה?

<גנאדי גורליק: בגלל שאני חושב שמדינת ישראל זה הבית שלנו.

<גנאדי גורליק: הילדים שלנו נולדו פה.

<גנאדי גורליק: הם כבר לא רוסים, לא צריך לדבר אפילו שאנחנו רוסים.

<גנאדי גורליק: קודם כל שאנחנו ישראליים, והילדים שלנו ישראליים שהם גדלים פה, והם חייבים לשמוע שהם לא רוסים אפילו.

<גנאדי גורליק: הם צריכים לדעת מה שאנחנו מדברים בבית, ונותנים חינוך לילדים שלנו, שאנחנו עוזרים למדינת ישראל, מגדלים במדינת ישראל.

<גנאדי גורליק: וכפי שאמר מרק, אנחנו משלמים מסים, אנחנו עובדים.

<גנאדי גורליק: אני אבא לשישה ילדים ומרוויח 6,000 שקל בחודש.

<גנאדי גורליק: אני עובד לבד.

<גנאדי גורליק: אני רוצה לדעת – שלושה ילדים גדולים הולכים לבית-הספר "רוגוזין א'" לתיכון ברגל שתדעו כי אין לי כסף לקנות לכל אחד אפילו חופשי חודשי.

<גנאדי גורליק: דיברתי גם בקריית אתא עם מחלקת חינוך, אמרתי, אם אתם סגרתם כיתה א', אז תפתחו בבקשה נסיעה לילדים קטנים.

<גנאדי גורליק: לבית-ספר "צבי ישראל", במקום שלומד הבן שלי, אומרים לא.

<גנאדי גורליק: אמרתי, תן לנו כרטיסיות.

<גנאדי גורליק: הם אמרו אנחנו חייבים לבדוק כמה קילומטרים.

<גנאדי גורליק: זו שטות, מה הם לא רואים כמה קילומטרים יש שם?

<גנאדי גורליק: מה זה הדבר הזה, איפה אנחנו?

<גנאדי גורליק: כפי שהבוגרת של "גיבורי עציון" אמרה שאנחנו במדינה דמוקרטית, זה לא שאנחנו גרים במדינות אחרות.

<גנאדי גורליק: אנחנו יכולים להגיד מה אנחנו צריכים לקבל לפי החוק של מדינת ישראל.

<גנאדי גורליק: מכיתה א' עד כיתה ד' צריך שני קילומטר, וכל ילד צריך לקבל כרטיסיה בחינם.

<גנאדי גורליק: מכיתה ד' עד כיתה ז' שלושה קילומטר.

<גנאדי גורליק: אז למה הילד שלי לא קיבל עד עכשיו כרטיסיה והוא הולך ברגל– אני רוצה לדעת יעקב טאוב למה?

<גנאדי גורליק: - מה, הילד שלי בגלל שהוא רוסי?

<יעקב טאוב: זה לא הדיון פה.

<יעקב טאוב: סליחה.

אברהם נגוסה: אם סגרת בית-ספר כיתות א', ואם הילדים האלה נוסעים מעל שלושה קילומטר, אז משרד החינוך הוא אחראי.

אברהם נגוסה: הוא אומר, אם סגרתם, אז לפחות תנו כרטיסי נסיעה.

<יעקב טאוב: נכון.

<יעקב טאוב: לזכאים בלבד לפי משרד החינוך.

אברהם נגוסה: לא, גם למשרד החינוך יש - - -

<גנאדי גורליק: נכון, זה רק לפי חוק, אתה צודק.

<יעקב טאוב: רק לזכאים.

<יעקב טאוב: משרד החינוך הוא שנותן את המרחק וקובע בתוכנה לכל רשות מה המרחק מהבית שלו לבית-הספר.

<יעקב טאוב: כאשר יש מרחק הוא זכאי לכרטיסייה והוא מקבל - הילד שלו בכיתה א' קיבל.

<גנאדי גורליק: אבל איך הוא קיבל, אתה יודע איך הוא קיבל?

<גנאדי גורליק: בכוח.

<יעקב טאוב: סליחה, משרד החינוך מודד.

<יעקב טאוב: כל אחד המדידה שלו היא פרטית ואישית, ואני בהחלט מבין אותו.

<יעקב טאוב: אבל יש תוכנה של משרד החינוך ששלח לכל הרשויות וקובע, ומראה את השרטוט בקו הליכה לא אווירי, ולא נסיעה – קו הליכה רגלי מביתו לבית-הספר, המרחק מזכה אותו.

<גנאדי גורליק: אז רגע, מה אתה רוצה, שילד בכיתה א' יילך ברגל לבית-הספר?

<גנאדי גורליק: אני רוצה לדעת אם הוא הולך ישר מהבית שלי לבית-הספר, הוא צריך ללכת מתחת לבתים בדרך - אני רוצה לדעת.

קסניה סבטלובה: אני מציעה שנעשה סיבוב ונלך ברגל מהבית שלך יחד עם אדון יעקב טאוב, שיילך - - -

<גנאדי גורליק: אני רוצה להגיד איך שאני קיבלתי כרטיסיות לבן שלי שהוא כבר בכיתה א'.

<גנאדי גורליק: אני דיברתי עם ההנהלה של בית-הספר.

<גנאדי גורליק: הם אומרים, אני לא יכול לקבל בגלל שאין עדיין ועדה, אתה יכול או לא.

<גנאדי גורליק: אמרתי בסדר, אבל יש ילדים שכבר קיבלו, שהם גרים בדיוק על יד הבית שלי.

<גנאדי גורליק: אז מה היא אמרה, זו לא הבעיה שלך מי קיבל, מי לא – ככה הם דיברו.

<גנאדי גורליק: התקשרתי לגב' עדנה היא גם חברת עירייה ב"ישראל ביתנו".

<גנאדי גורליק: דיברתי, סיכמתי, והיא אמרה שהיא עוזרת.

<גנאדי גורליק: תוך שעה התקשרו מבית-הספר ואמרו תבוא, תקבל.

<גנאדי גורליק: אז מה?

<גנאדי גורליק: כל פעם אני צריך להתקשר לקסניה סבטלובה למשל, או לעדנה, או לסופה לנדבר?

<גנאדי גורליק: אנחנו ישראליים, אנחנו צריכים לקבל הכול לפי חוק של מדינת ישראל.

<גנאדי גורליק: כמו שאנחנו משלמים כול הזמן לפי חוק, גם אנחנו רוצים לקבל הכול לפי החוק.

<גנאדי גורליק: הילד שלי עכשיו בבית-הספר "צבי ישראל" הוא לבד שם, כי כל הילדים בבתי ספר אחרים.

<גנאדי גורליק: אני רק מבקש, אם לדוגמה הוא יהיה בבית-ספר "גיבורי עציון" על יד הבית, הוא יהיה עם האחות שלו ביחד, הוא כבר לא יפחד ללכת לבית-הספר.

<גנאדי גורליק: כל יום הוא בוכה לפני שהוא הולך.

<גנאדי גורליק: אז למה אני צריך להגיד כל יום: ילד, בבקשה, תעשה לי טובה, תלך לבית-הספר.

<גנאדי גורליק: הוא אמר, אבא, אני לבד שם, אין חברים, אין כלום שם.

<גנאדי גורליק: אין אפילו אחות שהוא יכול להסתובב בתוך בית-הספר שלפעמים צריכים לעזור לו, כי הילד קצת פוחד.

אברהם נגוסה: תסכם, כי הנקודה ברורה.

<גנאדי גורליק: אני רק מבקש לפתוח כיתה א' ב"גיבורי עציון" בשביל שהילדים שלנו זה העתיד שלנו, זה העתיד של מדינת ישראל.

<גנאדי גורליק: הם גדלים ועוזרים למדינה, ומה שהם מקבלים, הם נותנים בחזרה.

<גנאדי גורליק: הכי פשוט, ולא צריך לסגור ילדים במקום אחר.

<גנאדי גורליק: במקום שאנחנו גרים רק גרים שם אתיופים ורוסים - אז בגלל זה בבית-הספר הזה יש רק אתיופים ורוסים.

<גנאדי גורליק: לדוגמה, אם אנחנו גרים בירושלים, אז אני הולך לבית-ספר אחר.

<גנאדי גורליק: סגרו בית-ספר כיתה א' רק בגלל שאומרים שאנחנו עושים פה בלגאן, כאילו שרק רוסים ואתיופים - אז מי הולך לבית-ספר הזה קודם כל?

<גנאדי גורליק: ב"צבי ישראל" עכשיו 560 ילדים בתוך בית-ספר קטן - נכון יעקב טאוב?

<גנאדי גורליק: אני יכול להגיד ישר, מאיפה אני יודע, זה כבר לא חשוב.

<גנאדי גורליק: הילדים שם בכיתה של 33 ילדים - זה בסדר?

<גנאדי גורליק: מורה יכולה לדבר לכל אחד בתוך השיעור?

<גנאדי גורליק: – לא.

<גנאדי גורליק: אני מבקש בבקשה.

אברהם נגוסה: תודה.

<מריאנה רוקמן: שלום, שמי מריאנה, אני אמא לילדה שעלתה עכשיו מכיתה א' לכיתה ב'.

<מריאנה רוקמן: יש לי עוד בת קטנה שאני מאוד רוצה שהיא תלך לבית-הספר הזה.

<מריאנה רוקמן: אני חייבת לציין שאני לפני כן התגוררתי בחיפה.

<מריאנה רוקמן: בגלל בית-הספר הזה אני עברתי לקריית אתא בכוונה, אני עקרתי את החיים שלי כדי שהילדים שלי יילכו לבית-ספר שכל כך רציתי שהם יגדלו וייכנסו אליו.

<מריאנה רוקמן: כואב לי שמנסים לסגור בית-ספר שהוא כל כך טוב, שאין סיבה מוצדקת, אין סיבה אפילו הכי קטנה לסגור את בית-הספר הזה.

<מריאנה רוקמן: זה בית-ספר כשהילדה שלי עלתה לבית-ספר היא הייתה עוד לא בת 6, לפי החוק היא יכלה לעלות ועלינו לשם.

<מריאנה רוקמן: היא כל יום עולה לבית-ספר עם חיוך.

<מריאנה רוקמן: היא נהנית שם, היא לומדת לחיות, היא לומדת דת.

<מריאנה רוקמן: אני באה ממשפחה לא דתית, ואני שמחה שמשלבים את זה בבית.

<מריאנה רוקמן: אני מאוד ארצה שהבת הקטנה שלי שהיא בת 3 עוד מעט תשמח ללכת לבית-ספר כזה.

<מריאנה רוקמן: אני חייבת לציין, למרות שלוקחים מאתנו, שהעירייה לוקחת מאתנו את הארוחות החמות, ולא נותנת לנו אפשרות לשים את הילדים שלי בצהרון, ואני מסתדרת איכשהו לשים את הילדים במסגרת אחרי בית-הספר, אני עדיין מאוד מרוצה מבית-הספר.

<מריאנה רוקמן: הילדה שלי היא בת 6.5 עכשיו בכיתה ב', היא כבר מבינה אנגלית, וזה לא בא מהבית.

<מריאנה רוקמן: אנחנו כן מבינים אנגלית, אבל היא לומדת אנגלית שם ברמה טובה.

<מריאנה רוקמן: מתמטיקה - הנה, עשינו מבחנים עכשיו, היא קיבלה 90.

<מריאנה רוקמן: אני חייבת לציין שלי אין הרבה זמן לשבת עם הילדה בבית, אני חייבת לעבוד, בעלי חייב לעבוד - זה בא מבית-הספר.

<מריאנה רוקמן: נותנים להם רמה מספיק טובה שאני ממש מרוצה, והם נהנים, והם מקבלים ערכים ללמוד - אני ממש מרוצה מבית-הספר.

<מריאנה רוקמן: אני לא יודעת – כל אחד שניסיתי לשאול למה סוגרים את בית-הספר – אין לנו אלימות, אין לנו שום דבר.

<מריאנה רוקמן: אתם יודעים מה, לוקחים לנו אפילו את אולם הספורט.

<מריאנה רוקמן: לילדים שלנו בחורף אין שיעורי ספורט, מנסים למצוא דרכים או לא דרכים, תלוי במזג האוויר כי אין לנו אולם ספורט משנה שעברה, בחורף אין לנו שיעורי ספורט.

<מריאנה רוקמן: למרות הכול, המורים עושים מאמצים ומוציאים ילדים החוצה ועושים להם שיעורי ספורט באמצעים שיש.

<מריאנה רוקמן: אני מבקשת תתייחסו בבקשה להורים, לילדים ששמחים מהקיום של בית-הספר, ואל תתנו יד, אל תסגרו את בית-הספר הזה.

<מריאנה רוקמן: בבקשה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה, נציגה של ועד ההורים.

<אסמרה אברו: שלום לכולם, יש לי ילד שעולה לכיתה ג'.

<אסמרה אברו: הוא למד בבית-הספר גם כיתה א' וכיתה ב'.

<אסמרה אברו: בית-הספר הזה הוא קרוב אלינו, ולנו אין לנו בית-ספר אחר כי הוא נמצא רחוק.

<אסמרה אברו: אני גרה בקריית אתא, הוא לומד בגן.

<אסמרה אברו: אני באתי לפני שנה, קניתי בית.

