ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 208, 2016-06-16 10:00

דוד אמסלם: אני באופן אישי גם נזקקתי לסיפור הזה.

דוד אמסלם: כשאשתי חלתה והגעתי לכאן, הייתי זקוק לבלון חמצן.

דוד אמסלם: בדרך כשהגעתי לכאן פגשתי חבר, הוא שאל אותי 'דודי, לאן אתה הולך?' אמרתי לו ל'יד שרה', הוא אמר לי 'תמסור לאורי שבגלל 'יד שרה' אבא שלי נפטר בבית, בגללם, בגלל שאני הקמתי בית חולים בבית.

דוד אמסלם: הם נתנו לי בית חולים'.

דוד אמסלם: לכן אני מרגיש זכות גדולה באמת, אל"ף, שאני מכיר את אורי כבר לפני כן, אבל זכות גדולה לבוא לכאן עם ועדת הפנים לסיור.

דוד אמסלם: המטרה שלנו בסיור, אני מוביל גם חקיקה כרגע, אני וחבר הכנסת מקלב ועוד כמה חברים, בכל הנושא של ארגוני צדקה, לדוגמה המוסד הזה בחלקו משלם ארנונה, אין שום הצדקה שזה יקרה.

דוד אמסלם: חוצפה אפילו.

דוד אמסלם: לא מספיק שהמדינה לא תומכת במוסד, היא עוד גובה ממנו כאילו זה איזה ביזנס פרטי של מישהו.

דוד אמסלם: זו המטרה שבאנו לכאן, ללמוד מה קורה עם ארגונים שנותנים שירות ארצי, במקום המדינה.

דוד אמסלם: זאת המטרה, כדי לבדוק את הבעיות.

דוד אמסלם: לאחר מכן נעשה עוד דיון בוועדת הפנים, נזמין את הגורמים המקצועיים לאחר שננפה את הבעיות עצמן ונראה איזה גורמים רלוונטיים ונעשה דיון מקצועי בגלל שאנחנו חייבים להבין שאנחנו צריכים להצדיע לארגונים האלה ובוודאי ובוודאי לא להקשות עליהם ולגבות מהם כספים.

דוד אמסלם: לא זו בלבד שאנחנו לא תומכים בהם, אלא עוד אנחנו לוקחים מהם.

<אורי לופוליאנסקי: אני שמח שיש לנו את הפריבילגיה לארח כאן את ועדת הפנים בראשותו של ידידנו משכבר הימים, מר דודי אמסלם.

<אורי לופוליאנסקי: לעניות דעתי ועדת הפנים זו הוועדה החשובה ביותר לאזרח בישראל, זו ועדה שמתעסקת עם הרשות המקומית, עם העיריות, זו ועדה שמתעסקת באיכות החיים, זו ועדה שמתעסקת בענייני המשטרה, זה בעצם הבסיס של חיותו של האזרח הישראלי בכל מקום שהוא.

<אורי לופוליאנסקי: כאשר בראש הוועדה גם נמצא מישהו שהוא כל כך אכפתי, ואני מכיר אותו עוד מהיותו בעיריית ירושלים, אדם שאכפת לו מצבו של האזרח, שאכפת לו לעזור, שאכפת לו שיהיה טוב, אז אני חושב שעם ועדת פנים שכזו האזרח בישראל יכול להיות יותר שקט ושיהיה טוב יותר במדינתנו הקטנטונת.

<תקשורת: אדוני, אנחנו רואים פה הרבה ערבים שבאים לקבל שירות, כלומר המקום הזה מקבל את כל - - -

אורי מקלב: גם ערבים.

<אורי לופוליאנסקי: 'יד שרה' מסייעת לכל אחד, לכל אדם באשר הוא אדם, כפי שבעצם תורת ישראל מצווה.

<אורי לופוליאנסקי: אנחנו עוזרים לכולם, נותנים סיוע לכולם, יש סניפי הצלה בכל רחבי הארץ, 'יד שרה' זה ארגון ארצי, שיש לו סניפים, בין היתר במקומות היהודיים, במקומות הערביים, במקומות של הדרוזים, בעוספיה, דלית אל כרמל, בכל מקום בישראל יש סניף של 'יד שרה' כש'יד שרה' נותנת סיוע לכלמעלה מחצי מיליון איש בכל שנה ושנה, אז אנחנו זוכים לעזור ונמשיך בעזרת ה' לעזור, כשאני מקווה שגם ועדת הפנים של הכנסת תראה כיצד לעזור וענייננו כאן היום זה לעזור באופן כללי לארגוני המלכ"רים, המוסדות ללא כוונות רווח,ש עושים את היד הארוכה של מה שמדינה ורשות מקומית הייתה צריכה לתת לאזרח.

