ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 212, 2016-06-20 00:00

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-20 ביוני 2016, יום היציאה לחופשה של התיכוניסטים, זה תאריך שאף פעם לא שכחתי, י"ד בסיון התשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הצעת מימון משלחות לפולין על ידי חפירות ארכיאולוגיות.

יעקב מרגי: הוועדה קיימה מספר דיונים בסוגיית החשיבות של לימוד השואה והנחלת כל הערכים הנלווים לטרגדיה הנוראה של העם היהודי.

יעקב מרגי: אני חושב שהנושא הזה חייב להילמד, חייב שכל תלמיד וכל בוגר יעבור את המסכת הזו בחייו.

יעקב מרגי: יש מי שטוען שהדרך הכי טובה היא דרך המסעות, יש דעה שאומרת שאפשר לעשות מסעות אלטרנטיביים בארץ, יש מי שטוען שלא צריך לעשות את המסעות לחוץ לארץ.

יעקב מרגי: יש דעות כאלה ואחרות ואני רוצה לקבל את כל הדעות ביחד.

יעקב מרגי: אני טוען שכל שלושת הדעות צודקות.

יעקב מרגי: צריך ללמד את השואה בכל דרך, בכל צורה ובכל מסגרת אפשרית בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: תוך כדי הדיונים עלה שאנחנו כחברה, אסור לנו להשאיר תלמידים מאחור.

יעקב מרגי: נוצר מצב שמערכת החינוך מאפשרת את המצב המפלה הזה ואפילו פוגעני - אמרנו את זה בדיונים קודמים – של ילדים שראויים, ובכוונה אני מדגיש את זה כי מערכת החינוך מדגישה את זה שרק מי שראוי, יכול ומסוגל מצטרף למסע.

יעקב מרגי: תלמידים שראויים, יכולים ומסוגלים ערכית ונפשית להתמודד עם זה אבל לא מסוגלים מבחינה כלכלית להתמודד עם זה.

יעקב מרגי: אני מכיר את סוגיית המלגות.

יעקב מרגי: אני מכיר והכול טוב ויפה אבל אחרי המענק, אחרי המלגה, יש תלמידים שלא מסוגלים לעמוד במטלה הזאת כי מעבר למחיר שמשלמים, יש גם מחיר ההיערכות שאף פעם לא מדברים עליו.

יעקב מרגי: כל תלמיד שיוצא למסע הזה, יש לו עלות נוספת להיערכות אישית ליציאה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם אחרי פניות של הורים שיש בבית הספר בן בכיתה י"א ובן בכיתה י"ב והם נאלצו בשבוע של המסע להיות בבית עם תחושות קשות כי חבריהם יצאו למסע והם לא.

יעקב מרגי: מעבר לכך, אנחנו תהינו ושאלנו למה התלמידים שלא נוסעים, שלא מצטרפים למסע מסיבות כלכליות, לא חווים את החוויה הזאת של ההכנה שעוברים אלה שנוסעים.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: תוך כדי הדיונים פנה אלי חבר הכנסת לשעבר ידידי ישראל חסון, מנכ"ל רשות העתיקות, והייתה לו הצעה חשובה.

יעקב מרגי: הוא סיפר לי סיפור חינוכי שהם עשו ברשות העתיקות ואמרתי, אדרבה.

יעקב מרגי: נכון, לקח זמן, פגרה ועוד נושאים שעל סדר היום, והנה אנחנו היום מתכנסים.

יעקב מרגי: ישראל, הבמה שלך.

יעקב מרגי: תן לנו את הנושא.

<ישראל חסון: קודם כל, תודה רבה לך.

<ישראל חסון: זה לא מובן מאליו שאנחנו יושבים כאן.

<ישראל חסון: ברשותך, אני אומר את הרעיון המסדר ואני רוצה שחבר מרשות העתיקות יציג את ההצעה כמו שהיא.

<ישראל חסון: הרעיון המסדר עליו שוחחנו אמר את הדבר הבא.

<ישראל חסון: כשאנחנו שולחים תלמידים לפולין – על חשיבות הנסיעות לפולין, קטונתי מלדבר ואני גם לא עושה את זה בממד השוואתי – בעומדם שם מול החזיונות, הם בעצם לומדים שהערבות ההדדית שנקראת מדינת ישראל, הערבות הדדית הזו היא כנראה המענה הטוב ביותר שלא יתרחש עלינו אסון מהסוג הזה בשנית.

<ישראל חסון: אבל כעשרים אחוזים מתוך הילדים, שולחים אותם – ואני בכוונה אשתמש במונח הקשה – לפשוט יד על מנת לקבל סיוע במימון וכפי שאתה אמרת, אין להם את המימון הנלווה.

<ישראל חסון: רשות העתיקות מה-20 ביוני שנה שעברה, לפי דעתי עד סוף 2016, יצרה מסלולי תעסוקה והנחלה לנוער.

<ישראל חסון: השנה, עד סוף 2016, לפי דעתי יעברו אצלנו סדר גודל של קרוב לארבעים אלף תלמידים שעוסקים בחפירות, בין אם זה בהתנדבות וחלקם הגדול במעין חליפות כאלה ואחרות אל מול בית הספר.

<ישראל חסון: אנחנו מביאים כיתה מבית הספר, מלמדים אותם וחלק מהכסף הולך לבית הספר, לפעילות חינוכית נוספת.

<ישראל חסון: אנחנו באנו בהצעה שאמרה שאין יותר, תפיסתית, לשלמה ושלומית אין כסף.

<ישראל חסון: מהיום צריך לבוא ולומר שלמשלחת הזו חסרים ארבעים אלף שקלים.

<ישראל חסון: זו צריכה להיות האמירה.

<ישראל חסון: אני יודע שהמלגות הן שמיות, אני יודע שהן פרסונליות, אבל בתפיסה שלנו כרשות עתיקות אל מול משרד החינוך, תבואו ו תגידו כמה חסר לכם במשלחת.