<אסמרה אברו: אמרו לי, אין גן.

<אסמרה אברו: אני הולכת בגשמים, אבל אין ברירה, צריך לקחת אותם ולהחזיר אותם לבד – זה קשה.

<אסמרה אברו: אני הולכת ברגל, זה קצת קשה.

<אסמרה אברו: אני עובדת.

<אסמרה אברו: עד שיש לנו בית-ספר קרוב – למה סוגרים?

<אסמרה אברו: אין לנו בית-ספר אחר הוא רחוק.

<אסמרה אברו: יש לי בת קטנה, עוד מעט בת שנתיים, יש לי שתי ילדים, אני לא יכולה לעבוד, למה?

<אסמרה אברו: בית-הספר רחוק, בשנה הבאה סוגרים, אז קשה באמת איך אנחנו נלך אין לנו בית-ספר קרוב.

<אסמרה אברו: איך אני אגיע לשם, גם לא נותנים כרטיסיות להגיע לשם - קצת קשה.

אברהם נגוסה: תודה.

<סמי באביי: שלום לכולם, ברוך השם יש לי שתי ילדים.

<סמי באביי: (מדבר באמהרית)

אברהם נגוסה: הוא אמר שהבת שלו נמצאת בכיתה ג', אבל יש לו עוד בן שצריך להתחיל בכיתה א'.

אברהם נגוסה: אז אפילו גם זה שכיתה א' סגור, ויש שמועות שגם כיתה ג' ייסגר, ולכן גם הילד שלי לא ימשיך באותו בית-ספר, גם הילדה שלומדת גם היא כל הזמן בחרדה כי הם כל הזמן מדברים על סגירת כיתה ב' ו-ג'.

אברהם נגוסה: בית-הספר כל כך טוב לנו.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שבית-הספר הזה ימשיך ולא לסגור את בית-הספר.

אברהם נגוסה: זה קרוב לבית שלנו.

אברהם נגוסה: זה נותן חינוך טוב, כולנו מרוצים, למה צריך לסגור את בית-הספר?

<אסמרה אברו: מורים, מנהלת, אנשים טובים – למה סוגרים?

אברהם נגוסה: נשמע מנציג העירייה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<מרק חיאט: מה שקרה בעצם בשנה שעברה, שהורים פשוט אולצו להירשם לבתי ספר אחרים כדי שהילדים לא יישארו מחוץ למסגרת.

<מרק חיאט: בטוח שיש עוד בתי ספר בקריית שגם טובים, אבל הדרך החינוכית שמנסים המורות, המנהלת, סגנית המנהלת להעביר לילדים הם ערכים כאלה של להיות ישראלי, להיות בן אדם שיתרום לחברה, בן אדם שלא עוזב מישהו שנקלע לצרה.

<מרק חיאט: אנחנו רוצים שתראו את הילדים שלנו.

<מרק חיאט: אלה ילדים שלא היו בבית-ספר כבר הרבה שנים, זאת אומרת הם בקשר עם בית-הספר, אבל זה לא שהם באו מתי שהיו צריכים לנאום.

<מרק חיאט: היו הרבה אנשים שרצו להגיע, אבל פשוט בגלל שחלק עובדים, לומדים, הם אמרו אנחנו חייבים להגיע ולהגיד את זה.

<מרק חיאט: "גיבורי עציון" זאת משפחה, אי אפשר לקרוא לזה אחרת.

<מרק חיאט: אני מכיר ספציפית שני אנשים שהילדים שלהם היו בכיתה ד', בגלל שהילדים הקטנים שלהם לא יכלו להיכנס ל"גיבורי עציון", הם הוציאו את הילדים הגדולים מבית-הספר כדי שהם יהיו ביחד ושלחו את הילדים בהסעות לבית-ספר "שובו" בעכו.

<מרק חיאט: הקטנים הם קטנים מדיי, אז הילדים הגדולים בוכים, כי קשה להם מאוד, כי הפרידו אותם.

<מרק חיאט: הם כבר בשעה שבע ועשרה בהסעה ל"שובו", זה גם בית-ספר שיש לו נטייה דתית, והם שם – זה לא היה צריך בכלל להתרחש.

<מרק חיאט: הם רצו להיות פה בבית-הספר, ולא הייתה להם ברירה אחרת.

<מרק חיאט: ישנם עוד אנשים פה שהילדים שלהם בגן, והם עכשיו בין שמים לארץ שצריכים להיכנס לבית-הספר, והם אומרים מה אנחנו נעשה?

<מרק חיאט: איך אנחנו נצליח להשתלב, להסיע את הילדים, לקחת באוטובוס חצי שעה את הילד, לרוץ בשעה אחת, או רבע לאחת להספיק לקחת מבית-הספר - זה פשוט לא יאומן.

<מרק חיאט: דבר שני, הדו-קיום, זאת אומרת, כולם ביחד.

<מרק חיאט: אנחנו לא מתחלקים בבית-הספר כי זה ההורים שלך הגיעו מרוסיה, ואלה הגיעו מאתיופיה, כולם משחקים ביחד.

<מרק חיאט: כולם לומדים, עושים פרויקטים ביחד.

<מרק חיאט: אם צריך לעזור יעזרו.

<מרק חיאט: אין את זה – אה, זה משם - לא, נכון.

<מרק חיאט: אמרתי, בטוח תמיד יש דברים שצריך לפתור.

<מרק חיאט: אבל כל כך כואב לנו על זה שלקחו משהו טוב.

<מרק חיאט: כשהילדים שלנו קיבלו דברים נוספים הם יוכלו להתפתח יותר.

<מרק חיאט: כשאניטה הייתה, אז הייתה עדיין אקדמיה שהם למדו עד השעה ארבע.

<מרק חיאט: הם קיבלו ערכים נוספים, הם יכלו ללמוד יותר, וההורים היו רגועים יותר.

<מרק חיאט: יש לך חוגים בבית-הספר, אתה יכול להיות רגוע שבשעה ארבע יש הסעה, וההסעה שיורדת כמה רחובות ומסיעה את הילד, ההסעה של ביתה ספר, הילד לא צריך לעבור שום כביש.

<מרק חיאט: לוקח, מגיע לתחנה - זה פשוט נלקח מאתנו, אנחנו רוצים להחזיר את זה.

<מרק חיאט: אנחנו חס וחלילה לא נגד ראש העיר קריית אתא, אנחנו אוהבים אותו ואנחנו בחרנו בו.

<מרק חיאט: אנחנו רוצים את הצדק, אנחנו רוצים להחזיר את הצדק לילדים שלנו.

<מרק חיאט: הילדים שלנו זה הדבר הכי חשוב לנו - הם המהנדסים של העתיד.

<מרק חיאט: הם אלה שילכו לצבא.

<מרק חיאט: הם אלה שיעבדו ביחד.

<מרק חיאט: אנחנו חרדים כרגע לקיום של מדינת ישראל.

<מרק חיאט: זה לא משהו שרק בית-ספר, זה קיום של דמוקרטיה, זה קיום של הילדים, והילדים שלנו הם ילדים שיכולים להצליח ואנחנו לא רוצים שימנעו את זה מהם.

<מריאנה רוקמן: אני רוצה להוסיף עוד משפט.

<מריאנה רוקמן: אני לא מבינה.

<מריאנה רוקמן: בקריית אתא יש בעיה נוספת שכל הכיתות מלאות, מפוצצות בתלמידים.

<מריאנה רוקמן: לאור הבעיה הזאת סוגרים בית-ספר, ומנסים לדחוף עוד תלמידים בכיתות האלה, אין פה הגיון.

<מריאנה רוקמן: אני לא מבינה.

<מריאנה רוקמן: יש בעיה.

<מריאנה רוקמן: כולם מדברים עליה שיש יותר מדיי.

<מריאנה רוקמן: הורים אחרים בבתי ספר אחרים עושים שביתות, ובאים ומפזרים את בית-הספר שלנו בשביל ליצור עוד יותר עומס?

<מריאנה רוקמן: – אני לא מבינה.

קסניה סבטלובה: שזה בניגוד לכל מה שעכשיו משרד החינוך דוגל בו שמנסה לפזר את הילדים שיהיו פחות ילדים בכיתות.

אברהם נגוסה: נשמע בוגר.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<איליה בלום: אני תלמיד כיתה י"ב, במכללה הטכנולוגית של חיל האוויר כיום.

<איליה בלום: אני אישית עולה.

<איליה בלום: אמנם עליתי בגיל צעיר בגיל 5, אבל עדיין בשנה שעלינו לא היה לי במשפחה שום רקע של ערכים כמו ציונות, אהבת הארץ, לא שמענו על זה.

<איליה בלום: כאשר התקבלתי במסגרת הזו של "גיבורי עציון" שזו כמו משפחה בשבילי עכשיו.

<איליה בלום: קיבלתי מכיתה א' עד ו' את הערכים שבית-הספר דוגל בו, הערכים העליונים שלו שזה אהבת הארץ, ציונות, כבוד האדם.

<איליה בלום: בכיתה ו' יצאתי כבר עם הרגשה שאני הולך לתת את כל כולי, לשרת את המדינה לתת מכל הנשמה.

<איליה בלום: בכיתה ט' כבר עברתי ממסגרת צבאית למכללה הטכנולוגית.

<איליה בלום: כרגע אני מתמיין לתפקיד משמעותי בצבא.

<איליה בלום: אני מספר את כל זה בגלל משהו שקראתי שהטענה של עיריית קריית אתא ש"גיבורי עציון" הוא בית-ספר סקטוריאלי, ואין טעם בבית-הספר כזה.

<איליה בלום: אני שואל איך קורה שיש כיום - היום יש גם עולים חדשים, ילדים לעולים חדשים שבאים בלי שום רקע על יהדות, על ציונות, ובית-הספר הזה לוקח ילדים בגיל 6 ומחנך אותם, נותן להם את כל הערכים האלה אקסטרה ערכים בנוסף, לא מה שנותנים בבית-ספר רגיל.

<איליה בלום: זאת אומרת, אקסטרה ערכים, אקסטרה ציונות - עובדה, אני יצאתי מבית-הספר הזה, אני מוכן לתת את כולי כמו כל הבוגרים שיצאו מבית-הספר הזה.

<איליה בלום: משהו שנשמע לי קצת עצוב, שכל זה קורה במשמרת של שר החינוך שלנו נפתלי בנט, וראש העיר יעקב פרץ מסיעת הליכוד, שתי סיעות שדוגלות בציונות, דוגלות באהבת הארץ.

<איליה בלום: כאשר שומעים שסוגרים בית-ספר שדוגל בכל זה, שנותן לילדים את כל הערכים שצריך בשביל להמשיך ולשרת את המדינה הזאת, אז חותמים על הסגירה שלו כביכול בלי למצמץ אפילו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: יש לנו שלושה נציגי המשרדים, כמובן גם נציג או נציגה של משרד החינוך.

אברהם נגוסה: יש לנו גם נציג של עלייה וקליטה, ונציג עיריית קריית אתא.

אברהם נגוסה: עד עכשיו שמענו מההורים, מוועד ההורים, מהבוגרים.

אברהם נגוסה: אני חושב שדבר אחד ברור שאנחנו שמענו - כמה זה טוב בית-הספר הזה, כמה זה מוצלח.

אברהם נגוסה: כמה זה טוב המורים.

אברהם נגוסה: כמה זה המנהלת, כולם משבחים אותם.

אברהם נגוסה: בית-הספר מודל לחיקוי.

אברהם נגוסה: לכולנו יש שאלה אחת - אם כך, למה סוגרים את זה?

אברהם נגוסה: נציגי המשרדים, תסבירו לנו - לא שמענו דווקא מצד החינוך, או מצד בית-הספר, אנחנו שומעים דברים טובים ממקבלי השירות, מהבוגרים שאנחנו רואים – עובדה איזה תלמידים יצאו מבית-הספר הזה, מה הם מעידים על בית-הספר הזה.

אברהם נגוסה: מה הם מעידים על הערכים שקיבלו שם ומהמורים.

אברהם נגוסה: אז מה אנחנו רוצים לעשות?

אברהם נגוסה: זה מה שמדינת ישראל והחברה הישראלית זקוקה – אם כך, למה חוזרים אחורה?

אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להבין מה הסיבה בדיוק, האם זו סיבה ביטחונית, כלכלית, בריאותית?

אברהם נגוסה: מה יש פה שבית-ספר שכולם מרוצים ממנו סוגרים אותו.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את נציג משרד החינוך.

אברהם נגוסה: בבקשה, תסבירו לנו מה עמדתכם בעניין הזה.

<רון פכטר: שלום, אני נציג משרד החינוך, אני מפקח של בית-הספר.

<רון פכטר: אני הייתי שמח להפנות קודם כל את הדברים לרשות המקומית, היות והרשות היא זאת שאחראית על רישום תלמידים לבית-ספר על-פי חוק.

<רון פכטר: היא זאת שאחראית על פתיחה של מוסדות חינוך בבית-הספר.

<רון פכטר: אני אתייחס בהמשך.

<רון פכטר: אני הבאתי אתי נתונים, אני כמובן מייצג את מחוז חיפה.

<רון פכטר: אני אשמח בהמשך להתייחס דברים.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אבל אתם ידעתם על העניין הזה?

אברהם נגוסה: הבקשה מההורים הגיעה אליכם?