<תקשורת: כמו שהיושב ראש אמר אתה גם מרגיש את הביורוקרטיה, את המסים הלא מוצדקים, שמטילה עליכם המדינה?

<אורי לופוליאנסקי: אני חושב כך ואני חושב שזו בעיה כללית של המוסדות ללא כוונות רווח.

<אורי לופוליאנסקי: באים אנשים טובים באמצע הדרך, רוצים לעזור לאזרח שכל כך נזקק, אם זה ילד אוטיסט או ילד דאון או ילד אחר שצריך את הסיוע, אם זה ילדים שרוצים לעזור להורים הזקנים, לניצולי השואה ולכל אלה שהיום מזדקנים פה במדינת ישראל וצריכים את הסיוע של הקהילה, אז באים אנשים, החברה בישראל מקימה ארגונים שכל כך חשובים למדינה, לאזרח, לחברה בישראל, המדינה צריכה לראות כיצד לסייע בעניין, לא לקחת, אלא לבוא ולחשוב כיצד לסייע בידם.

<אורי לופוליאנסקי: אני מקווה שעם יושב ראש ועדת פנים כזו, מר דודי אמסלם, שיהיה שינוי מהותי, שהגיע הזמן שהוא ייעשה במדינה שלנו.

<תקשורת: אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: לעזור ל'יד שרה' זו לא חובה, זו זכות.

אורי מקלב: לבוא לבקר היום כוועדת הפנים, במסגרת ועדת הפנים, ב'יד שרה' זה דבר שהוא בשביל הנפש, בשביל הנשמה.

אורי מקלב: זה לא הסיור הראשון שלי ב'יד שרה', אני לקחתי מכשיר אדים בשביל הבת הבכורה שלי לפני 35 ואני ביקרתי עוד בבית של אורי ברחוב עזרת תורה בקומה רביעית, כך שאני מכיר וכל פעם זה לבוא ולהתרגש מחדש.

אורי מקלב: וזו חובה.

דוד אמסלם: עד היום הוא גר שם.

אורי מקלב: כמה מטרים, מקום עוד יותר ישן.

אורי מקלב: לבוא ולראות את הפעולות של 'יד שרה' זו חובה לכל נציג ציבור ולכל עובד ציבור.

אורי מקלב: גם אם כל הבניין הזה היה מופעל על ידי רשות ממשלתית היינו עומדים ועושים 'אה, עד כדי כך באים אנשים?

אורי מקלב: ' ולחשוב שאת כל זה עושה אדם פרטי, ארגון פרטי, מקים אותו, מתחזק אותו יום יום.

אורי מקלב: גם 6,000 מתנדבים, זה עדיין לא אומר שזה באמת הדבר שהוא יכול להקים אותו, אבל להחזיק 6,000 מתנדבים, לחשוב שה-6,000 זה גם תרומה לקהילה.

אורי מקלב: יש לא מעט מתנדבים שההתנדבות הזו היא זו שמעמידה אותם גם בתוך הדבר הזה.

אורי מקלב: אני הייתי בשלבים של הקמת הבניין הזה, בתכנון, בעירייה, זה לא מעט.

אורי מקלב: גם כשהקמנו ושמענו את אורי ושמענו את החזון, אמרנו עד כדי כך?

אורי מקלב: בסדר, קצת השקענו אולי, בכל זה ישתמשו?

אורי מקלב: בכל הקומות האלה, בכל המרתפים?

אורי מקלב: ולראות היום, לבוא היום, גם ביום הזה ולראות איך הבניין מתופעל, אין פינה שלא מנוצלת למען הקהילה, למען כולם.

אורי מקלב: 'יד שרה' היא הזכות של עם ישראל, היא הסנגוריה של עם ישראל, אבל היא גם המחייב של עם ישראל, לבוא ולראות, ככה אנחנו צריכים להתנהג.