<ישראל חסון: מה שחסר לכם מול משלחת, תביאו לנו בבקשה את כל המשלחת למספר ימי עבודה והם יקבלו מאתנו את התמורה עבור ימי העבודה שהם יעבדו וכך נדע לתרום לבית הספר על מנת שיוציא את המשלחת הזו ונפרוט את הסיפור של הערבות ההדדית כבר מהיום לפני שאנחנו יוצאים.

<ישראל חסון: בעקבות הזימון שלך לדיון היום, ישבנו עם משרד החינוך.

<ישראל חסון: אני מציע שאליעזר הלל שהיה בהתדיינות מול משרד החינוך, מול דודי שוקף שיושב כאן, יציג את ההצעה.

<ישראל חסון: אחרי כן יכול להיות שאנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו משכללים אותה.

<ישראל חסון: אני אומר בהערת אזהרה שאסור לנו להיכשל בתפיסה הזאת.

<ישראל חסון: אני חושב שאנחנו צריכים להתייחס לשנה הקרובה, זו שבאה אלינו, כפיילוט.

<ישראל חסון: לקחת סדר גודל של שליש, משהו כזה, ולראות איך אנחנו יודעים לעבוד עם הדבר הזה, אבל אני מעביר את רשות הדיבור לאליעזר.

יעקב מרגי: אליעזר, אני רוצה לשתף אותך במשהו.

יעקב מרגי: אני חוזר על זה בהרבה דיונים.

יעקב מרגי: אני אומר לך משהו.

יעקב מרגי: אני יליד 1960 ובבית הספר היסודי הייתי עד שנת 1974.

יעקב מרגי: בתחילת שנות ה-70, אני איש הנגב, חסרים ידיים עובדות לקטיף בקיבוצים, מה שנקרא היום מועצה אזורית רמת נגב.

יעקב מרגי: אני כתלמיד, עד כיתה ז', לא השתתפתי בטיולים שנתיים.

יעקב מרגי: מה לעשות, משפחה ברוכת ילדים כשבכל שנתון היה לנו ייצוג.

יעקב מרגי: תאר לך שבשנה אחת אתה צריך להוציא את כל הבנים לטיולים שנתיים.

יעקב מרגי: אין את היכולת הכלכלית.

יעקב מרגי: היו מיזמים והיו אז באותה תקופה מיזמים נוספים כשבאו סוכנויות של האנציקלופדיות או הוצאות ספרים ומשווקים בבית הספר.

יעקב מרגי: כנראה אז היה מותר.

יעקב מרגי: יוזמות בית ספריות.

יעקב מרגי: מי שיש לו יכולת, יוצא לטיול.

יעקב מרגי: מי שיש לו יכולת, קונה את הספר או את האנציקלופדיה.

יעקב מרגי: מכיתה ז' אנחנו לא הרגשנו את התעוקה הזאת.

יעקב מרגי: לא הייתה לנו הצלקת הזאת כי כל הכיתה יוצאת לקטיף.

יעקב מרגי: אתה בא, נערכים לרישום.

יעקב מרגי: אני יודע שבכיתה ז' לטיול בוודאי אני לא אצא.

יעקב מרגי: המורה מקריא את שמות התלמידים שיוצאים ויעקב מרגי בפנים.

יעקב מרגי: אחר כך יש מבצע עם האנציקלופדיות, אמר לו שאבוא לקחת את האנציקלופדיה.

יעקב מרגי: יצאנו פעם לקטיף מישמש, פעם לקטיף שזיף וכולי.

יעקב מרגי: אלה החיים שלי עד כיתה ז' ואחרי כיתה ז'.

יעקב מרגי: לכן כשאתה דיברת אתי, לא זרמתי אלא נבלעתי לתוך זה.

יעקב מרגי: יש את האפקט, את הערך המוסף.

יעקב מרגי: הייתי חייב לשים את החוויה האישית בקטע הזה.

<אליעזר הלל: אני שמח שאתה מעלה את זה.

<אליעזר הלל: אני אמנם שש שנים מבוגר ממך, אבל זה מזכיר לי את הקטיף בגבולות ואת הקטיף בברעם ובבארי את מחנה העבודה שעשינו כל שנה כדי לחסוך כסף לפעילות שלנו.

<אליעזר הלל: לפני שאני סוקר כאן מה סיכמנו בינינו לבין משרד החינוך, רציתי להדגיש כאן עוד נקודה קטנה בה נגעת בעקיפין.

<אליעזר הלל: מעבר למלגות, הנטל של המסעות לפולין הוא כבד גם לאדם כמוני ששני הילדים שלו השתתפו בפולין והוא לא בדירוג הסוציו אקונומי של מקבלי הסיוע.

<אליעזר הלל: אני מכיר רבים שבמצב הזה שהם לא מקבלי סיוע שנאלצים לצאת לעבודה כזו או אחרת כדי לממן את המסע או לוותר עליו.

<אליעזר הלל: הנטל הוא גדול על כולם, בעיקר על ההורים.

<אליעזר הלל: אנחנו בשנה האחרונה, מאז ישראל קיבל את הרשות, העלינו לסדר עדיפות עליון את נושא הנוער ובנינו לעצמנו אשכולות פעילות מול מוסדות הנוער.

<אליעזר הלל: כמו שישראל אמר, מדובר כאן באלפים רבות מדרום לצפון, בלי הבדל מגזר, מגדר, כיפות סרוגות, כיפות שחורות, גלויי ראש, ערבים, דרוזים.

יעקב מרגי: אני קורא להם כיפות שקופות.

<אליעזר הלל: כיפות שקופות, חסדי שמים, כולם.

<אליעזר הלל: ערבים, דרוזים, נוצרים, בנים, בנות, פריפריה, מרכז וכולי.

<אליעזר הלל: יש לך את זה, אתה לא צריך להסתכל על השנה האחרונה אלא אתה יכול להסתכל על החודש האחרון.

<אליעזר הלל: מכולם בכל מקום.

<אליעזר הלל: האשכול הזה של הפעילות שלנו כולל מפגשי העשרה של מיטב הארכיאולוגים של רשות העתיקות ששניים מהם יושבים כאן מול בתי הספר, מול הנוער המשתתף בפעילות כאשר במפגשי ההעשרה, הלימוד והחינוך הם פשוט מקנים תורה לאותם תלמידים במוסד ובשטח.