קסניה סבטלובה: העירייה פנתה אליכם?

קסניה סבטלובה: האם בחנתם אותה בכלים שלכם?

<רון פכטר: המכתב מהעירייה על כך שלא תיפתחנה שתי כיתות א' הגיע למשרד החינוך בדצמבר 2015, באותו זמן נמסרה גם ההודעה לבית-הספר.

<רון פכטר: מנהלת המחוז, משרד החינוך מחוז חיפה שמעה את הדברים, שמעה את הדברים מעיריית קריית אתא.

<רון פכטר: לאור הנתונים שיש בידינו משרד החינוך הסכים ונאות ללכת למהלך הזה, מהלך של אי פתיחת כיתות א', שנת תשע"ז, שנת לימודים, כאשר שאר תלמידי בית-הספר נשארים ולומדים בבית-הספר בלי לפגוע בהם.

<רון פכטר: כאמור, אני אתייחס לנתונים בהמשך.

<רון פכטר: חשוב לי הערה נוספת.

<רון פכטר: במהלך תקופת הרישום היו אמורים להירשם כ-25 תלמידים לכיתה א' השנה.

<רון פכטר: אנחנו במשרד לא קיבלנו, ולו בקשה אחת או פנייה אחת של הורה כזה או אחר לבדוק את הנושא של הרישום, או להישאר ולהירשם בבית-הספר – לא היו אלינו פניות.

<רון פכטר: פנייה שהייתה אלינו למשרד מחוז חיפה, משרד החינוך במהלך החופשה, פנינו להורים, וביקשנו מהם לבוא.

<רון פכטר: אנחנו רצינו לשבת ולהידבר עימם, ולשמוע אותם, הדברים שנאמרים כאן הם דברים אמתיים שיוצאים מן הלב, ואני חייב לומר שהם נכנסים ללב, הם משמעותיים ביותר.

<רון פכטר: התשובה שאנחנו קיבלנו מוועד ההורים הייתה, אין לנו מה לשבת ולהיפגש אתכם, תסגרו את הדברים שלכם ביחד עם העירייה, לנו אין שום רצון בשיח וחבל.

<רון פכטר: אני גם חושב שהדברים האלה החשובים שנאמרים כאן, יכול להיות שמין הראוי היו צריכים לבוא ולהיאמר גם ברשות המקומית, גם מפגישה עם ראש העיר, אני לא יודע אם הדברים האלה נעשו.

<רון פכטר: אז אלה הערות כלליות, ואני כמובן אתייחס בהמשך לנתונים נוספים ברשותכם.

<רון פכטר: ברשותך, יושב ראש הוועדה, נעביר את רשות הדיבור לנציג העירייה.

אברהם נגוסה: בסדר גמור.

אברהם נגוסה: מאוד חשוב לומר שהאנשים אמרו שאוהבים את ראש העיר, זה לא נגד ראש העיר.

אברהם נגוסה: אין טענות נגד ראש העיר.

אברהם נגוסה: אוהבים את המנהלת, אוהבים את המורים וזה העניין.

אברהם נגוסה: מר יעקב טאוב, תסביר לנו בבקשה איך אנחנו יוצאים מזה.

<יעקב טאוב: שלום לכולם, שמעתי פה את ההורים.

<יעקב טאוב: ההורים הם האזרחים שלנו, תושבים שלנו.

<יעקב טאוב: ודאי שאנחנו משרתים את כל תושבי קריית אתא, וגם את ההורים האלה.

<יעקב טאוב: בית-ספר "גיבורי עציון" נוצר לפני איקס שנים בגלל שהייתה עלייה.

<יעקב טאוב: הייתה עלייה, היו הרבה עולים, ראש העיר עם משרד החינוך וחמ"ד חשבו, יש הצדקה לבית-ספר שייתן בו יהדות לכאלה שכפי שכמה הורים פה אמרו, הם אינם בעלי מסורת, ולכן פתחנו בית-ספר יחד עם משרד החינוך.

<יעקב טאוב: בהתחלה לתושבי קריית אתא, בעיקר, אני מדגיש את זה, היו בבית-הספר הזה כמעט 100% עולים חדשים.

קסניה סבטלובה: באיזו שנה נפתח בית-הספר?

<יעקב טאוב: כשהייתה עלייה גדולה.

קסניה סבטלובה: 91'?

קסניה סבטלובה: 90'?

<יעקב טאוב: משהו כזה.

<יעקב טאוב: ברור שהיו לנו מלחמות עם כל המנהלים, ופה ראש העיר עמד בפרץ נגד כל מנהלי בתי הספר על פתיחת בית-ספר מסוג כזה.

<יעקב טאוב: כל המנהלים - - -

קסניה סבטלובה: סליחה, זה לא אותו ראש העיר מאז?

<יעקב טאוב: זה אותו ראש העיר.

<יעקב טאוב: אני אומר, המנהלים, לא ראש העיר.

קסניה סבטלובה: 25 שנים?

<יעקב טאוב: מנהלי בתי הספר היסודיים האחרים לא ראו בעין יפה פתיחת בית-ספר כזה שהוא בית-ספר על טהרת העולים ולא אינטגרטיבי.

<יעקב טאוב: אבל ראש העיר יחד עם משרד החינוך והחמ"ד עמד ובלם את הנושא הזה כדי שבעיקר באמת אלה שבאו כעולים חדשים יקבלו את היהדות, כל אחד לפי מה שהוא רצה וקיבל.

<יעקב טאוב: היום אין עולים חדשים, יש בני עולים חדשים.

<יעקב טאוב: אין עולים חדשים שעלו, ילדים עולים חדשים אינם.

<יעקב טאוב: בית-הספר הזה הוא לא אינטגרטיבי, הוא בית-ספר שכונתי כרגע.

<יעקב טאוב: אני אומר לך, הילדים האלה היטמעו בבתי ספר אחרים יקבלו יותר, מה עוד שזהות יהודית ניתנת בכל בתי ספר היום בקריית אתא עם סמינר "אורנים" - אין הצדקה לבית-הספר הזה.

קסניה סבטלובה: בוא נבטל בתי חולים, אולי אין הצדקה בהם.

קסניה סבטלובה: הייתה פעם עלייה גדולה, והיו מחלות רבות שאין כרגע, ועכשיו אין אפידמיות, ואין חולירע - אולי נסגור גם.

<יעקב טאוב: אני לא רוצה להיות חצוף בפני חברת כנסת.

<יעקב טאוב: את מייצגת את הצד של ההורים ובצדק.

קסניה סבטלובה: אני מייצגת את הצד של האזרחים, של הילדים.

קסניה סבטלובה: מה זאת אומרת של ההורים?

קסניה סבטלובה: ברור.

קסניה סבטלובה: גם אתה אמור לייצג אותם.

<יעקב טאוב: אני מייצג אותם.

אברהם נגוסה: יש לי שאלה.

אברהם נגוסה: אתה אומר שהם לא עולים.

<יעקב טאוב: היום ילדים עולים חדשים אין בפועל.

אברהם נגוסה: אבל הם בני עולים.

<יעקב טאוב: הם בני עולים בכל המסגרות בכל בתי הספר בקריית אתא.

קסניה סבטלובה: אז תפוצץ כל כיתה בעוד 40 תלמידים.

<יעקב טאוב: הממוצע בקריית אתא הוא 26.6 תלמידים בכיתה.

<גנאדי גורליק: מר טאוב, קודם כל זה לא נכון.

קסניה סבטלובה: יש פה אבא עם שישה ילדים, מה זה ממוצע בכלל?

אברהם נגוסה: הנקודה, אני חושב פה, הסיבה למה קיבלנו.

אברהם נגוסה: הם לא עולים חדשים, אין סיבה אחרת, אין בעיה אחרת.

אברהם נגוסה: בגלל שהם לא עולים חדשים, אז לא צריכים להיות, הם צריכים - - -

<יעקב טאוב: אין הצדקה לבית-ספר שכונתי.

קסניה סבטלובה: אתם הפכתם אותו לשכונתי.

קסניה סבטלובה: זה היה על-אזורי - תיקחו אחריות על זה.

<אניטה נרובלנסקי: אם זה בית-ספר שכונתי, אז מה מצפה?

<אניטה נרובלנסקי: מי ילמד שם?

<אניטה נרובלנסקי: אולי תערבב את כל העיר שכולנו נגור גם אחד עם השני?

קסניה סבטלובה: סליחה, בבתי ספר חרדים אתה גם מקפיד שיהיו שם חילונים, וגם מסורתיים אולי?

קסניה סבטלובה: סליחה, יש לי הרבה טענה שאתה דורש מבני העולים ומהעולים יותר מאשר אתה דורש מכל סוגי האוכלוסייה האחרים.

קסניה סבטלובה: את בתי-הספר של הערבים אתה לא מנסה לערבב אותם.

קסניה סבטלובה: בתי ספר של חרדים לא מנסה לערבב אותם, למה לעולים?

אברהם נגוסה: מר יעקב, תקשיב לי.

אברהם נגוסה: מה הבעיה להפוך את בית-הספר - במקום לסגור אותו, להפוך אותו לבית-ספר אינטגרטיבי?

אברהם נגוסה: למשל, להביא את הוותיקים לבית-הספר הזה.

אברהם נגוסה: אם אתה חושב שזה הופך וסוגר את העולים, בני עולים, אתה את בני העולים, אתה אומר לי שזה היה לצורך קליטת עלייה.

אברהם נגוסה: עכשיו אין עלייה, אין עולים, אין בני עולים - לכן אנחנו לא צריכים לסגור אותם, זה הכוונה שלך.

<יעקב טאוב: זהות יהודית מקבלים בכל בתי ספר בקריית אתא.

קסניה סבטלובה: אני את הלוגיקה לא קיבלתי עדיין.

אברהם נגוסה: האם ניתן מבחינה טכנית להביא ילדים אחרים כדי שיהיה בית-ספר אינטגרטיבי, זה ניתן?

<יעקב טאוב: זה אפשרי.

אברהם נגוסה: אז למה לא?

<יעקב טאוב: משום שאתה אוסף בתי-ספר, מצביע עליהם בית-ספר ייחודי כזה, או ייחודי כזה.

<יעקב טאוב: אנחנו רוצים אינטגרציה בכל קריית אתא.

<יעקב טאוב: אי אפשר לרכז קבוצה שרוצים בית-ספר מסוים, זה לא ניתן בכל קריית אתא.

אברהם נגוסה: לא, זה לא מה שאני אומר.

אברהם נגוסה: בית-הספר הזה קיים, ההורים מרוצים, הילדים מרוצים.

<יעקב טאוב: - - - מכל קריית אתא לשם.

<מריאנה רוקמן: יבואו בשמחה.

<יעקב טאוב: אנחנו נגד בתי ספר על-אזוריים.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיע לפתרון.

אברהם נגוסה: אם אנחנו רוצים להגיע לפתרון אז כולנו לא יכולים לדבר באותו זמן.

אברהם נגוסה: בואו נדבר אחד אחד.

אברהם נגוסה: אני חושב שנתנו זמן מספיק לדבר.

אברהם נגוסה: עכשיו יש לנו עסק עם נציג העירייה.

אברהם נגוסה: תנו לנו לנהל את העניין, ולקבל את המצב הברור שיהיה לנו, לכולנו להגיע לזה שיהיה נוסחה, שאפשר אולי לעבוד על פי הנוסחה הזאת.

אברהם נגוסה: תשכנע אותי מר יעקב, אם אתה חושב שיש יותר מדיי יוצאי ברית המועצות, או יוצאי אתיופיה שנמצאים בבית-הספר הזה - אז למה אתה לא מביא עוד ילדים יוצאי מרוקו, יוצאי תימן, יוצאי עיראק?

<יעקב טאוב: הילדים האלה שמספרם בסביבות 150 ילדים כיום, ימצאו את עצמם - - -

קסניה סבטלובה: אבל אתה צמצמת אותם.

קסניה סבטלובה: אתה צמצמת אותם מהחדשים.

<יעקב טאוב: הם ימצאו את עצמם בכל בתי הספר, עשרה בתי ספר אחרים שגרים בקריית אתא.

קסניה סבטלובה: להם אין מקום.

אברהם נגוסה: אבל אומרים צפיפות.

אברהם נגוסה: זה גם על יד הבית.

קסניה סבטלובה: יש פה עוד עניין.

קסניה סבטלובה: צמח פה מתוך העלייה שאנחנו בסך הכול מדינת עלייה, אתה יודע מה, אתה מצחיק אותי בדברים האלה, כי כל אחד מאתנו עלה מאיזשהו מקום.

<יעקב טאוב: אז תצחקי.

קסניה סבטלובה: מצחיק אותי, אגיד לך למה – כי אתה מבזה את המשכן הזה, אתה מבזה את הוועדה הזאת.

<יעקב טאוב: את מבזה אותי.

<יעקב טאוב: אני לא רוצה לענות לך למרות שאת חברת כנסת.

קסניה סבטלובה: מתוך שתי עליות שנמצאות פה, צמח פה משהו נפלא, אז תיקח את הדבר הזה ותגיד, תודה רבה שאתם העליתם את בית-הספר הזה לגדולה, שהעליתם את בית-הספר הזה למצוינות.

קסניה סבטלובה: אני אקח אותו ואני אדחוף אותו למעלה עוד יותר.