אורי מקלב: בשביל זה אנחנו נמצאים פה היום.

<תקשורת: דודי, שאלה אליך, אין ארגונים כאלה בכל העולם, רק במדינת ישראל, והשאלה היא האם מדינת ישראל כשלה והאם אין מנוס, תמיד יהיה ארגונים שיעזרו, תמיד יהיו ארגונים למטרות אוכל, שירותים רפואיים וכדומה.

דוד אמסלם: איפה שהמדינה לא נמצאת אנשים טובים באמצע הדרך נכנסים.

דוד אמסלם: עם ישראל, באמת, הוא עם עצום, יש לו נתינה שאני לא מכיר באף מקום.

דוד אמסלם: אנשים - - -

<תקשורת: זה כישלון של המדינה?

דוד אמסלם: איפה שנכנס ארגון זה כישלון של המדינה, בוודאי.

דוד אמסלם: הרי מדינת ישראל על פי החוק, היא צריכה להקים 'יד שרה'.

דוד אמסלם: מדינת ישראל צריכה לחלק מזון לקשישים, לא אשל ירושלים וכן הלאה וכן הלאה.

דוד אמסלם: לכן יש אנשים באמצע הדרך שבאים, לרוב אלה אנשים שלהם קרתה בעיה ואז כתוצאה מזה הם מבינים שיש בעיה והם לוקחים את היוזמה ומתחילים לפתח אותה.

דוד אמסלם: שלוָה קמה מאותו סיפור, אלה אנשים שמטפלים בילדים אוטיסטים וכו', ולכן זה כישלון חרוץ של המדינה.

דוד אמסלם: דרך אגב, המדינה שמחה שהם קיימים, בגלל שהיא לא רוצה להוציא כסף, אבל על זה אין לי בעיה, יש לי בעיה אחרת, שלוקחים מהם כסף, זה הסיפור שאותי יותר מרתיח.

דוד אמסלם: כשאני בא לכאן ואני רואה את ארגון הצלה ואני רואה את שלוָה ואני רואה את - - - רק סתם כדוגמה, אני אספר כמה עמותות פה בירושלים שאמורות לשלם ארנונה.

דוד אמסלם: דרך אגב, כל תשלום ארנונה ש'יד שרה' משלם, זה בא מצדקות של אנשים, אז זה פחות מיטה כאן, פחות כיסא גלגלים, הרי זו המשוואה, לכן אני חושב שזו חוצפה ועזות מצח.

דוד אמסלם: אני חושב שהמדינה צריכה לעשות את המצ'ינג, כל שקל שהם מביאים המדינה צריכה לשים שקל וזו החובה שלה.

דוד אמסלם: לכן עשיתי את הסיור הזה, זאת המטרה המרכזית מבחינתי של הסיור הזה, להרים את העסק למודעות ציבורית.

דוד אמסלם: צריך בכלל לעשות ערב הוקרה לעמותות האלה, בגלל שעם ישראל לפעמים, הוא בא לוקח ואני משוכנע לחלוטין, אני משוכנע, שיש פה אלפי אנשים שבאים לקחת ציוד והם חושבים שזה של המדינה.

דוד אמסלם: הם אפילו לא מעכלים שאיזה בן אדם פרטי עשה את זה, הוא לא מעכל בכלל שזה יכול להיות בכלל.

דוד אמסלם: לכן אני אישית חושב שצריך להוקיר אותם, לסייע להם.

דוד אמסלם: וכסף, אני אומר לכם, במדינה יש הרים של כסף, הרים, רק צריך לנתב אותם למקומות הנכונים.

דוד אמסלם: איפה שזה נוגע לציבור, לציבור הקטן, השמן, מי שמיליונר לא בא ל'יד שרה', הוא קונה את המכשיר, מי שמגיע לכאן, לרוב זה רוב הציבור.

דוד אמסלם: זה 80% מהציבור, אלה אנשים שהם קשי יום, אנשים שהם בדרך כלל יותר מבוגרים, כבר חולים, אין להם לא את האמצעים, אין להם את האנרגיות ולכן אני חושב שזה החסד שאורי והמוסד הזה עושים עִם עם ישראל.