<אליעזר הלל: בשטח, זה אומר שהתלמידים משתתפים בפעילות חפירות, בחפירות הסטטוטוריות שיש לרשות העתיקות הכי קרובות למקום המוסד ותוך כדי השבוע הזה גם מקבלים העשרה מקצועית, חינוכית וערכית כי על זה אנחנו לא מוותרים.

<אליעזר הלל: זה תחום ההנחלה של רשות העתיקות.

<אליעזר הלל: בנוסף לזה, דברים שבעבר בית ספר היה צריך לשלם כדי להשתתף בפעילות הזו ברשות העתיקות, בית הספר מקבל מאתנו תגמול שהוא מעבר לעבודת נוער אלא מה, התגמול הזה לא מגיע לתלמיד עצמו אלא כתגמול כולל למוסד עבור אותה שכבה שפועלת עבור פעילות חינוכית תרבותית לאותה שכבה.

<אליעזר הלל: כאן אנחנו מגיעים לנקודה של פולין.

<אליעזר הלל: אנחנו המלצנו לבתי הספר המשתתפים, בהמלצה שלנו ובהכוונה שלנו, ללכת בעניין הזה לסיוע לפולין, למסע לפולין.

<אליעזר הלל: יתרה מזאת, מנהלי בתי ספר, ויש לנו כבר משובים מכל הארץ, מנצלים את הפעילות הזו גם לסוג של סינון לגבי היוצאים לפולין.

<אליעזר הלל: למשל, בשבוע האחרון עבדנו עם שכבה של 320 תלמידים מתיכון אורט קריית ביאליק, קריית חינוך קריית ביאליק.

<אליעזר הלל: 320 תלמידים פשטו על שישה אתרי עתיקות בגליל במסגרת האשכולות שאני מספר והמנהל הסביר להם מראש שכל מי שלא יעמוד בדרישות, יוותר גם על המסע לפולין, כי אני רואה את הערבות ההדדית, כי אני רואה את ההתנהגות, כי אני רואה את המשמעת.

<אליעזר הלל: זאת מעין סדרת בוחן עבורו.

<אליעזר הלל: תודה לאל כולם עמדו במשימה.

<אליעזר הלל: כדי לסבר את האוזן.

<אליעזר הלל: התגמול שבית הספר קיבל לטובת העניין שווה ערך ל-48 מלגות מקסימליות שמשרד החינוך והעיריות נותנים.

יעקב מרגי: עוד ערך מוסף שיכול להיות שרצית לגעת בו.

יעקב מרגי: אני אומר לך מהו אחד הדברים שמתסכלים אותי.

יעקב מרגי: אני מסתובב עם חבר'ה צעירים, נוסע אתם בארץ.

יעקב מרגי: עשה צבא, סיים בגרות, ותוך כדי הוא מתחבר למקום, לאתר, להיסטוריה שלו.

יעקב מרגי: זה ערך מוסף שהוא חשוב.

<ישראל חסון: אחרי שאליעזר יסיים את דבריו, אני אתייחס.

<ישראל חסון: מכל פעולה עם תלמידים, אנחנו מחלקים לפחות לשליש משובים ושואלים אותם שש שאלות.

<ישראל חסון: ארבע שאלות לא חשובות כרגע לעצם הדיון, אבל שתיים כן חשובות.

<ישראל חסון: אנחנו שואלים האם הוא ביקר באתר ארכיאולוגי או נגע בארכיאולוגיה והתשובה נעה בין ארבעה אחוזים ל-12 אחוזים.

<ישראל חסון: לשאלה האם לאחר הפעילות תרצה להשתתף אתנו בפעילות נוספת, תרצה להיות בקשר, התשובה היא חיובית, בין תשעים אחוזים ל-54 אחוזים.

<ישראל חסון: זו הדלתא.

<ישראל חסון: אם מדברים על ערבות הדדית, אני חייב לספר לך משהו לפני שאני מחזיר את רשות הדיבור לגזר, שזה הכינוי של אליעזר.

<אליעזר הלל: אני בא מהמקום בו ישראל היה לפני שהוא היה בכנסת ואז נתנו כינויים לכל אחד.

<אליעזר הלל: לי נתנו את הכינוי גזר.

<ישראל חסון: יושב כאן דרור והוא ארכיאולוג מרחב צפון.

<ישראל חסון: בקיץ שעבר – כדי שתבין על מה אנחנו מדברים – העסקנו קרוב לאלפיים ימי עבודה של נוער בסיכון.

<ישראל חסון: נוצרה אינטראקציה מדהימה בין הארכיאולוגים לנוער ובין הנוער לארכיאולוגים והם שלחו בסוף חודש וחצי שהם עבדו מכתב שאמר שזה היה החודש הכי מאושר בחייהם.

<ישראל חסון: ביקרנו את הכפר הזה, כל ההנהלה של רשות העתיקות – היו מספר כפרים – והמנהלת אמרה לדרור: אני מתה לשלוח 22 תלמידים יוצאי אתיופיה לטיול שורשים כי זה מאוד יחזק להם את הזהות.

<ישראל חסון: שאלנו אותה על איזה סכום היא מדברת.

<ישראל חסון: אמרה שמדובר בסדר גודל של מאתיים אלף שקלים.

<ישראל חסון: אמרנו לה שהם מכירים אותנו ואנחנו מכירים אותם, יש בינינו כבר מערכת יחסי אמון, לכי לכפר של נוער בסיכון, תעלי מדרגה אחת למעלה, תגידי לחניכים שכולנו נבוא ונעבוד כדי שה-22 האלה ייסעו.

<ישראל חסון: לפני שלושה חודשים הם חזרו מטיול של עשרה ימים באתיופיה.

<ישראל חסון: אני אומר לך שלציבור אין קמצוץ של מושג ואם אתה תרצה פעם אחת להרחיב גם את הלב, אני מוכן לבוא לכאן ולהציג לך את כל מכלול הפעילויות.