<יעקב טאוב: אני לא רוצה לענות לך גברתי.

<יעקב טאוב: אני מכבד אותך, תכבדי את עצמך, לא רוצה לענות לך.

קסניה סבטלובה: כן, אתה מבזה את הישיבה הזאת.

קסניה סבטלובה: אתה לא צריך להיות משרת ציבור בכלל.

קסניה סבטלובה: אתה רואה את האינטרסים הצרים שלך, ולא הציבור הרחב שיושב פה.

קסניה סבטלובה: חבר הכנסת נגוסה ואני מייצגים פה את הציבור, להבדיל ממך.

<יעקב טאוב: מאה אחוז.

<יעקב טאוב: תודה רבה גברתי.

<יעקב טאוב: אני לא רוצה לענות לך.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אני חושב שניתן לעשות את זה, אבל אין רצון מטעם העירייה - זה מה שאני מבין.

אברהם נגוסה: נציג משרד הקליטה, יש לכם עמדה?

אברהם נגוסה: איך אתם רואים את זה?

<דלי אלי: קצת נתונים.

<דלי אלי: בעשר השנים האחרונות בקריית אתא עלו כ-1,400 עולים.

<דלי אלי: אכן, בשנים האחרונות מספר העולים הלך והתמעט.

<דלי אלי: בחמש השנים האחרונות הגיעו כ-353 עולים לעיר קריית אתא, מתוכם כ-94 ילדים בחמש השנים האחרונות בגיל היסודי.

<דלי אלי: אנחנו במשרד העלייה והקליטה אמנם תומכים באינטגרציה בכל הפרויקטים שלנו אנחנו מקפידים שיהיו לפחות 25% ילדים שהם ותיקים, או עולים ותיקים, על מנת כן לגרום לאינטגרציה.

<דלי אלי: אבל כמו שאתם אומרים, וכולם כאן צדקו, בעיר שהיא כל כך נבנתה, ויש בה עלייה כל כך גדולה, מן הסתם בשכונה גרים עולים ובני עולים או עולים ותיקים שהם גם יוצאי רוסיה וגם יוצאי אתיופיה, אז מן הסתם אנשים רוצים שהילדים שלהם יילכו לבית-הספר שהוא הכי קרוב למקום המגורים שלהם.

<דלי אלי: אני שומעת שהוא בית-ספר מאוד טוב, איכותי ומצוין.

<דלי אלי: שמעתי את אניטה, ואת איליה, באמת, אני יכולה רק להתגאות איזה נוער צומח לנו כאן.

<דלי אלי: באמת, כל הכבוד ויישר כוח.

<דלי אלי: אנחנו במשרד נמצאים בקשר הדוק עם מחלקת עלייה והקליטה בקריית אתא במשך שנים.

<דלי אלי: עובדים בשיתוף פעולה מאוד יפה.

<דלי אלי: מעולם לא קיבלנו תלונה או השגה כלשהי על בית-הספר הזה שמישהו מרוצה או לא מרוצה.

<דלי אלי: זאת אומרת, גם לא בעניין התכנים, וגם לא בעניין האינטגרציה כן או לא.

<דלי אלי: אגב, בדקתי גם עם משרד החינוך ושאלתי כמובן את השאלה מדוע רוצים לסגור את בית-הספר הזה.

<דלי אלי: התשובה שקיבלתי היא שזו החלטה של הרשות שמשרד החינוך תומך בה, וזו החלטה מקצועית בלבד.

אברהם נגוסה: אני בן-אדם שמאוד דוגל באינטגרציה.

אברהם נגוסה: אנחנו בשילובים רוצים שהעולים השתלבו בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: אם זה היה בית-ספר רק יוצאי רוסיה, או רק יוצאי אתיופיה, אז אני יכול להגיד שפה צריך אינטגרציה.

אברהם נגוסה: פה אנחנו מדברים על בני העולים שעלו גם מחבר העמים וגם מאתיופיה.

אברהם נגוסה: כלפי בית-הספר אין שום טענה, דווקא זה מוצלח בכל המובנים – גם ברמת החינוך, גם בחיזוק המסורת – אז מה יש יותר מזה?

אברהם נגוסה: אם כל כך הוא מצליח, ויש גם אינטגרציה של בני העולים, הם לא עולים חדשים.

אברהם נגוסה: אתה אמרת, אני מסכים אתך, הם בני עולים, הם ישראליים, הם נולדו בישראל, לכן, זה לא כל כך סקטוריאלי.

<יעקב טאוב: אני רוצה להגיד לך משפט אחד.

<יעקב טאוב: אתה יודע כמה מלחמה להכניס את בני אתיופיה לבית-הספר הזה?

<יעקב טאוב: איך הכרחנו את המנהלת לקבל אותם, היא לא רצתה אותם.

אברהם נגוסה: אני לא יודע.

אברהם נגוסה: זה לא טוב.

<גנאדי גורליק: חבל שאתה מדבר כך, זה לא היה כך.

<גנאדי גורליק: זה רק סיכום שלך אדון טאוב.

קסניה סבטלובה: אתה פה מנסה לסכסך בין עדות וחבל, זה בזוי מה שאתה עושה.

אברהם נגוסה: זה לא טוב.

אברהם נגוסה: אני חושב שגם יוצאי אתיופיה, גם יוצאי חבר העמים, גם יוצאי עיראק, יוצאי מרוקו - כולם צריכים להתקבל בצורה שוויונית.

אברהם נגוסה: אנחנו פה במדינת ישראל, ולכן מה שצריך להסתכל, אינטגרציה לא צריך להיות בכל מחיר, יש צורך להסתכל מה טוב לילד.

אברהם נגוסה: אם זה בית-ספר טוב לילד, וזה מייצר בוגרים מצוינים, והם מעידים.

אברהם נגוסה: אם אתה היית אומר לי, או המנהלת הייתה מספר לנו פה, יכולנו לחשוש.

אברהם נגוסה: אבל מי שמספר לנו זה ההורים והבוגרים - אתה צריך להיות גאה בזה.

<יעקב טאוב: מותר לי להעיר לך הערה אחת בבקשה.

<יעקב טאוב: אם הייתי מביא לכאן כל ועד הורים של כל בית-ספר עם עשרה בתי ספר בקריית אתא עם בוגריה, היו מדברים הרבה יותר טוב - על בית-ספרם, ועל איך הם הגיעו לטכניון.

<אניטה נרובלנסקי: תראה לי בוגרים שמגיעים לבית-הספר כל שנה כדי לבקר אותו, אין דבר כזה.

קסניה סבטלובה: - - - שפה מנהלים נגד בתי ספר ונגד ועד הורים וזה פשוט לא מובן.

<יעקב טאוב: אני לא נגד ועד הורים, את לא הבנת אותי גברתי.

<יעקב טאוב: אמרתי כל ועד שהיה בא לבית-הספר, היה משבח את בית-ספרו.

קסניה סבטלובה: לא, ממש לא.

קסניה סבטלובה: יש ועדי הורים שמתנגדים לדברים שקורים בבתי ספר.

<מריאנה רוקמן: אניטה אמרה דבר מאוד חשוב.

<מריאנה רוקמן: אנחנו גם תלמידים לשעבר שבאים כל שנה לבית-ספר להגיד תודה למורים – איפה ראיתם דבר כזה?

<אניטה נרובלנסקי: יש לי יום חופשי לפני בגרות, אני באה להגיד שלום.

<אניטה נרובלנסקי: אתה לא יכול לראות דבר כזה.

אברהם נגוסה: אין ויכוח, ברור לנו, בית-ספר מצוין, מצליח.

אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו צריכים לשכנע את העיריה לא לסגור את בית-הספר הזה – אין ויכוח.

אברהם נגוסה: איך אנחנו עושים את זה, התחלנו את המהלך, תנו לנו לנהל את העניין.

אברהם נגוסה: אני אשמח מאוד לשבת עם ראש העיר.

אברהם נגוסה: אם העניין של תפיסה, אז בואו נדון מבחינה מקצועית.

אברהם נגוסה: אם זה עניין של תקציב, אז בואו נדון בעניין התקציב.

אברהם נגוסה: אם זה עניין של ביטחון אז בואו נתחיל.

אברהם נגוסה: אבל עכשיו אני מבין שזה עניין של תפיסה.

אברהם נגוסה: בעניין התפיסה, אני חושב שאפשר להתמודד עם זה.

אברהם נגוסה: כי ברמה המקצועית אפשר לשנות גם תפיסה, אפשר להשתכנע בדברים האלה.

אברהם נגוסה: אני חושב שהכיוון שלנו לדעתי הוא לכיוון פתרון.

אברהם נגוסה: אני חיובי, אני מאוד אופטימי.

<יעקב טאוב: כולנו חיוביים.

אברהם נגוסה: כולנו חיוביים, ההורים חיוביים, כולם חיוביים.

אברהם נגוסה: אני אופטימי שלא נסגור את בית-הספר.

קסניה סבטלובה: אז בואו לא נסגור את בית-הספר וזהו.

אברהם נגוסה: נציג משרד החינוך, אמרת שאתה רוצה להתייחס לאחר נציג העירייה.

<רון פכטר: אנחנו מדברים כאן ללא דיבורים, אז אני ברשותכם רוצה פשוט לשתף אתכם בנתונים היבשים שאני הבאתי איתי.

<רון פכטר: מבחינת עולים חדשים – מרבית התלמידים הם ילידי הארץ.

<רון פכטר: לנכון להיום יש לנו שישה עולים יוצאי חבר העמים, זאת אומרת, שישה עולים שעלו אחרי שנת 2006, נמצאים בבית-הספר.

<רון פכטר: בנוסף אליהם עוד 32 תלמידים יוצאי העדה האתיופית שנמצאים בבית-הספר.

<רון פכטר: הם עלו לאחר שנת 2008, אז הם עולים.

<רון פכטר: סך כל תלמידי בית-הספר בכיתות הרגילות ללא כיתות חינוך מיוחד – 166 תלמידים נכון להיום.

<רון פכטר: אנחנו מדברים היום על שבע כיתות בבית-הספר, וכדי לסבר את האוזן מבחינת נתונים יבשים בשנת הלימודים תשע"ב, בית-ספר מנה 12 כיתות עם 333 תלמידים.

<רון פכטר: שנת הלימודים הקודמת תשע"ו שהסתיימה, בית-הספר מנה תשע כיתות ו-223 תלמידים בלבד.

<רון פכטר: כלומר, אנחנו ראינו תהליך הדרגתי של ירידה במספרי התלמידים – 110 תלמידים תוך חמש שנות לימוד.

<קריאה: כי לא נותנים להירשם.

קסניה סבטלובה: כי זה על-אזורי.

<רון פכטר: אני מביא את הנתונים היבשים לצורך הדיוק.

<רון פכטר: בנוסף לכך, זה נתון שמשרד החינוך באמת נותן דעתו עליו.

<רון פכטר: יש לנו את העובדה שמשנת תשע"ב לשנת תשע"ז השנה הנוכחית, מדד הטיפוח של בית-הספר עלה מ-8.75 ל-9.20 – מדד טיפוח שמדבר בעצם על החתך הסוציו-אקונומי של בית-הספר.

<רון פכטר: ברשותכם, אני רוצה להתייחס לנתון אחד נוסף ברשותכם, זה העובדה שדיברו כאן על כיתות גדולות בבתי הספר האחרים.

<רון פכטר: אני לא יודע מה מצב הכיתות בבתי הספר הממלכתיים היות ואני מגיע מהחמ"ד, אני מפקח של בתי הספר הממלכתיים דתיים ואני שמח לבשר לכם שבבתי הספר האחרים שלנו יש לנו עוד שתי בתי ספר יסודיים בקריית אתא בית-ספר נועם ובית-ספר יבנה, שניהם אגב בתי ספר ממלכתיים דתיים מצוינים, קולטים עלייה, עולים חדשים ובני עולים, וישראליים, בתי ספר אינטגרטיביים לכל דבר ועניין.

<רון פכטר: אנחנו עומדים שם על שלוש כיתות א' של 23, 24 תלמידים בבית-ספר יבנה, כיתות קטנות זאת השנה השנייה.

<רון פכטר: גם בבית-ספר נועם אנחנו עומדים על שתי כיתות א'.

אברהם נגוסה: מה המרחק שלהם מהשכונה?

<רון פכטר: בתי-הספר הללו נמצאים במרכז העיר, אבל כל תלמיד שמעוניין בחינוך ממלכתי דתי זכאי להירשם ועל-פי התחנות יכול לקבל את הכרטיסיות מטעם הרשות המקומית.

<רון פכטר: הנושא של כיתות, אני חייב לציין שברוך השם יש לנו כיתות, ויש לנו מערך נהדר, יוצא מגדר הרגיל של קליטת עלייה שקולט ומטפל.

<רון פכטר: הנושא המרכזי מבחינת משרד החינוך זה הנושא של האינטגרציה, כי כאן הייתה איזושהי סתירה בדברים, מצד אחד אמרו, בואו תתייחסו אלינו כישראליים, והרצון של המשרד להתייחס לכולם כישראליים זה הרצון לא לשמור על איזשהו גטו של בני עולים.

<רון פכטר: אנחנו לא מכירים את המושג הזה, אנחנו רוצים לשתף את כולם.

קסניה סבטלובה: איך זה יכול להיות גטו אם אתה אומר שאין מושג כזה בני עולים?