דוד אמסלם: על כך אני באמת מצדיע לו, אני מת עליו, אוהב אותו ומקווה שמכאן נוכל לקחת את העסק הזה קדימה.

<תקשורת: שאלה.

<תקשורת: כיצד אתה רואה את קריסת ההסדר עם הרפורמים בכותל?

אורי מקלב: אני לא חושב שבכותל יש קריסה, הכותל שייך לעם ישראל, באים להתפלל שם 7 ימים בשבוע, 365 יום בשנה, הפרעה כזאת או הפרעה אחרת לא תפריע להסדר הקיים, שזה מקום התפילה.

אורי מקלב: אף אחד לא יצליח, גם לא אנשים שהם פרובוקטיביים במהות שלהם וכל מה שהם באים שמה זה רק להפוך את המקום הזה לזירת קרב.

אורי מקלב: המקום שמאחד את עם ישראל כולו זה בכותל המערבי וכך הוא יישאר.

אורי מקלב: (המשך הסיור)

אלי כהן: אנחנו נמצאים במוקד השירות, אנחנו נראה את הפעילות שלו.

אורי מקלב: אתה מסתכל על אנשים, הם עסוקים באמת.

אורי מקלב: (הקרנת סרטון) ברוכים הבאים למוקד הנכוניות והתמיכה במאושפזי הבית.

אורי מקלב: מאחוריי אתם יכולים לראות את המתנדבים החרוצים תומכים, מסנכרנים ומתפעלים בזמן אמת את צי המכוניות של 'יד שרה' הפרוש ברחבי הארץ.

אורי מקלב: שירות הנכוניות הוא למעשה מעין שירות מוניות הניתן למרותקים לכיסא גלגלים ומסיע אותם לפי צרכיהם, טיפולים רפואיים, אירועי תרבות ושמחות ועוד.

אורי מקלב: השירות ניתן בסבסוד משמעותי, הרכבים מותאמים להסעת נכים ונהגיהם עוברים הכשרה מיוחדת.

אורי מקלב: הנכוניות מספקות שירותי הסעה ליותר מ-150,000 איש בשנה בכל רחבי הארץ.

אורי מקלב: רק כדי שתקבלו מושג, אם תחשבו את המרחב בקילומטרים שעושות כל הנכוניות של 'יד שרה' ביום אחד בלבד תגיעו לכ-8,000 קילומטרים, שזה כמו המרחב בין ירושלים לשנחאי.

אורי מקלב: אם תחשבו את המרחק שעושות הנכוניות בשנה תגיעו לכ-3 מיליון קילומטרים, שזה כמו לנסוע לירח ובחזרה ארבע פעמים.

אורי מקלב: מרשים מאוד.

אורי מקלב: תבינו, גם אני כמוכם בשלב הזה כבר הבנתי ש'יד שרה' זה ממש לא רק השאלת קביים וכיסאות גלגלים, אבל אם נדמה לכם שראיתם כבר הכול אתם ממש טועים.

אורי מקלב: עוד לא ראינו חצי מהשירותים והיכולות של הארגון והמתנדבים המדהימים האלה ולדעתי גם יום שלם לא יספיק לכם לעבור בכל הקומות והשירותים שמסופקים כאן.

אורי מקלב: מעבר לניהול צי המכוניות המוקד הזה מאחוריי מספק תמיכה סביב השעון ללמעלה מ-100 סניפי 'יד שרה' ברחבי הארץ, כך שכל אחד יכול להתקשר לגבי פריט ציוד מסוים והנציג יאתר דרך המחשב באיזה סניף ניתן להשיגו, מה הן שעות הפעילות ופרטי הקשר של אותו הסניף.

אורי מקלב: בנוסף, כל מאושפזי הבית מקבלים פה תמיכה טכנית לכל המכשירים השונים שמסופקים להם על ידי 'יד שרה'.

אורי מקלב: אתם רואים את המסך ההוא שם, על הקיר?

אורי מקלב: תראו כמה שיחות נכנסות מגיעות לכאן בכל יום.

אורי מקלב: לאט מעט, הא?

<משה כהן: ברשותכם, עוד דקה, אם אנחנו מדברים על היחס של עמותות למדינה.