<ישראל חסון: יש לנו פרויקטים בהיבט הזה שהם פרויקטים לאומיים בעיני.

<ישראל חסון: סתם, אתן לך דוגמה.

<ישראל חסון: שני ארכיאולוגים שלנו כרגע, ברגעים האלה, אחד חופר בסוביבור ומצא את אתר ההשמדה עצמו, דבר שטשטשו, ועכשיו ארכיאולוג מאוד בכיר שלנו חופר בפונר ומצא מנהרה.

יעקב מרגי: הייתי שם לפני שבועיים.

<ישראל חסון: הוא חופש שם עכשיו ומצא מנהרה שדרכה ניסו לברוח.

<ישראל חסון: חופר נוסף חופר עכשיו את הבית של הגאון מווילנה, בית הכנסת שלו מלפני 500 שנים שהנאצים השמידו.

<ישראל חסון: זאת אומרת, הרעיון שאומר קח רגע את המורשת עליה דיברת, תהפוך את הדיון לערכים, לא דיון כלכלי אלא תהפוך את הדיון לערכים, אתה מעיף את זה כמעט לכל אזרח במדינה.

יעקב מרגי: אנחנו לא דנים כאן כלכלית.

יעקב מרגי: זה משאב קיים שאנחנו צריכים להשתמש בו והוא גם מכפיל כוח בדרך אגב.

<ישראל חסון: נכון.

<ישראל חסון: אתה לוקח את כל מה שסיפרתי לך עכשיו, ואני מחזיר את הכדור שוב לגזר.

<אליעזר הלל: לפני שאני אגע בסיכום שלנו ושל המשרד.

יעקב מרגי: אני רואה שאתה מדגיש את זה.

יעקב מרגי: אתה פוחד שהוא יחזור בו .

<אליעזר הלל: לא.

<אליעזר הלל: עבורם אנחנו אליהו הנביא.

<אליעזר הלל: זה רק הם מרוויחים מאתנו וכשאני אומר הם, אני מתכוון לנוער.

<אליעזר הלל: רציתי לגעת באילוצים, בבעיה שיש לנו בכל המיצג הערכי והחינוכי הזה וזאת כמות החפירות שיש לרשות העתיקות.

<אליעזר הלל: אנחנו מלבישים את הנוער על החפירות הסטטוטוריות שמזדמנות לרשות העתיקות על פי החוק במעלה השנה.

<אליעזר הלל: אנחנו לא קובעים מראש את מיקומם, לא את משך הזמן שלהן ולא את הטיימינג שלהן בשנה ובעיקר לא את ההיקף שלהן.

<אליעזר הלל: לכן את התכנית היפה הזאת אנחנו לא יכולים, במצב הקיים שאין לנו סיוע לחפירות יזומות חינוכיות, להעניק לכלל ילדי ישראל.

<אליעזר הלל: ישראל דיבר על עבודת הקיץ ולמשל כבר הקיץ, בעקבות התנופה והמודעות שיש לנוער בתחום הזה של רשות העתיקות, אלה שכבר התנסו אתנו השנה, מאות רבות של תלמידים מבקשים לעבוד אצלנו בקיץ ואנחנו נאלצים להגיד להם שאין לנו מקום כי פשוט אין לנו מספיק חפירות.

<אליעזר הלל: זאת עובדה.

יעקב מרגי: כשאתה אומר חפירות יזומות, יש לכם תכנית עבודה לפי צורך שאתם יודעים?

יעקב מרגי: עזבו את מה שמחויבים על פי חוק.

<ישראל חסון: יש מה שנקרא חפירות הצלה.

<ישראל חסון: זה מה שהוא קרא חפירות סטטוטוריות.

יעקב מרגי: את זה אני מכיר.

<ישראל חסון: אתה רוצה לבנות פרגולה.

<ישראל חסון: זאת רשעות העתיקות.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: החוויה שלי כשר דתות עם קודמך שייבדל לחיים ארוכים, האינטראקציה הייתה חיובית מאוד.

יעקב מרגי: מאז אנחנו לא רואים את השיגעונות שלהם בקטע הזה.

יעקב מרגי: אני לא קורא לזה רשעות.

יעקב מרגי: הרשעות בקטע הזה הייתה של אותם חוליגנים שעשו על זה קופה.

<ישראל חסון: זה דיון ארוך.

<ישראל חסון: אנחנו תחת חסות

<ישראל חסון: כם ואף פעם לא הופענו בפני ועדת החינוך והצגנו מהי באמת רשות העתיקות.

<ישראל חסון: מדינת ישראל, ממשלת ישראל לא קיבלה החלטה לקחת את הערכים שקבורים כאן באדמה, לחשוף ולהחליט לחנך.

<ישראל חסון: אני אתן לך סתם דוגמה.

יעקב מרגי: אף מפלגה לא שמה את זה בהסכמים הקואליציוניים שלה.

<ישראל חסון: אף אחת.

<ישראל חסון: אתן לך עכשיו שלוש דוגמאות מהירות.

<ישראל חסון: למה מדינת ישראל לא לקחה ובאופן יזום חפרה את חמשת המקומות של מושב הסנהדרין?

<ישראל חסון: למה היא לא עשתה פרויקט סנהדרין?

<ישראל חסון: אנחנו יודעים היכן זה היה.

<ישראל חסון: למה אנחנו לא יכולים ללכת לחפור את אושה ולחפור את יבנה ולחפור בלוד?

<ישראל חסון: למה אנחנו לא עושים את זה?

<ישראל חסון: למה ביזום אתה לא לוקח ערך כמו סנהדרין ואומר שאני רוצה, אני כמדינה, יש לי את האינטרס לחפור אותו?

<ישראל חסון: לא רק לחפור כי עושים כביש שש.

<ישראל חסון: בואו ניקח עכשיו שלושה, ארבעה, חמישה ערכים כאלה, נעשה פרויקט.

<ישראל חסון: סתם, טבריה הקדומה.