קסניה סבטלובה: הם לא לומדים בעברית?

אברהם נגוסה: משרד החינוך מזדהה עם התפיסה של העירייה, אתם מסכימים על הסקירה, זה מה שאני מבין.

<רון פכטר: אני אבהיר את הדברים כי אתם קטעתם אותי באמצע המשפט.

<רון פכטר: באתי לומר, אני בדברים שמעתי סקירה מינה וביה.

<רון פכטר: אנחנו לא מתייחסים לבית-הספר הזה כבית-ספר של עולים.

<רון פכטר: הבאתי בפניכם את הנתונים.

<רון פכטר: אנחנו התייחסנו לבית-הספר הזה כבית-ספר לכל דבר ועניין, בית-ספר שהגיע למדד טיפוח של 9.20, ואנחנו מאמינים, כדי לתת את המענה הנכון המיטבי, משרד החינוך הסכים עם הרשות המקומית לשבץ את התלמידים בבתי הספר האחרים, ולגרום לכך שתהיה יותר אינטגרציה, ויינתן מענה מיטבי, חינוכי, טוב לתלמידים הללו.

<רון פכטר: אני רוצה גם לציין מבחינת ההישגים, וזה הנתון האחרון שאני אביא בפניכם.

<רון פכטר: המדד שבו נמדדים בתי הספר, אחד המדדים, הוא לא המדד היחידי, אבל זה כמובן המדד המשווה של מבחני המיצ"ב שניתנים בבתי הספר, ובית-הספר, ברוך השם, נמצא באמצע.

<רון פכטר: באחד המקצועות, אני לא אציין את זה כאן, הוא הגיע לעשירון ארבע, שאר המקצועות תחומי הדעת הגיע לעשירון חמש שזה ממוצע כמו חלק מבתי הספר, יש יותר גבוהים ממנו, יש פחות, אבל אלה הנתונים היבשים מבחינת משרד החינוך.

אברהם נגוסה: שאלה.

אברהם נגוסה: האם יכול להיות לא רק עניין התפיסה של לעשות אינטגרציה, האם יכול להיות שזו דאגה שמספר התלמידים יורד ולכן כדאי לסגור, זה גם חלק מהשיקולים?

<רון פכטר: עוד פעם אני אומר.

<רון פכטר: השיקולים הם שיקולים של הרשות המקומית וזה בסמכותה המלאה בלבד.

<רון פכטר: אני הבאתי את הנתונים הללו כי אנחנו בהחלט מודאגים מהבחינה הזאת של מדד הטיפוח עולה, עבר כבר את התשע, אנחנו בהחלט מודאגים מכך, וכמובן מבחינת ירידה סיסטמתית, עקבית במספרי תלמידים – אני לא מאשים כאן, ואני לא נכנס כאן מה הסיבות.

<רון פכטר: אנחנו מסתכלים על מספרי תלמידים.

<רון פכטר: אנחנו מגיעים למצב שמדי שנה יש לנו פחות כיתות.

<רון פכטר: בית-ספר מבחינת שעות התקן של משרד החינוך הופך להיות יותר ויותר גרעוני.

<רון פכטר: אנחנו נאלצים לעשות בבית-הספר העברות יזומות של מורות שאנחנו מחויבים להן להעסקה על פי חוק כמובן, היות ויש לנו גם ירידה במספרי תלמידים, זה בהחלט מבחינתנו נתון חשוב, אני לא אגיד שהוא הנתון היחיד, ממש לא.

אברהם נגוסה: לאור הנתון הזה, האם אתם משרד החינוך כגוף המקצועי הצעתם לעירייה כדי שהם יפתחו לרשום גם ילדים לא יוצאי אתיופיה ולא יוצאי רוסיה, ילדים אחרים שלא בני עולים דווקא.

אברהם נגוסה: האם הצעתם להם אם יש מקום כדי שגם לא נוריד את מספר התלמידים, וגם בדרך זו עושים בית-ספר אינטגרלי - האם הצעתם לעירייה?

<רון פכטר: התשובה היא לא.

<רון פכטר: משרד החינוך לרוב לא מתערב בענייני הרישום של הרשויות המקומיות.

קסניה סבטלובה: היה מקרה של בית-הספר גורדון בפתח תקווה – כדאי - - - מקרה מאוד דומה.

<רון פכטר: לאור השאלה, התשובה היא לא.

<יעקב טאוב: בית-הספר הזה יש לו שני אזורי רישום.

<יעקב טאוב: כל קריית אתא מחולקת לאזורי רישום לבתי ספר.

<יעקב טאוב: בית-הספר הזה יש לו אזור רישום משלו, כמו שלכל בית-ספר יש אזור רישום משלו, אנחנו לא נעשה מהפכה.

<יעקב טאוב: כל אחד ירצה ללכת לאן שהוא רוצה, יש אזור רישום לכל אחד.

<מריאנה רוקמן: בגלל זה אנחנו עוברים דירה כל הזמן.

קסניה סבטלובה: זה היה בית-ספר על-אזורי בכלל, אתם הפכתם אותו לאזורי רישום.

קסניה סבטלובה: אתה גיבשתם אותו - -

<יעקב טאוב: גברתי, אני לא הפרעתי לך אפילו פעם אחת.

קסניה סבטלובה: אתה לא מצדיק, וגם מתרץ – לתרץ זה לא מספיק טוב, סליחה, מצפים ליותר.

<יעקב טאוב: את כל הזמן מנסה - - -

אברהם נגוסה: אם מישהו נכנס בדברייך אני יכול לעצור אותו.

אברהם נגוסה: אם חברת כנסת אני לא יכול.

אברהם נגוסה: לחברי הכנסת זה הפריבילגיה, ולכן אתה צריך להתמודד - זה לא נגדך.

<יעקב טאוב: לה מותר הכול - נכון.

אברהם נגוסה: אתה צריך להתמודד.

אברהם נגוסה: זה אופי הדיון שאנחנו מנהלים.

<יעקב טאוב: עוד הפעם - כל קריית אתא מחולקת לאזורי רישום.

<יעקב טאוב: אי אפשר לקחת בית-ספר אחד ולהפוך אותו שיבואו אליו מכל קריית אתא, אחרת אני לא יכול לתת מענה לכל האחרים.

<יעקב טאוב: מה, אני אגיד לאחד למה לזה נתתי, ולזה לא נתתי.

<יעקב טאוב: לא הצבי ישראל, אני רוצה גורדון, אני רוצה פינסקר, למה לו נתת ולאחרים לא?

<יעקב טאוב: הרי לאף אחד לא כל כך טוב, יש 20% ולא טוב להם.

אברהם נגוסה: באזור הרישום הזה גרים רק יוצאי רוסיה ויוצאי אתיופיה?

<יעקב טאוב: לא, אבל הם בוחרים בית-ספר ממלכתי.

<יעקב טאוב: יש חלק גדול שהולך מראש לבית-ספר ממלכתי.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אבל אין מישהו שלא יוצא רוסיה, לא יוצא אתיופיה שרוצה ממלכתי דתי באזור אחר?

<יעקב טאוב: כל מי שרוצה באזור הרישום הזה ממלכתי דתי הולך ל"גיבורי עציון".

<יעקב טאוב: מי שרוצה בית-ספר ממלכתי, הולך לבתי ספר אחרים.

<גנאדי גורליק: אנחנו רוצים "גיבורי עציון".

<יעקב טאוב: כל אזור השכונה בהגדרת הרישום עד היום שכל מי שרצה בית-ספר ממלכתי דתי, אנחנו לא בודקים בציציותיו של אף אחד.

<יעקב טאוב: מי שרוצה ממלכתי הולך לגורדון, צבי ישראל, פינסקר, ירושלים לפי אזור הרישום.

<קטרינה דדשב: מה שקשור, זה התחיל יותר כשהילדה שלי הראשונה הייתה צריכה לעלות לכיתה א'.

<קטרינה דדשב: אני כמו אמא דואגת של ילדה יחידה בבית – סליחה, כבר היו לי שני ילדים, הילדה שלי הקטנה הייתה קטנה ממש, וכמו כל הורה עובר את השלב שילדים עולים מגן חובה לכיתות א', בטח אני דאגתי לה מאוד, פחדתי כאילו איפה הילדה תהיה.

<קטרינה דדשב: אני בן אדם מאוד רגיש, וילדים כאלה שאני נותנת להם את החום ואהבה, מאוד חשוב היה שהילדה שלי תעלה למקום שיהיה לה טוב ותרגיש נוח.

<קטרינה דדשב: אני רשמתי אותה ל"גיבורי עציון" בשנת 2011, קיבלתי מהעירייה מכתב שאת לא יכולה לרשום אותה, למה?

<קטרינה דדשב: כי את גרה בברנר, וזה רחוב לפני ז'בוטינסקי שהרישום כבר אי אפשרי - זה עוד רחוב אחד שאין כבר אישור לרשום את הילדה שלי ב"גיבורי עציון".

<קטרינה דדשב: אני גרתי ליד גורדון, זה בית-ספר מאוד טוב.

<קטרינה דדשב: ידעתי על זה, וכולם מדברים על זה שזה בית-ספר טוב, אני באתי לשם.

אברהם נגוסה: למה באת לשם?

אברהם נגוסה: בגלל שיש יותר יוצאי רוסיה, או סיבה אחרת?

<קטרין דדשב: קודם הלכתי לגורדון, כי זה היה ממש קרוב לבית שלי, ולא רציתי שהילדה שלי תסתבך בנסיעות, ושאני אדאג.

<קטרין דדשב: פשוט היחס שאני קיבלתי בבית-הספר זה לא היה מקובל, אפילו אני לא קיבלתי את היחס.

<קטרין דדשב: אמרתי, אם אני אשלח את הילדה שלי, איזה יחס היא תקבל?

<קטרין דדשב: היה לי השוואה כי באותו זמן הזמינו אותי מ"גיבורי עציון" לרשום את הילדה להכנות כיתות א', אמרתי ננסה, כי בזמנו זה עוד היה אפשרי, ולא היה חוק שהיה צריך לרשום את הילדים באזורים שלהם.

<קטרין דדשב: גם חשבתי שברנר קרוב לבית-ספר "גיבורי עציון".

<קטרין דדשב: הגעתי לשם – קיבלתי כזה חום ואהבה כאילו מכירים אותי כבר כל השנים.

<קטרין דדשב: אני עליתי כבר לארץ הרבה שנים, אבל לא למדתי פה.

<קטרין דדשב: עליתי בגיל 23, מאוד חסר לי את זה - אין לי את השפה שאני רוצה, כמו שאני יודעת לדבר ברוסית, כמו שאני יודעת לכתוב ברוסית, זה מאוד חשוב.

<קטרין דדשב: האהבה שקיבלו את הילדה שלי בבית-הספר והחום, ואני בתור אמא, אמרתי, אני אעשה הכול כדי להיות בבית-הספר הזה.

<קטרין דדשב: העירייה, כל פעם שאני פניתי אליה, אמרו לי אין לך אישור כי את לא גרה באזור הזה.

<קטרין דדשב: מה הייתי צריכה?

<קטרין דדשב: – הייתי צריכה פשוט לעבור בית, לעבור עוד שני רחובות בשביל לרשום את הילדה שלי לבית-הספר הזה.

<קטרין דדשב: אני רוצה לומר שאני מאוד שמחתי שהילדה שלי לומדת שם.

<קטרין דדשב: היא מאוד חברתית.

<קטרין דדשב: היא מצטיינת כבר חמש שנים.

<קטרין דדשב: היא ילדה שרוקדת שלוש שעות כל יום, גם רוקדת במחול בבית-הספר, יש לה מקהלה.

<קטרין דדשב: מה שאני רוצה להגיד, שהילדה השנייה שעלתה לכיתה א', אני מאוד שמחתי שבית-הספר קיים.

<קטרין דדשב: מהשנה שרשמתי את הילדה הגדולה שלי לבית-הספר, מאז כמו שאני יודעת וכל שנה יש לנו מלחמה על כל כיתה א'.

<קטרין דדשב: כל כיתה א' שהייתה צריכה לעלות, תמיד היו לנו הכנות – אני יודעת, כי אני ועד הורים של בית-הספר מכיתה א' של הילדה שלי.

<קטרין דדשב: אני ראיתי שבאים ילדים להירשם ולא נותנים להם בגלל החוק הזה אפשרות להיכנס לבית-הספר.

<קטרין דדשב: מלא ילדים שרצו להיכנס – זה שש שנים, בוודאי תוך שש שנים אפשר להוריד את התלמידים - זה צריך לקחת בחשבון שלא שמו לב שההורים שרצו שהילדים שלהם ילמדו בבית-הספר לא נתנו להם אפשרות.

<לודמילה ספרישבסקי: שלוש משפחות של החברים שלי שעברו קורס הכנה לכיתה א' בבית-הספר פה, בגלל שסגרו את הרשימה לכיתה א' שלחו ל"שובו" לעכו.

<לודמילה ספרישבסקי: אז הילדים שלהם נוסעים לעכו, הם לא נרשמו בקריית אתא, הם לא רוצים, הם רוצים משהו כמו שאומרים סקטוריאלי – אז מה?