<משה כהן: חלק מהבנות שיושבות פה הן בנות שבעצם היו לקוחות שלנו, חלקן בנכוניות, חלקן במאושפזות, גילינו אותן בבתים, הגוף עובד פחות טוב, הראש עובד פיקס, אמרנו להם 'בואו, תהיו אצלנו, גם תקבלו כסף, גם תצאו מהבית ותיתנו שירות'.

<משה כהן: בגלל שאנחנו עמותה אנחנו לא מקבלים את ההחזר מהמדינה, לו היינו חברה בע"מ היינו זכאים להחזרת הכסף.

<משה כהן: אנחנו לא.

דוד אמסלם: אתה מדבר על המע"מ?

<משה כהן: לא מע"מ, החזר העסקת אדם מוגבל.

<אורי לופוליאנסקי: יותר מזה, רק מילה אחת, ביקשנו, יש לנו כמה כאלה שיושבות על כיסא גלגלים, משרד הכלכלה מסייע לגופים כדי שיהיה אפשר להעסיק - - - כל הזמן מדברים, מדינת ישראל צריכה לתת נגישות, צריכה להעסיק אנשים מוגבלים וכו' וכו', יש לנו כאן כמה וכמה וכמה כאלה בנות שיושבות על כיסאות גלגלים, נשים שמגיעות לכאן, עונות לטלפונים וכו' וכו' וכו'.

<אורי לופוליאנסקי: ביקשנו, אמרנו, כדי לאפשר להם את העבודה הרי אתם נותנים בין היתר תמריץ, אז לא, לעמותה לא מגיע, למה?

<אורי לופוליאנסקי: עמותה באה ועוזרת לאנשים, זה מגיע לגורמים מסחריים, רק חברה.

<אורי לופוליאנסקי: אמרנו טוב, אבל לפחות יש לנו כאן מטבח, כשמישהי כזו עם כיסא גלגלים רוצה להכין לה קפה או משהו אז יש בעיה, המטבח הוא קצת גבוה וכו' וכו', התאמה של מטבחון, כאן, זה ברור שזה - - - לחברה.

<אורי לופוליאנסקי: כלומר, זה שהן עובדות בעמותה, אז זה לא מגיע, רק לחברה.

<אורי לופוליאנסקי: לא יאומן.

דוד אמסלם: יאיר, תרשום את זה, נעשה את זה - - -

<משה כהן: נמשיך מכאן למרכז המבקרים חזרה, לראות את הסרט.

<משה כהן: (בישיבה)

דוד אמסלם: צהריים טובים לכולם.

דוד אמסלם: אני אפתח את הישיבה באופן פורמלי, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא התמודדות של מוסדות מתנדבים מול הרשויות המקומיות ומוסדות המדינה, זה הנושא שלשמו ייעדנו את הדיון בוועדה.

דוד אמסלם: אני כמובן שמח להיות כאן, אורי, ב'יד שרה'.

דוד אמסלם: אני חוזר, אני מתרגש שהסיור שלנו הוא כאן, גם בהיבט האישי וגם בהיבט של המפעל עצמו.

דוד אמסלם: כפי שציינתי, יש לי נגיעה אישית לעניין הזה, גם במישור שנאלצתי, לצערי הרב, אבל מי שמגיע לכאן ובסוף נאלץ להשתמש בשירותים בדרך כלל זה באיזה שהוא אירוע - - - חלק זה משמח, ראיתי גם שיש כאן מיטות לתינוקות וכו', אבל לרוב אלה אנשים שזקוקים לסיוע רפואי.

דוד אמסלם: בזמנו אתם הבאתם לי עד הבית, זה היה שירות, יש פה שירות מדהים, מי שלא מכיר, פשוט מדהים ומרגש, מחולל חמצן, זה מכשיר יקר מאוד.

דוד אמסלם: וכפי שציינתי, אני חושב שכמעט אין אזרח במדינת ישראל, לדעתי, שבאיזה שהוא מקום לא הגיע לסניף 'יד שרה', אם זה הוא, או אם זה מישהו מבני משפחתו, כדי לקבל את השירות, זה יכול להיות מקביים ועד מכשירים יותר יקרים ועד כמעט בית חולים בבית.

דוד אמסלם: איך אמר לי החבר שפגשתי אותו פה בחניה בבוקר?

דוד אמסלם: 'תגיד לאורי שאני מודה לו, אפשרו לאבא שלי לסיים את חייו בבית, כפי שהוא רצה, פשוט הם הקימו לי בית חולים בבית'.