<ישראל חסון: טבריה הקדומה זאת עיר שיש לה זכויות ודרך אגב, דרך החפירה הזאת אתה יכול לייצר בעצם מנוע צמיחה לכל.

<ישראל חסון: אם אני מביא את התלמידים שיחפרו, את הנוער, אני לא צריך חברות כוח אדם, אני מביא את הנוער כדי שיחפור שם בהשגחה שלי, אני מוריד אותם בתחילת טבריה, עושה להם את הסיבוב ברגל עד טבריה הקדומה של קילומטר וחצי דרך קבר רחל אשתו של רבי עקיבא, דרך התנאים, דרך הרמב"ם, מאיר בעל הנס ואתה מגיע לטבריה הקדומה ואתה יושב וחופר את הדבר הזה, שמע, זה פרויקט.

<ישראל חסון: אנשים מסתכלים על זה.

<ישראל חסון: זה פרויקט שאם מדינת ישראל הייתה לוקחת אותו לחמש-שש שנים - - -

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: הרמת להנחתה.

יעקב מרגי: בא לי להרחיב את הנושא.

יעקב מרגי: אתה מוציא לי דרישה להציג את רשות העתיקות בפני ועדת החינוך.

<ישראל חסון: בסדר.

<ישראל חסון: אין בעיה.

יעקב מרגי: אז ניגע בסוגיות האלה של התקצוב או הכנסות עצמיות.

<ישראל חסון: מאחר ואנחנו תחת חסותכם, אין לך שום בעיה גם לדרוש ממני לבוא.

<ישראל חסון: זה יהיה אולי אפילו יותר טוב.

יעקב מרגי: יותר טוב.

יעקב מרגי: אין בעיה.

<ישראל חסון: תדרשו מאתנו לבוא.

<ישראל חסון: אנחנו יותר מנשמח לבוא.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: נזמין את האוצר, נזמין את משרד החינוך, נזמין את כולם.

<ישראל חסון: כן.

<ישראל חסון: זה משהו שמדינת ישראל צריכה לעשות שינוי פאזה ולהחליט שהיא הולכת אליו.

<ישראל חסון: בקיץ שעבר חפרנו בקיסריה.

<ישראל חסון: הלכנו עם רוטשילד כי להם יש כסף והם מבינים את החשיבות.

<ישראל חסון: העסקנו תלמידים מחדרה, מגבעת אולגה, מאור עקיבא, הבאנו תלמידים.

<ישראל חסון: יושב כאן יוסי שניהל אז את הדבר הזה.

<ישראל חסון: שמע, זה היה דבר שאתה פשוט לא מדמיין לעצמך מה הוא עושה.

<ישראל חסון: אני אתן לך סתם דוגמה.

<ישראל חסון: בקיסריה כולם מתלהבים מהתיאטרון של ה-3,000 מושבים.

<ישראל חסון: הרי כל אומן מת להופיע בקיסריה.

<ישראל חסון: אתה יודע שיש אמפיתיאטרון עם 28 אלף מושבים מתחת לאדמה?

<אליעזר הלל: בשבוע שעבר הסתיימו חפירות שארכו שבועיים של תלמידי מקיף ז' מבאר שבע ושל כל ילדי נתיבות בשני אתרים בדרום הארץ.

<אליעזר הלל: עקב האילוצים שישראל הסביר בין היזום למצוי, אנחנו סגרנו עם מטה מסעות לפולין שנעשה פיילוט בסדר גודל של כ-2,500 תלמידים ברחבי הארץ מהרגע שיהיה אור ירוק לעניין הזה.

<אליעזר הלל: מדובר בשכבות י"א-י"ב שיבואו לאותה פעילות אשכולות ברשות העתיקות.

<אליעזר הלל: הדבר הזה יקנה לאותם בתי ספר את אותו תגמול עליו אנחנו מדברים שזה סדר גודל של 800 שקלים לתלמיד פחות או יותר.

<אליעזר הלל: במוסדות נצרכים מאוד כמו כפרי נוער בעייתיים וכולי, ברשותו של ישראל, אפשר להעלות מעל 800 שקלים לתלמיד.

<אליעזר הלל: מר שוקף, האחראי על זה מטעם משרד החינוך מעלה את ההצעה הזו בפני המוסדות שיוצאים לפולין בדגש על מוסדות קשים מבחינה סוציו אקונומית כדי שלהם נמקד את הסיוע וביכולת בתי הספר.

<אליעזר הלל: במידה והם מעוניינים בסיוע הזה, הם פונים אלינו ואנחנו במקביל מקבלים את הרשימה מדודי שוקף של אותם בתי ספר שהוא כבר פנה אליהם והסביר להם במה מדובר.

<אליעזר הלל: ככל שאנחנו יכולים מבחינת האילוצים עליהם דיברנו, אנחנו משלבים את אותם בתי ספר בפעילות שלנו השנה, בתעדוף נוער אחר, כדי באמת לעזור ולמקד את הסיוע החברתי-חינוכי שלנו לטובת המסעות לפולין.

<אליעזר הלל: זה פחות או יותר הסיכום אותו סיכמנו אתם.

<אליעזר הלל: אנחנו כרגע ממתינים לרשימת בתי הספר כדי שנוכל להיערך מולם לקראת שנת הלימודים הקרובה.

<ישראל חסון: ברשותך, אני רוצה לשאול את דודי שאלה.

<ישראל חסון: זה יכול להיחשב להם כפרויקט מחויבות אישית?

<דודי שוקף: יש פה בעיה כי אתה משלב גם כסף.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את יחיאל פרנקל.

<יחיאל פרנקל: אני מה שנקרא ניצול שואה מפולין.

<יחיאל פרנקל: לא החמצתי אף יום מימי השואה שם.

יעקב מרגי: מאיפה אתה בארץ?

<יחיאל פרנקל: קיבוץ רבדים.

<יחיאל פרנקל: אני רוצה להתייחס למטלות שאפשר אולי להטיל על המשלחות שיוצאות לפולין.

<יחיאל פרנקל: יש לי מכרים ויש לי חברים בפולין.