<לודמילה ספרישבסקי: פשוט אנחנו אומרים שלא כל כך צפוף, אבל אנחנו אפילו לא מסתכלים כמה ילדים שלחו מקריית אתא - - -

<גנאדי גורליק: יש לי עוד כמה שאלות.

<גנאדי גורליק: קודם כל, הנה, פה אין בכלל בית-ספר "גיבורי עציון".

<גנאדי גורליק: במקום שאני גר, אנחנו צריכים להירשם ל"צבי ישראל", כרגע הבן הקטן שלי שם.

<גנאדי גורליק: דבר שני, אני רוצה לשמוע ממנהל משרד החינוך, קריית אתא, אני רוצה לדעת מתי אתה היית פעם אחרונה ב"גיבורי עציון"?

<גנאדי גורליק: אני רוצה גם לדעת מה אתה רוצה לראות בכדי לסגור את בית-הספר שלנו.

<גנאדי גורליק: בית-ספר שכל הילדים שהולכים מקבלים חינוך, מקבלים נשיקות מכל המורים - אני לא יודע למה.

<גנאדי גורליק: אנחנו ישראליים, לא צריך לדבר שאנחנו רוסים בכלל.

<גנאדי גורליק: קיבלנו הרבה מכות ברוסיה רק בגלל שאנחנו יהודים - לא מספיק שאנחנו פה מקבלים מכות?

<גנאדי גורליק: - לא מבין למה, אולי הבעיה היא שאנחנו מדברים בשפה רוסית - אולי זו הבעיה?

<גנאדי גורליק: או שאנחנו צריכים לנסוע לירושלים או במקום אחר, במקום שאנחנו כבר גרים 17 שנים בקריית אתא.

<גנאדי גורליק: נולדו לי שישה ילדים.

<גנאדי גורליק: אני לא מבין, אני בוכה כל יום על זה.

<גנאדי גורליק: אני עושה פעמיים בשנה מילואים.

<גנאדי גורליק: אני הייתי במלחמה בלבנון, אז למה אני צריך לקבל מכות למה, אני לא מבין?

<גנאדי גורליק: אנחנו סוג בי"ת פה?

<גנאדי גורליק: למה?

<גנאדי גורליק: אני באתי למדינת ישראל בשביל לעבוד, בשביל לשלם מסים?

<גנאדי גורליק: אני לא מבין.

אברהם נגוסה: שמענו את עמדת העירייה בנושא הזה.

אברהם נגוסה: דווקא העירייה מסתכלת על זה כדבר חיובי, כדבר טוב כדי שלא יהיה סגרגציה, המטרה זה ליצור אינטגרציה.

אברהם נגוסה: אני רק אומר כפי שהבנתי את העמדה שלהם.

אברהם נגוסה: לא זה שהם נגד האנשים האלה, הכוונה לא לפגוע.

אברהם נגוסה: הכוונה זה לעשות טוב כדי שהם ייקלטו באינטגרציה בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: אתם ההורים מסתכלים אחרת, והם מסתכלים אחרת.

אברהם נגוסה: אני פה שנה וחצי, וזו הפעם הראשונה - אני לא יודע אם חברת הכנסת קסניה, אבל אני פעם ראשונה מתמודד עם מצב הפוך, כי בדרך כלל פה אנחנו דנים שהאזרחים באים ומתלוננים על בית-הספר, על העירייה, על משרד ממשלתי.

אברהם נגוסה: היום להיפך, משבחים והם רוצים את זה, דווקא המערכת – העירייה, משרד החינוך אומרים אחרת, לכן אנחנו פה במצב מיוחד הייתי אומר.

אברהם נגוסה: שמענו את שני הצדדים.

אברהם נגוסה: לא ביום אחד נגיע לאיזשהו פתרון.

אברהם נגוסה: הם חושבים שפה לא צריך להיות בית-ספר רק ליוצאי אתיופיה, ליוצאי רוסיה.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שיהיה בית-ספר אינטגרלי.

אברהם נגוסה: כנראה הם לא הצליחו להביא תלמידים אחרים לבית-הספר הזה להפוך אותו.

אברהם נגוסה: מצד שני, יש גם סתירה, הם לא עולים, אז אם לא עולים, למה אנחנו אומרים יוצאי רוסיה ויוצאי אתיופיה?

אברהם נגוסה: - אז יש פה סתירה.

<רון פכטר: לא צריך לומר את זה לכן.

<רון פכטר: מבחינתנו כמו שאמרתי קודם בית-ספר לכל דבר ועניין, בית-ספר ממלכתי דתי של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: העירייה לא מסתכלת בצורה כזאת.

<יעקב טאוב: הוא לא ממלכתי-דתי לפי מה שאתם חושבים שצריך להיות בית-ספר ממלכתי דתי.

<גנאדי גורליק: היית שם בפעם האחרונה?

אברהם נגוסה: אני לא מבין אז למה לא?

אברהם נגוסה: ההורים מרוצים מזה.

אברהם נגוסה: אז אם משהו חסר, אז תעלה את הנושא, נדרוש ממשרד החינוך שיהיה ממלכתי-דתי כמו שצריך, אז תעלה מה שחסר.

אברהם נגוסה: יש פה לא שלם, אז אנחנו צריכים לדאוג שמשרד החינוך ישלים את זה.

אברהם נגוסה: כרגע אין טענות כאלה אצל ההורים.

אברהם נגוסה: אני חושב שפה יש את העניין של הרבה שאלות שלא קיבלנו.

<אינוקנטי קורנילוב: אני מוועד ההורים.

<אינוקנטי קורנילוב: אני אבא לשלוש בנות.

<אינוקנטי קורנילוב: שתי הבנות כבר סיימו את בית-הספר "גיבורי עציון".

<אינוקנטי קורנילוב: הבת הגדולה שלי היא בת 18.

<אינוקנטי קורנילוב: מה שכן, ב-1 לספטמבר היא גם כן הייתה אתנו.

<אינוקנטי קורנילוב: זו ילדה עם כל מיני בעיות, אבל היא הגיעה.

<אינוקנטי קורנילוב: היא הייתה אתנו ליד בית-הספר בהפגנה, אז זה גם כן אומר משהו על בית-הספר.

<אינוקנטי קורנילוב: לגבי הורדת תלמידים הדרגתי, כמו שנאמר על ידי משרד החינוך.

<אינוקנטי קורנילוב: כשאני רשמתי את הבת הגדולה שלי לבית-הספר היו לנו הסעות מכל האזורים, כמו שאומרים, זה בית-ספר סקטוריאלי כאילו לעולים.

<אינוקנטי קורנילוב: יכול להיות שבאמת ככה היה בהתחלה, אז היינו אוספים ילדים מכל קריית אתא.

<אינוקנטי קורנילוב: בהתחלה לא היו כל כך הרבה ילדים, אחר כך פתחו שלוש כיתות א', גם כן למדו לא רק עולים.

<אינוקנטי קורנילוב: למשל, עם הבת האמצעית שלי, בכיתה היו מספר ילדים שלא דיברו רוסית, זה ממש לא הפריע לאף אחד.

<אינוקנטי קורנילוב: בנוסף לזה, אחר כך כשהתחיל כל הבלגן עם בית-הספר, הורידו את ההסעות.

<אינוקנטי קורנילוב: אחר כך לגבי אזורי הרשמה – את הבת האמצעית רשמתי לבית-הספר בקושי.

<אינוקנטי קורנילוב: לא הייתי באותו אזור, אבל אני הצלחתי.

<אינוקנטי קורנילוב: אחר כך עברתי דירה כדי להיות באותו אזור.

<אינוקנטי קורנילוב: עכשיו הבת הקטנה גם כן לומדת בכיתה ג'.

<אינוקנטי קורנילוב: כשהיא שמעה על סגירת בית-הספר היא בכתה בבית, האמת, זה היה היסטרי.

<אינוקנטי קורנילוב: אשתי והילדים הסכימו עם זה שאם סוגרים את הספר אנחנו עוזבים את קריית אתא, אין מה לחפש שם.

<מרק חיאט: רון, אני לא מכיר אותך אישית, אבל ראיתי את ההתכתבויות פשוט.

<מרק חיאט: מאוד חבל לי שרחל מתוקי לא הייתה פה, היא מכירה את כל ההתכתבות, גם יש מכתבים מ-2011.

<מרק חיאט: בי אישית היא מאוד פגעה.

<מרק חיאט: אני יושב בוועד ההורים, אבל רק כמה חודשים בוועד.

<מרק חיאט: אני בתור אבא תמיד עוזר לבית-הספר – פה זה משפחה, כל הורה אם הוא יכול הוא יעזור, אם צריך הוא יעשה.

<מרק חיאט: אני אישית לא מכיר אותך ולא ראיתי אותך באירועים של בית-הספר.

<מרק חיאט: אני לא יודע, אני חושב אישית שמשרד החינוך קצת מזניח אותנו.

<מרק חיאט: לפי נתונים של חוזרי מנכ"ל של משרד החינוך, כדי לסגור צריך את הטיעון שלך אישי שאתה תכתוב מה בית-הספר ראה ועל-פי זה אפשר לסגור בית-ספר ממלכתי דתי.

<מרק חיאט: בבית-ספר ממלכתי העירייה יכולה לעשות את זה לבד מה שהיא רוצה.

<מרק חיאט: לפי זה לא, אני באמת לא יודע מה אתה כתבת.

<מרק חיאט: עכשיו, באמת, כל מה שרחל מתוקי וכל מה שמשרד החינוך אומר, ההחלטה היא של הרשות המקומית, אבל יש פה גם החלטה שלך.

אברהם נגוסה: אם שמת לב, דבר חשוב שהוא אמר, בניגוד לתפיסת העירייה, הוא אומר שמשרד החינוך רואה את בית-הספר הזה בית-ספר לכל דבר, זה לא רואה בית-ספר סקטוריאלי.

אברהם נגוסה: זו העמדה שאני הבנתי ממשרד החינוך.

<מרק חיאט: זה יפה.

<מרק חיאט: בשידור חי שהיה ב-31 לאוגוסט על מצב בתי הספר, גברת רחל מתוקי, מנהלת מחוז אמרה בפירוש שיש בעיה רק עם בית-ספר אחד, וככה, בקלות ראש בית-הספר הזה מיועד לפיזור ולסגירה.

<מרק חיאט: אנחנו גילינו פעם ראשונה, כי דיברנו בכלל על כיתה א' – גילינו פעם ראשונה שרוצים לסגור את בית-הספר סופית, זהו, לפזר את התלמידים.

<מרק חיאט: אנחנו היינו המומים.

<מרק חיאט: ההורים ישבו בלילה, כי בבוקר עשינו פשוט הפגנה מול בית-הספר ונעלנו את בית-הספר.

<מרק חיאט: נכון, גם יעקב טאוב היה שם כי לא הייתה לנו ברירה אחרת.

<מרק חיאט: אנחנו היינו צריכים לצאת ולהציג, זה היה סך הכול שעתיים.

<מרק חיאט: יום למחרת גם, סך הכול שעתיים כי אנחנו דאגנו לילדים, ואנחנו לא רצינו באמת שהילדים ייפגעו.

<מרק חיאט: במיוחד החינוך המיוחד, אבל כל ההורים ידעו שלא להגיע לבית-הספר, והיינו צריכים להציג את זה, לא הייתה לנו ברירה אחרת - באמת, משרד החינוך התחיל לדבר אתנו כשהם הבינו שאנחנו באמת עושים את השביתה, שזה היה כבר בסוף אוגוסט.

<מרק חיאט: כל העניין של בואו נדבר – עיריית קריית אתא החליטה, אנחנו תמכנו כמו שאתה רואה את זה עכשיו.

<מרק חיאט: בלי עיריית קריית אתא, בלי ראש העיר שלא רוצה לדבר אתנו תשעה חודשים, לא הייתה שום הידברות.

<מרק חיאט: אין שום הידברות, כי בעצם זו ההחלטה של ראש העיר.

<עזריה אביהון: תודה.

<עזריה אביהון: אני שמעתי את כל הטענות של ההורים של הילדים, עירייה, משרד החינוך, אבל השאלה שלי - עזבו משרד החינוך.

<עזריה אביהון: אנחנו יושבים בוועד, כשרוצים יכולים להיכנס, כשלא רוצים לא יכולים להיכנס.

<עזריה אביהון: אבל השאלה שלי כך, אם באמת בית-הספר הזה שמורידים אותו כמו הטענה שלהם לרישום לכיתה א', מה, משרד החינוך לא יכול להתערב למה מורידים את הרשימה של הממשיכים?

<עזריה אביהון: בפתיחת בית-הספר, ההורים טענו שמורידים את רשימת בית-הספר.

<עזריה אביהון: משרד החינוך לא יכול להגיד למפקח למה מורידים את הרשימה של בית-הספר כמו כל בית-ספר?

<רון פכטר: אם הבנתי נכון את השאלה, אני רוצה לחזור על דברים שאני אמרתי במהלך הדיון.

<רון פכטר: מכתב ההודעה מטעם הרשות המקומית למשרד החינוך שהתקבל בדצמבר לא דיבר על סגירת בית-הספר, חשוב לי מאוד להדגיש את זה אדון מרק, גם לי נעים מאוד לפגוש אותך כאן, חבל שלא יצאנו להיפגש במהלך חודשי יולי אוגוסט.

<רון פכטר: אתם הוזמנתם ובאמת חבל.