<יחיאל פרנקל: דרך אגב, השנה ליוויתי משלחת לפולין מהאזור שלך, בית ספר מרחבים מאופקים.

יעקב מרגי: המועצה האזורית שלנו.

<יחיאל פרנקל: כן.

<יחיאל פרנקל: הגעתי למסקנה שאנחנו נמצאים במדינת ישראל במאבק קשה מאוד בקשר לתדמית שלנו בעולם.

<יחיאל פרנקל: האנטישמים מרימים את הראש.

<יחיאל פרנקל: אני לא רוצה להרחיב את הדיבור בנושא הזה אבל אני חושב שיש לנו נוער נהדר.

<יחיאל פרנקל: פולין היא ארץ אנטישמית באופן מסורתי ולאורך כל השנים.

<יחיאל פרנקל: לכן לדעתי צריך שכל משלחת שיוצאת לפולין, יהיה מפגש עם כיתה מקבילה בפולין כך שיוכלו לפגוש את הנוער הפולני.

<יחיאל פרנקל: אני חושב שהמפגשים האלה עם הנוער הפולני יכולים לתרום גם לנערים שלנו וגם שם לשנות את התדמית.

<יחיאל פרנקל: אני יודע שבפריפריות בפולין עד היום הזה כשאומרים יהודי, מחפשים מתחת לכובע את הקרניים שלו.

<יחיאל פרנקל: זה השתרש שם.

<יחיאל פרנקל: לכן המפגשים האלה יכולים להיות מאוד חשובים במיוחד לגבי העתיד.

<יחיאל פרנקל: אלה שלומדים בגימנסיות וכולי, זאת המנהיגות העתידית של פולין.

<יחיאל פרנקל: עם מאמץ קטן מאוד אפשר לעשות את זה.

<יחיאל פרנקל: המשלחת יכולה להיפגש עם כיתה מקבילה באיזשהו בית ספר, דבר שאני חשוב שיתרום לשני הצדדים, גם לנוער שלנו זה ייתן הרבה יותר עניין.

<יחיאל פרנקל: במשלחת אליה התלוויתי, כל הזמן ביקרנו במחנות ובאתרים מאוד עצובים, וצריך קצת לדעת לשבור את זה ולהכניס לזה איזשהו אפקט של שליחות ושל דבר נוסף.

<יחיאל פרנקל: הבאתי את ההצעה בצורה כתובה.

<יחיאל פרנקל: אני כמובן מבקש תמיכה של ועדת החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את משרד החינוך לגבי ההצעה שלך אבל לפני משרד החינוך, נמצא אתנו כאן משרד הכלכלה.

יעקב מרגי: בתי הספר של משרד הכלכלה, יש בהם את המיזם הזה של מסעות לפולין?

<יוסף לוי: יש את המסעות לפולין.

<יוסף לוי: כמובן שההיקפים אצלנו הם שונים מאשר במערכת החינוך.

<יוסף לוי: אני הייתי רוצה לשאול את אנשי רשות העתיקות אם אפשר להכליל גם חלק מהתלמידים שלנו במסגרת הפיילוט הזה שמוצע כאן.

<יוסף לוי: אני מסתכל על זה מההיבט הערכי ולתלמידים שלנו זה יכול להיות משהו שהוא באמת ירים ויעזור.

יעקב מרגי: בהיבט של בתי הספר התעשייתיים.

<יוסף לוי: כן.

<יוסף לוי: בתי הספר המקצועיים.

<ישראל חסון: הם כבר שולבו אצלנו.

<יוסף לוי: תוכל לומר לי אחר כך איזה בתי ספר שולבו אצלכם.

יעקב מרגי: העלית את זה.

יעקב מרגי: אחר כך תראו איך מתקיימת האינטראקציה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה.

<דודי שוקף: אני חייב לומר שאני לא פקיד של משרד אלא עד לפני חצי שנה ניהלתי בית ספר במחוז חיפה.

יעקב מרגי: עלול להישמע שפקיד זאת נחיתות דרגה.

<דודי שוקף: לא.

<דודי שוקף: אבל לפעמים זה נשמע כאילו אנחנו לא מכירים את השטח.

<דודי שוקף: אני אומר עוד משפט חשוב.

<דודי שוקף: הייתי מורה לשל"ח, רכז טיולים, מסע מבראשית זה הפיילוט שלי ואני הראשון שעשה אותו ומשרד החינוך אחר כך לקח אותו.

<דודי שוקף: גזמתי וחפרתי עם תלמידים בפרויקטים שלכם מהאדמה ואני מכיר את זה בידיים.

<דודי שוקף: לכן אני מאמץ כל מילה שנאמרה כאן.

<דודי שוקף: זה פרויקט מדהים וחשוב.

<דודי שוקף: כמובן משרד החינוך מסכים.

<דודי שוקף: זרקת רעיון ואני חייב להגיד לך שהרעיון מתקיים.

<דודי שוקף: קיימת תכנית שנקראת תכנית מפגשים בשיתוף פעולה עם הפולנים.

<דודי שוקף: אכן, הוא צודק.

<דודי שוקף: בעיירות הכפר הקטנות, עדיין מספרים להם את הסיפורים האלה בכנסייה, איך תופסים ילדים נוצרים.

<דודי שוקף: זה ממש אמיתי.

<דודי שוקף: שמעתי את זה במו אוזניי.

<דודי שוקף: קיבלתי אמנם תרגום מול תמונה מאוד מפורסמת אבל שמעתי את זה.

<דודי שוקף: זה עדיין קורה.

<דודי שוקף: לכן קיימת תכנית מפגשים.

<דודי שוקף: השנה יצאו 35 משלחות לפולין שזה בערך 3,500 בני נוער ישראלים שפוגשים בני נוער פולנים.

<דודי שוקף: זה פרויקט שאנחנו ממשיכים אותו.

<דודי שוקף: זה דורש הכנות ותיאומים אבל אנחנו כבר נמצאים שם וזה טוב.

<דודי שוקף: ודאי שאנחנו נשתף פעולה.

<דודי שוקף: יש לנו מה שנקרא משלחות משרדיות, אלה שאנחנו נותנים להן חסות מלאה בגלל כל מיני קשיים, אם זה ארגוניים או בתי ספר קטנים, שם קהל היעד תואם את מה שדובר כאן.

<דודי שוקף: אנחנו נעודד את המנהלים.

<דודי שוקף: אני חייב לומר עוד משפט דווקא כמנהל ואני אומר את זה למנהלים שאני פוגש.

<דודי שוקף: נבנה איזה מיתוס בנושא ההכנה ואני כאן נוזף במנהלים של בתי הספר.

<דודי שוקף: הקור הגדול, אפשר להסתדר עם הבגדים הרגילים, שיטת הבצל עובדת, אתה לובש עוד בגד ולא צריך בגדים טרמיים שעולים מאות שקלים.

<דודי שוקף: ההכנה.

<דודי שוקף: לפעמים מנהלים משום מה בורחים החוצה ולוקחים הכנה מגורם חיצוני בזמן שהכוחות נמצאים בתוך בית הספר.

<דודי שוקף: ניצולי שואה מהקהילה, אנשים יקרים שגרים בשכונה ובאים וישמחו לתת מהידע שלהם.

<דודי שוקף: גם בתוכנו אנחנו צריכים לעשות תהליכים כי אפשר לחסוך קודם כל בתוך הארגון, לפני שרצים החוצה וצועקים שאין כסף.

<דודי שוקף: אנחנו נעשה את הפרויקט הזה ונעודד ונדחוף.

<דודי שוקף: אני מאמין שזה יתפוס תאוצה.

<דודי שוקף: עכשיו אנחנו מעודדים בתי ספר בנושא הבקבוקים.

<דודי שוקף: אני יכול לתת דוגמה של בית ספר שבאמת מימן – אמנם רק מאתיים שקלים לתלמיד, נדמה לי – כאשר אספו בקבוקים.

יעקב מרגי: בקדנציה הראשונה שלי, עת דנו בחוק המחזור, כאשר התגלה הסיפור של הארגונים שהשתלטו על התאגידים, אמרתי שישימו מתקני מחזור בבתי הספר כי בתי ספר אי אפשר לסחוט.

יעקב מרגי: אמרתי שייתנו להם את זה ושיאמינו לי, יפיקו מזה תועלות חברתיות, כלכליות, יתחברו לנושא, יתחברו לרעיון.

יעקב מרגי: אני שמח שזה נעשה אבל חבל שזה לא ממוסד.

יעקב מרגי: זה נעשה ביוזמות מקומיות כאלה ואחרות.

<אליעזר הלל: לאסוף בקבוק קוקה קולה זה חשוב, אבל זה לא עומד ברמה של לחשוף בקבוק בושם מהעבר.

<אליעזר הלל: זה בדיוק העניין.

יעקב מרגי: דיברנו על חולין.

יעקב מרגי: אני לא מבין איך העזנו לדבר על חולין.

<קריאה: אתה יודע מה קורה כשהוא מוצא בובה מלפני אלפיים שנים?

<קריאה: הוא ישר מכריז עליה כצלם.

יעקב מרגי: בעברי אחרי השירות הצבאי עבדתי בכור בדימונה.

יעקב מרגי: אני חייב להזכיר היום יהודי קשיש שאני מאחל לו אריכות ימים והיו לו בדיחות טובות.

יעקב מרגי: הוא אמר שיום אחד תלמידים נלקחו לסיור במוזיאונים ובא המדריך ואומר להם שכד החרס המסוים הוא בן מיליון שנה ושבועיים.

יעקב מרגי: כולם קונים.

יעקב מרגי: המדריך אומר, זאת סמכות.

יעקב מרגי: תלמיד יש את האחד הקטנצ'יק הזה שאומר שמיליון שנים, הוא מבין, אבל לרדת לדקות של שבועיים, מהיכן זה בא?

יעקב מרגי: אומר לו המדריך שהוא סיים את קורס המדריכים לפני שבועיים ולפני שבועיים כד החרס היה בן מיליון שנים ועכשיו הוא בן מיליון שנים ושבועיים.

<אליעזר הלל: כשאתה מגיע לשפת הכינרת ורואה תבליט של המנורה מהמאה הראשונה, כלומר, בזמן שבית המשפט עוד פעל - - -

יעקב מרגי: אני אחד שקרא משניות, גרס אותן וטייל וירטואלית במוח שלו בכל האתרים של התנ"ך.

יעקב מרגי: הלכתי פעם ראשונה למשכן שילה.

יעקב מרגי: אתה מחבר בין הדברים, אתה מטייל בבקעה ואתה חושב שאתה נמצא בפנים.

<אליעזר הלל: אתה נוגע בהיסטוריה שלך ובמורשת.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: אתה מריח את זה.

יעקב מרגי: אתה נוגע בזה.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו בעידן של לספר את הסיפור המלא.

יעקב מרגי: צריך לתת לכל אחד לגעת בזה.

יעקב מרגי: אני חושב שיש לזה ערך מוסף אדיר ואני לא מזלזל בהישגיות, בציונים, בתיעוד, במסחור.

יעקב מרגי: אני שומע שיש הסכמות ויש הבנות.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להשאיר את זה כעוף פורח באוויר שהיום הוא ינחת על העץ.

יעקב מרגי: אפילו עופות נודדים מדי פעם עם ה-GPS נעלמים מהרדאר.

יעקב מרגי: משרד החינוך, איך אמרת?

יעקב מרגי: תעלו את זה על נוהל.

<דודי שוקף: עובדים על זה.

יעקב מרגי: תעלו את זה על נוהל להתקשרות מסודר כך שיהיה נוהל שיאמר איך פונה בית הספר.

יעקב מרגי: אני לא רוצה מחר לדון כאן על איזו ביקורת שבית ספר פנה או שהעדיפו בית ספר אחר.

יעקב מרגי: תעלו את זה על נוהל מסודר כך שזה יהיה מתועד ומוסדר כמו במדינה מתוקנת.