<רון פכטר: אני אתייחס לדברים נוספים שאתה הזכרת.

<רון פכטר: ברגע שהרשות המקומית הודיע לנו למשרד החינוך למנהלת המחוז על-פי דין שהם לא מתכוונים לפתוח את כיתות א', התקיים דיון, התקיימה שיחה בין הנהלת המחוז ובין העירייה, קיבלה הנהלת המחוז את דעת העירייה על אי פתיחת כיתות א' לשנת הלימודים תשע"ז וזה בלבד.

<רון פכטר: זאת ההחלטה שעומדת בתוקף לשנת הלימודים הנוכחית, אשר על כן, לא נפתחו כיתות א'.

<רון פכטר: זה היה הסיכום.

<רון פכטר: זאת הייתה האמירה.

<רון פכטר: כמו שאמרתי קודם, לא קיבלנו ולו פנייה אחת של הורה שרצה והיה מעוניין להירשם לכיתה א' לבית-ספר "גיבורי עציון", על כך שלא מאפשרים את הרישום.

<מרק חיאט: פנו לעירייה.

<רון פכטר: יכול להיות, אבל אלינו למשרד לא הייתה פנייה.

<גנאדי גורליק: פשוט הם לא רוצים לשמוע אותנו בכלל.

<רון פכטר: משרד החינוך ישמח כמו שהוא היה שמח תמיד לשבת ולהיפגש.

<רון פכטר: אנחנו גם כתבנו לכם את זה, הדברים מופיעים בכתובים.

<רון פכטר: מתי שתחפצו, כל יום ובכל שעה נשמח לשבת ולשמוע אתכם.

<רון פכטר: הדבר הזה לא התבצע וחבל.

<מרק חיאט: אי אפשר לעשות את זה בלי ראש העיר.

<מרק חיאט: אבל אתה טענת - זאת אומרת, זה הם - - - ואתם הסכמתם.

<רון פכטר: זאת האמירה שלך, אנחנו ראינו, ואנחנו חוזרים ואומרים, אנחנו נשמח לשבת אתכם ולהיפגש ולשמוע אתכם ולדון בנושא.

<מרק חיאט: על מה לשבת?

<מרק חיאט: על מה נשב?

אברהם נגוסה: אנחנו בכיוון הנכון.

אברהם נגוסה: יש עוד מה לעשות אבל בכיוון הנכון.

אברהם נגוסה: העמדה של משרד החינוך אני חושב שהיא עמדה ברורה.

<רון פכטר: ברשותך, יושב ראש הוועדה, הייתה עוד אמירה, ואני רציתי גם להתייחס אליה, גם מר יעקב טאוב ביקש ממני להתייחס.

<רון פכטר: מדובר בבית-ספר שהוא חמ"ד, בית-ספר שהוא חינוך ממלכתי דתי.

אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חברי הכנסת נחמן שי ועמר בר-לב.

<רון פכטר: רק לגבי ההערה שלך שמדובר בבית-ספר של חמ"ד ולא בבית-ספר ממלכתי.

<רון פכטר: מבחינת חמ"ד – באנו לביקור גדול, כל הנהלת החמ"ד ביקרה את בית-הספר בשנה שעברה כדי לראות ולבדוק האם באמת הוא עונה על קריטריונים של חמ"ד.

<רון פכטר: צר לי להגיד שהקריטריונים שנבחנו ונבדקו לא היו המאפיינים של בית-ספר חמ"ד רגיל, אם אני בוודאי משווה את זה לבית-ספר יבנה, או לחילופין לבית-ספר נועם.

<מרק חיאט: בתי ספר חרדים דתיים לא היינו יכולים גם להיכנס לשם.

<רון פכטר: מבחינת בית-ספר של חמ"ד, הדברים נבדקו על ידי הנהלת החמ"ד.

<רון פכטר: אנחנו היינו שם בביקור גדול עם הפיקוח הארצי והם הנהלת החמ"ד.

<מרק חיאט: סליחה שאני קוטע אותך, יש תוצאות?

<רון פכטר: אם היית בא לשבת אתנו, היינו שמחים לדבר אתך.

<מרק חיאט: ועד ההורים, אני בתור ועד הייתי מגיע ואומר לבית-הספר מה פה קורה.

<רון פכטר: אני חוזר על האמירה שלי קודם, היינו שמחים, וכאן אנחנו לא צריכים את ראש העיר, כאן זה משרד החינוך, היינו שמחים מאוד שתבואו ותשבו אתנו.

<רון פכטר: מתי שאתם תרצו אנחנו נתאם ואנחנו נשב, ונדבר על הכול.

<רון פכטר: אבל עם כל החינוך שניתן בבית-הספר, החינוך המסורתי והחינוך הציוני שאכן ניתן, אבל הוא ניתן בדיוק כמו כל בית-ספר ממלכתי אחר היום בקריית אתא, אינו שונה.

<רון פכטר: עלתה השאלה כאן האם בית-הספר הזה צריך להישאר ולהיות תחת החמ"ד, או להפוך להיות כמו בית-ספר ממלכתי אחר בקריית אתא, כי מבחינת מה שניתן היום בבית-הספר, מבחינת החינוך למסורת, לערכים, לציונות שזה דבר בסיסי חשוב, אני מאוד שמח על הדברים שנשמעו כאן.

<מרק חיאט: בבית-ספר גורדון שרים בבוקר מודה אני לפניך?

<מרק חיאט: - ממש לא, וגם קבלת שבת יש שם, מביאים חלות ויין, וזה באמת לא קיים.

<רון פכטר: אני שומע את הדברים, נשמח לשבת ולדבר.

<רון פכטר: אני מזמין אותכם לפגישה.

<מריאנה רוקמן: נאמר פה שמשרד החינוך מתייחס לנתונים, והם נתונים יבשים שנגרמו כתוצאה מהמעשים של העירייה עם השנים שהם קיצצו והביאו לידי הנתונים האלה.

<מריאנה רוקמן: אם העירייה הייתה מאפשרת רישום רגיל כמו שהיה ולא הייתה פוגעת בתכסיסים, סליחה שאני משתמשת במלה הזאת, הנתונים המצוינים היו נשארים, אולי משגשגים אפילו יותר, ואולי אפילו מביאים לזה שהיו מוסיפים עוד כתה, אולי עוד מבנה ובית-הספר היה פורח.

<מריאנה רוקמן: אין סיבה שיסגרו בית-ספר כזה, אולי יש משהו שאולי לא נאמר פה.

<מריאנה רוקמן: אני לא מבינה למה סוגרים את זה.

<מריאנה רוקמן: וחשוב מאוד, הנתונים האלה הם תוצאה של העירייה.

<מריאנה רוקמן: אם עכשיו יגידו, אתם יכולים להירשם ל"גיבורי עציון", אני מבטיחה שאני מכירה אישית 25 שנשארו לשנה נוספת בגן, כי הם חיכו להירשם, וחיכו ללכת אחרי החברים שלהם, או שהם פשוט ייצאו מהכיתות איפה שהם רשומים בבית-הספר ויחזרו ל"גיבורי עציון".

<מריאנה רוקמן: אם יתנו את האפשרות הם יילכו, זה פשוט הכרח.

אברהם נגוסה: את מתכוונת להחזיר אותם עוד השנה?

<מריאנה רוקמן: כן, הם יחזרו.

<מריאנה רוקמן: אם תתנו את האפשרות הם יחזרו, יהיו כיתות מלאות.

<מריאנה רוקמן: עוד השנה יחזרו.

<מריאנה רוקמן: אבל לא, העירייה תבוא ותגיד, לא, אתה כבר נרשמת, אתה לא יכול לצאת.

אברהם נגוסה: לכן אני שואל, האם מבחינה טכנית ניתן לעשות את זה?

<מריאנה רוקמן: אם רק יאפשרו, יבואו.

אברהם נגוסה: אם תתקבל ההחלטה.

<יעקב טאוב: לא, התקנים כבר ניתנו לבתי ספר אחרים.

<יעקב טאוב: אי אפשר להוציא ילדים - זה לא הגיוני בכלל.

<רון פכטר: לא, בשלב הזה אחרי שנפתחה שנת לימודים, אנחנו עומדים לסיים חודש של לימודים, חודש ספטמבר, הדבר הוא בלתי אפשרי.

אברהם נגוסה: מה עם שנה הבאה?

נחמן שי: לא, ברור, השיטה היא לייבש אותו לאט לאט.

נחמן שי: כמו שיש בית-ספר צומח, יש בית-ספר מתקפל, אם לא פותחים למטה, לאט לאט הוא מתכווץ עד שהוא נגמר.

אברהם נגוסה: אני שואל אם מבחינה טכנית לא ניתן להחזיר את זה השנה, האם יש אפשרות לפתוח כיתה א' לשנה הבאה באותו בית-ספר?

<מריאנה רוקמן: האם גם כיתות ב' יכולים לעבור מבית-ספר אחרים ל"גיבורי עציון" בשנה הבאה?

<מריאנה רוקמן: בשנה הבאה כיתות א' שעכשיו הם עולים לכיתה ב', האם הם יכולים לעבור בחזרה ל"גיבורי עציון"?

<גנאדי גורליק: אפשר?

<גנאדי גורליק: יש אפשרות?

אברהם נגוסה: אני חושב כן.

אברהם נגוסה: כרגע, אם מתקבלת החלטה עקרונית שמחייבת את העירייה להמשיך את בית-הספר הזה כמו שהיה, אז אם עכשיו השנה מבחינה טכנית בגלל שהתקנים פוזרו לבתי ספר אחרים לא ניתן לעשות את זה, בשנה הבאה בוודאי ניתן לעשות את זה.

<רון פכטר: מבחינת משרד החינוך, לפני פתיחת שנת לימודים, ברגע שהמשרד מקבל שיש תלמידים רשומים לבית-הספר, והמשרד מקצה את התקנים, הדבר הזה הוא בהחלט אפשרי, כמו שאנחנו מבצעים, עובדים על-פי רישומי רשויות מקומיות.

עמר בר-לב: כמו שעשו כך, אפשר הפוך.

נחמן שי: למה אתם לא מתערבים בעניין?

נחמן שי: למה אתם מחזיקים איזו עמדה כזאת?

נחמן שי: כלומר – יש - יש, אין - אין.

נחמן שי: אין לכם זכות לערר על ההחלטה של הרשות המקומית ולהיכנס לתוך העניין ולקבוע עמדה?

נחמן שי: בחלק מהדיון לא הייתי, אני יודע ואני מתנצל.

<רון פכטר: אני חוזר ואומר, אני פתחתי ואמרתי בתחילת הדיון, וחזרתי על זה אפילו במהלך הדיון.

<רון פכטר: נושא של רישום תלמידים בבתי ספר, נושא של סגירת כיתות ופתיחת כיתות נתון בידי הרשות המקומית.

<רון פכטר: בוודאי שמשרד החינוך שומע את הדברים.

<רון פכטר: גם כאן, ברגע שהייתה הודעה רשמית של עיריית קריית אתא למשרד החינוך, הנהלת המחוז שמעה את הדברים, וקיבלה את העמדה של השנה הזאת - לא תיפתחנה כיתות א'.

<רון פכטר: אני חוזר ומדגיש, ההחלטה היא לגבי השנה הזאת שלא ייפתחו.

נחמן שי: מה יהיה בשנה הבאה?

<רון פכטר: סליחה, אני לא צריך לדבר בלשון רבים, אני צריך לדבר בלשון יחיד - שלא תיפתח כיתה א' השנה הזאת.

<רון פכטר: אני במהלך הדברים עוד טרם כניסתכם כאן לדיון, אני הצבעתי על כך שמבחינת הנתונים היבשים שלנו במשרד, ואני יודע שקשה קצת לדון על נתונים יבשים, כי מאחורי כל נתון יבש נמצאות משפחות, ונמצאים ילדים, והדברים באמת נוגעים ללב.

קסניה סבטלובה: גם - - - הפכו לפני כן בית-ספר על-אזורי לבית-ספר שהוא מצומצם מבחינת האפשרויות.

<רון פכטר: אני ציינתי שני נתונים שהם נתוני מפתח מבחינתנו.

<רון פכטר: הנתון הראשון – במהלך החמש השנים האחרונות, בית-ספר ירד.

<רון פכטר: עוד פעם, ההורים אומרים בגין העירייה, אבל אני לא נכנס לזה, אני מסתכל על השורה התחתונה.

<רון פכטר: בית-ספר ירד מ-333 תלמידים לשנת הלימודים תשע"ב ל-223 תלמידים בשנת תשע"ו, במקביל מדד הטיפוח של בתי הספר, המדד הסוציו-אקונומי של בית-הספר עלה מ-8.75 ל-9.19 ל-9.20, שזה מדד שמראה על חתך סוציו-אקונומי של הבאים לשערי בית-הספר.

נחמן שי: כלומר המדד הסוציו-אקונומי השתפר.

<רון פכטר: ירד.

<רון פכטר: ככל שהוא עולה הוא יורד.

עמר בר-לב: מה מבחינה חינוכית?

<רון פכטר: אשר על כן, ברגע שבשעה שהעירייה באה ואומרת, אנחנו רוצים ליצור מציאות אינטגרטיבית, ולשלב את הילדים בבתי ספר חזקים יותר מבחינת מדד הטיפוח, מבחינה סוציו-אקונומית, המשרד מקבל את העניין, המשרד דוגל באיטגרציה, המשרד דוגל במוסדות שיוכלו לתת את המענה המיטבי, האינטגרטיבי לתלמידים.