יעקב מרגי: מעבר להסכמות ולהבנות, אני חושב שזה חשוב.

יעקב מרגי: אני שמח שצללתם לזה לפני הדיון.

יעקב מרגי: אני חושב שכמו שאמרתם כאן, אני התחברתי לזה בשיחת הטלפון וחושב שזה נכון מה גם שזה נהנה והשני לא חסר.

יעקב מרגי: הנה, הרווחתם עוד משהו ויתקיים עוד דיון על רשות העתיקות.

יעקב מרגי: נכון שאין להם מפלגה, אבל אנחנו נדאג להם.

<יחיאל פרנקל: אני רוצה להתייחס בקצרה לדברים של נציג משרד החינוך.

<יחיאל פרנקל: אני יודע על חילופי הנוער, דבר שכבר התחיל אבל לדעתי זה לא מספיק.

<יחיאל פרנקל: דרך אגב, בפולין יש טענה לפיה שולחים אליה הרבה נוער שלא רואים את הפולנים ממטר.

<יחיאל פרנקל: באים, מבקרים בכל אותם מקומות ומסתלקים.

<יחיאל פרנקל: מה, אין נוער פולני?

<יחיאל פרנקל: אין עם פולני?

<יחיאל פרנקל: יש לנו הרבה טענות לפולנים ולי אישית בוודאי יש הרבה כי הכרתי אותם באותם הזמנים וגם בזמנים שלאחר מכן.

<יחיאל פרנקל: אני מבקש תמיכה כך שזה יהיה עניין המוני.

<יחיאל פרנקל: אם זה יהיה, האפקט של זה יהיה הרבה יותר משמעותי.

<יחיאל פרנקל: אני רואה בזה חשיבות רבה.

<יחיאל פרנקל: אנחנו מוציאים אולי הרבה כספים למשלחות כאלה ואחרות ולמלחמה ב-BDS וכאן יש משהו שאנחנו יכולים לעשות.

<יחיאל פרנקל: דבר נוסף שרציתי לומר.

<יחיאל פרנקל: רעיון שהעלתה בתי ואני אציג זאת בשמה.

<יחיאל פרנקל: בבתי ספר יש תנועות נוער ותנועות הנוער שולחות משלחות נפרדות.

<יחיאל פרנקל: לדעתה זה פוגם כי הנערים האלה נוסעים לחוד ואז הכיתות נשארות עם יתר התלמידים.

<יחיאל פרנקל: היה טוב שעיקר התמיכה תהיה שהכיתות תצאנה בשלמותן.

<דודי שוקף: משפט אחד, אם אני יכול, משהו שיבהיר את הקושי שיש בהתנהלות מול כל בקשות או דרישות.

<דודי שוקף: המסע לפולין, יש לו ריבון אחד מעליו.

<דודי שוקף: אמנם אנחנו כמשרד החינוך נותנים גבולות גזרה ועוגנים היכן לבקר, מה המינימום וכולי, אבל מי שנותן - וזה בסדר, לפחות לדעתי – את הרוח של המסע, זה הצוות החינוכי של אותו בית ספר בהתאם לאוכלוסייה.

<דודי שוקף: יש בעיה, ואני אומר את זה, וזאת עמדה אישית אבל היא מקובלת במשרד.

<דודי שוקף: לא הייתי רוצה שכמנהל בית ספר יבוא משרד החינוך ויגיד לי ש-א' עד ת', זה מה שאתה עושה ואוי ואבוי אם תיקח ימינה או שמאלה.

יעקב מרגי: צודק.

יעקב מרגי: לא כל בית ספר מסוגל ולא כל מסע מסוגל ולפעמים עדיף, אם אנחנו רוצים להילחם באנטישמיות.

יעקב מרגי: לא כל אחד יכול לייצג את מדינת ישראל.

יעקב מרגי: לא כל בית ספר, לא כל תלמיד יכול לייצג את מדינת ישראל כדי שיביא לצמצום האנטישמיות.

<דודי שוקף: יש גם אוכלוסייה שלא היית רוצה שהפולנים יפגשו אותה ואני זהיר.

<דודי שוקף: אותו הדבר גם לגבי החפירות.

<דודי שוקף: אני יכול להמליץ למנהל, לעודד אותו עם הצוות החינוכי, אבל רשאי בית הספר להגיד שהגישה הזאת לא מקובלת עליו.

<דודי שוקף: לדוגמה, מסעות של אוכלוסייה חרדית או דתיים, יש להם יותר דגש לכיוון קברי צדיקים שם וזה בסדר גמור כי כל אחד יוצק לתוך המסע את הערכים שלו, סביב כמובן הערכים הכלליים והאסון שהתרחש שם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ניגש לסיכום.

יעקב מרגי: בדרך כלל אנחנו רגילים בשולחן הזה לקרבות.

יעקב מרגי: בכל אופן, ניסיתי לעשות משהו מהסיכום שיהיה מעניין.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לרשות העתיקות על המיזם, על ההצגה שלו ועל הרעיון הנפלא.

יעקב מרגי: אני חושב שהוא מגלם בתוכו ערכים חברתיים-חינוכיים.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הערכים החברתיים-חינוכיים וכן על ערך הערבות ההדדית שבמיזם.

יעקב מרגי: הוועדה רואה חשיבות רבה במיזם של רשות העתיקות ומשרד החינוך לשיתוף פעולה בית ספרי שיביא תועלת ערכית-חינוכית וגם תרומה כלכלית ויאפשר לכל בית ספר שחפץ בכך לצאת למסע ובמיוחד שהסיוע לא יהיה שמי פרטני אלא בית ספרי.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך ולרשות העתיקות על הסיכומים אליהם הגיעו טרום הדיון ומבקשת להעלות זאת על נוהל עבודה כתוב.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להעצים את מפגשי בני הנוער הישראלים בפולין כמרכיב מצמצם אנטישמיות ודעות קדומות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לרשות העתיקות להרחיב את המיזם גם לבתי הספר התעשייתיים והטכנולוגיים.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל המשתתפים.

יעקב מרגי: הדיון תם ונשלם.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.