<רון פכטר: מבחינת הרמה הלימודית, אני ציינתי גם במהלך דבריי, שבית-ספר בהישגי מיצ"ב האחרונים שלו בשנת תשע"ד, הוא בעשירון חמש שזה בדיוק - - -

קסניה סבטלובה: קיבלו פרס הצטיינות לפני שנה, זה בית-ספר שנחשב לאחד הטובים בעיר, באמת.

אברהם נגוסה: שמענו ממך שאתה רואה את בית-הספר הזה בית-ספר לכל דבר כמו כולם.

נחמן שי: הוא הסביר למה בית-הספר הזה יורד ברמה הסוציו-אקונומית, ומספר התלמידים שלו מתכווץ בשליש - אלה הנתונים היבשים.

נחמן שי: אתם לקחת את הנתונים היבשים, הרטבתם אותם קצת, ולאיזה מסקנה הגעתם?

נחמן שי: - שאתם נותני לרשות לעשות מה שהיא רוצה, או שאתם מתערבים ואומרים לה, אל תסגרו את בית-הספר.

<רון פכטר: משרד החינוך קיבל את עמדת הרשות המקומית לגבי אי פתיחת כיתות א', שנת הלימודים תשע"ז.

נחמן שי: זה בעצם אומר שלאט לאט בית-הספר ייסגר, כי אם אין א', אז לא יהיה ב' בשנה הבאה – הבנו, זה להרוג לאט.

עמר בר-לב: אדוני היושב ראש, ראשית אני מתנצל שלא היינו בראשית הדיון, וגם עכשיו שלפו אותנו מוועדת חוץ וביטחון כי הנושא הזה הוא נושא חשוב, גם נושא שקשור בביטחון.

עמר בר-לב: אני לא בקיא בכל הנתונים.

עמר בר-לב: בעיקרון, בדרך כלל אינטגרציה זה מהלך חיובי.

עמר בר-לב: מצד שני, ברגע שיש בית-ספר כזה שהוא בית-ספר מצטיין, ואני מבין שההורים והתלמידים חשוב להם שהוא התקיים, עד כדי כך שלא שולחים ילדים שאמורים לעלות לכיתה א' כי לא נפתחת כיתה א', ואומרים, בסדר, נחכה שנה.

עמר בר-לב: אני חושב שזה יותר מהכול מצביע על הרצון של הלקוחות.

אברהם נגוסה: יש גם עדות שאנשים עזבו את השכונה שלהם, באו לשכונה הזאת - - -

עמר בר-לב: אז יש לנו כאן

עמר בר-לב: עוד פעם דוגמה של עיקרון כללי שהוא בדרך כלל נכון, אבל יוצא מן הכלל, שהוא פשוט היוצא מן הכלל, בוודאי בוועדה שלך, לא יכולים לביורוקרטיה הכללית שעוסקת רק בכלל לא להתייחס ליוצא מן הכלל.

עמר בר-לב: אין ספק שיש כאן יוצא מן הכלל, זאת דעתי מההתרשמות שאני שומע כאן.

עמר בר-לב: אני סומך עליך, אני סומך על חברת הכנסת הנציגה שלנו קסניה.

נחמן שי: תראו, אנחנו באמת צנחנו הנה ממקום אחר, אבל העמדה שלנו היא תמיד לכבד דווקא קבוצות, וסביבות שזקוקות לעזרה ולטיפוח.

נחמן שי: זה לא חכמה ללכת עם החזקים, החכמה היא לחזק את החלשים, וזו התחושה שיש לי פה מהדיון.

נחמן שי: בפתח תקווה היה גם בית-ספר לפני כמה שנים בדיוק אותו דבר, היה מאבק, סגרו אותו.

נחמן שי: עכשיו היה מאבק בתל אביב, אבל הוא היה יותר מגוון, אבל גם, יש לי רושם שזה נובע מאותה סביבה.

נחמן שי: אנחנו שמים את יהבנו עליכם, על משרד החינוך, ואני מבקש מאוד שתעביר את זה, ואולי אנחנו גם נוציא מכתב לשר החינוך שמוכיח שבדברים כאלה הוא יודע להתערב, והוא פועל במהירות ובזריזות לבדוק את כל הנסיבות של סגירת בתי הספר – אם היא באמת נובעת מסיבות פדגוגיות וכדומה, או שיש לה סיבות אחרות שאנחנו לא רוצים אפילו להעלות אותן על השולחן.

נחמן שי: עצם העובדה שהתקבצה פה קבוצה כל כך חשובה ומייצגת מהאזור, מבית-הספר, ושכולם באו להיאבק על בית-הספר, אומרת משהו על המקום שלו ועל החשיבות שלו.

נחמן שי: אני מציע לפחות שגם נפנה בקריאה, גם נשלח מכתב לשר החינוך.

נחמן שי: אני מכבד את ההחלטות, הבנתי שמחוז חיפה אישר את זה, זה התפקיד שלו.

נחמן שי: בסדר, אפשר לבוא למחוז חיפה בשיקול נוסף, ארבעה חברי כנסת, חמישה חברי כנסת, אם אתם רוצים נביא עוד עשרים חברי כנסת שיעזרו לנו בעניין הזה.

נחמן שי: אנחנו נביא את זה גם לידיעת העירייה, תשקלו את זה מחדש גם לעמדה שלנו, גם לעמדת חברים אחרים.

נחמן שי: יש כנראה הגיון מסוים במחאה הזאת שהייתה פה כי היא סחפה גם אותנו.

נחמן שי: תעשו לזה עוד פעם שיקול ומוכרחים כיתה א'.

נחמן שי: אם אני מבין נכון, שאם אין א', אין גם ב', ג', ו-ד' – אז קדימה, לעצור את זה לפני שיהיה מאוחר מדיי, כי בעוד שנה יגידו – מאוחר מדיי.

<רון פכטר: את המסר שלכם אני בהחלט אעביר.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו גם נשלח מכתב.

<לודמילה ספרישבסקי: אני רוצה לבקש מ"גיבורי עציון" לקבל בחודש דצמבר ילדים להכנות כיתות א'.

<לודמילה ספרישבסקי: אני רוצה פשוט לראות את הילדים, ואתם גם תראו כמה ילדים נרשמים להכנת כיתות א', וזה בהחלט ייתן לכם הגיון להבין שבית-הספר הזה חייב - - -

אברהם נגוסה: כיוזמת הדיון, חברת הכנסת קסניה סבטלובה תסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: בבקשה.

קסניה סבטלובה: אני פשוט רוצה להוסיף ממש במספר משפטים שקודם כל זה נפלא שחברינו נחמן ועמר הגיעו – ובאמת, זה חלק מהביטחון של מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: חינוך תמיד היה בראש מאוויינו, חינוך לילדינו.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו מסתכלים על נתונים יבשים, אתה יודע, סליחה שאני אומרת את זה, אבל אין נתונים יבשים – יש אנשים מאחורי הנתונים.

קסניה סבטלובה: חינוך זה לא פרויקט כלכלי, אנחנו יודעים.

קסניה סבטלובה: אנחנו משקיעים ומשקיעים ואנחנו נראה את התוצאות בעוד עשר שנים, בעוד עשרים שנה מאותם הילדים שכרגע נכנסים לכיתה א'.

קסניה סבטלובה: אם לא נעשה את ההשקעה הזאת, אנחנו גם לא נקבל תוצאה וזה פרויקט לאומי לכל דבר.

קסניה סבטלובה: מה שאני רואה פה, זה אנשים שהם אכן חלקם לפחות קשיי יום, אנשים שבאמת מרוויחים את פת הלחם שלהם בכבוד ועמלים מאוד קשה, על מנת מה?

קסניה סבטלובה: בשביל מה הם עושים את כל זה?

קסניה סבטלובה: – בשביל הילדים שלהם שיהיה להם סיכוי, שהם יוכלו באמת מתוך הפריפריה לצאת, זה לא חכמה לצאת ממקום חזק, זה חכמה לצאת מתוך הפריפריה, גם ממקום כמו קריית אתא, ולהרים ראש למעלה ולהגיד, אנחנו הגענו להישגים יפים.

קסניה סבטלובה: אז לא לוקחים דבר טוב, לא לוקחים עץ רענן וגודעים אותו.

קסניה סבטלובה: לא לוקחים דבר שהוא הצליח כל כך, פרויקט שנכון הוא יצא מתוך העלייה הענקית שבאה.

קסניה סבטלובה: אני לא יודעת אם יבואו עוד מיליון או לא יבואו עוד מיליון, אין לי, אני לא ניחנתי ביכולת נבואה.

קסניה סבטלובה: אני מתפללת על כך שיבואו, ויכול להיות שזה יקרה גם.

קסניה סבטלובה: אבל אני אומרת, שמה שיש לנו כבר עכשיו עם זה צריך לעבוד.

קסניה סבטלובה: ישנם ילדים נהדרים שנכון שהם בני ועולים, וזה בחתך סוציו-אקונומי קצת נמוך יותר, אבל עם שאיפה ענקית ללימודים, צמא לידע גם להורים שלהם שבאמת כל הכבוד להם, וצריך לשבח הורים כאלה, לא למדר אותם ולהגיד מה אתם דורשים מאתנו.

קסניה סבטלובה: הורים שלוקחים את עצמם ועוברים עם כל המשפחה לעיר אחרת.

קסניה סבטלובה: אבות לשישה ילדים שלוקחים עכשיו פסק זמן מהעבודה כדי להיות פה בוועדה הזאת – שאפו, חברים כל הכבוד לכם.

קסניה סבטלובה: אתם והילדים שלכם זה העתיד של מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני בטוחה שבהידברות ובפנייה נרגשת באמת למשרד החינוך, לגורמי העירייה ביחד עם ועד ההורים אנחנו באמת נצליח לעשות שינוי ולמנוע את סגירת בית-הספר.

קסניה סבטלובה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: היה דיון מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אבל אני, כמו שאמרתי לכם, התחלנו את המהלך ולא סיימנו.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לטפל בנושא הזה.

אברהם נגוסה: כפי שאמרתי קודם, יש פה מצב מיוחד – הנושא הזה מאוד חשוב, כי יש פה אזרחים שמאוד מרוצים מבית-הספר, מהמורים, מהעירייה.

אברהם נגוסה: אני מברך את העירייה שיצרתם בית-ספר כזה שמקיר לקיר יש הסכמה של התושבים שלהם, זה הישג גדול לעירייה ויישר כוח לעירייה.

אברהם נגוסה: דבר שני, אני מסתכל גם על משרד החינוך - הבנתי את העמדה של משרד החינוך, גם את העמדה של משרד הקליטה, למרות שמשרד הקליטה כמו כולנו רוצים אינטגרציה, אבל פה יש הצלחה.

אברהם נגוסה: ההצלחה – שלא סוגרים את זה, וזה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: אפשר לחזק את בית-הספר הזה אם אתם חושבים שהוא חלש, אני מתכוון למשרד החינוך ולעירייה.

אברהם נגוסה: אם אתם חושבים שבית-הספר הזה הוא סקטוריאלי, אפשר לעשות אותו אינטגרלי.

אברהם נגוסה: אני בטוח, יש עולים מצרפת, יש עולים מארצות-הברית ומארצות אחרות, אפשר להביא אותם לחזק גם אם הם לא עולים ולעשות את בית-הספר הזה אינטגרלי.

אברהם נגוסה: ולכן, הוועדה קוראת לראש העיר, לעיריית קריית אתא לפתוח את כיתה א', וכיתה ב' לשנה הבאה.

אברהם נגוסה: אני אומר כיתה א' וכיתה ב', כי אלה שהלכו השנה יחזרו לכיתה ב' בבית-הספר הזה.

אברהם נגוסה: זו הקריאה וההחלטה של הוועדה.

אברהם נגוסה: אנחנו, על סמך החלטה זו נפנה במכתב לראש העיר, לשר החינוך וגם ליו"ר ועדת החינוך.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתהיה הידברות עם ועד ההורים ומשרד החינוך והעירייה.

אברהם נגוסה: בדיון הזה הרגשנו שאין הידברות.

אברהם נגוסה: אני רואה שזה שלא קיים הידברות יצר פער שאתם יכולים לפתור אותו בהידברות.

<רון פכטר: אני רוצה לציין שוב פעם, שמשרד החינוך היה נכון להיפגש ולהידבר עם ההורים בכל שעה, בכל יום.

<רון פכטר: היה לנו סירוב בעניין הזה, חשוב לי להדגיש את הנושא הזה.

<רון פכטר: משרד החינוך לעולם ותמיד מקפיד על כך שהוא בא בדברים עם ועדי הורים, עם כל הורה שרוצה, אנחנו רצינו וביקשנו ודחו אותנו.

אברהם נגוסה: הוועדה מחזקת וקוראת לוועד ההורים לדבר עם משרד החינוך והעירייה – זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: עם הידברות אפשר להגיע להסכמה.

אברהם נגוסה: הדבר תעקוב אחר הנושא הזה, ואנחנו נקיים במועד הקרוב דיון לאחר שהכנסת חוזרת מהפגרה.

אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון – תודה לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.