דוד אמסלם: זה מה שהוא אמר לי פה בחניה, אמרתי לו 'אני אמסור'.

דוד אמסלם: במקרה פגשתי אותו, כמעט כל בן אדם שאני אפגוש ברחוב לדעתי יש לו סיפור 'יד שרה'.

דוד אמסלם: אז אני שמח להיות כאן, כמובן אני שמח שנמצא גם חבר הכנסת אורי מקלב, שמשתתף בכל הדיונים בוועדה ובכל הסיורים, בגלל שהוא איש עם נשמה גדולה.

דוד אמסלם: אני רוצה לעבור בקטע האופרטיבי, הוא יותר מעניין אותי, אני רוצה להעביר לכם את רשות הדיבור למשה וגם שאר החברים שנמצאים כאן, מי שיש לו גם ארגונים אחרים, בגלל שבסופו של דבר, כפי שאמרתי, הנושא הוא לנסות ולסייע לארגונים ולמוסדות המתנדבים מול הרשויות ומוסדות המדינה.

אורי מקלב: יכול להיות שגם היית שותף לזה, אבל בשיחת טלפון ובפגישה שהייתה לנו אצל אורי הוא אמר 'יש את ועדת הפנים ואנחנו צריכים לעזור'.

אורי מקלב: גם כאן, הוא לא חשב רק על עצמו, הוא אמר 'רגע, צריך להזמין עוד, זה לא רק הבעיה שלי, זו בעיה של שאר הארגונים'.

אורי מקלב: תחשבו, יש לך עוד נושאים שזה מעיק, לא לי, אולי לא לי, אבל לארגונים אחרים.

אורי מקלב: הדאגה גם לארגונים אחרים.

אורי מקלב: זו תפיסה אחרת, זו פשוט חשיבה אחרת, לכן אפשר להגיע לדברים כאלה, כשככה הבסיס לא פלא שאנחנו רואים את מה שנעשה פה.

אורי מקלב: לכן גם נמצאים פה הארגונים האחרים.

אורי מקלב: אני לא מגזים בשום מילה שאמרתי, אפילו אני ממעיט קצת.

דוד אמסלם: יש פה גם את זאבי, ידידנו, גם מוטי.

דוד אמסלם: לפני שאני אעביר לך, משה, ואחרי זה לזאב, אני רוצה כאן להגיד דבר תורה קטן שקשור לעניין, ובגלל זה אני גם מתרגש מהמוסדות האלה.

דוד אמסלם: אברהם אבינו ביהדות הוא מסמל את ערך החסד.

דוד אמסלם: יש לנו אברהם, יצחק ויעקב וכל אחד מהאבות מסמל איזה שהוא ערך, אברהם אבינו הוא איש החסד, למה?

דוד אמסלם: כתוב, 'ויהי ביום השלישי', זה היה אחרי ברית המילה ואברהם אבינו ראה שלושה אנשים מרחוק, אז הוא קם ורץ ואמר לשרה, שחט כמה כבשים, אפו קצת לחם וכו'.

דוד אמסלם: כמה פסוקים אחרי זה יש את סיפור לוט.

דוד אמסלם: בסיפור לוט באו המלאכים ללוט הביתה וכל אנשי סדום צרו על הדלת וכתוב שחישבו לשבור את הדלת ושם לוט בא והציע להם, הוא אמר להם 'חבר'ה, עזבו את האורחים שלי.

דוד אמסלם: קחו את הבנות שלי, תיקחו את הילדים שלי, רק תעזבו את האורחים'.

דוד אמסלם: לכאורה, איך שלא תלך, אברהם אבינו שחט שניים-שלושה כבשים, לוט רצה לתת את הילדים אפילו ולוט לא מוגדר כאיש החסד, מדוע?

דוד אמסלם: בגלל שלוט ידע שזה שני מלאכים, אברהם חשב שזה שלושה ערבים.

דוד אמסלם: זאת אומרת זו לא חוכמה לתת סיוע לראש הממשלה, זה בסדר, זה כולנו, אבל כשבא באמת היהודי הקשיש, שלא מכיר אף אחד, דופק בדלת, אומר 'שלום, באתי', או הפצוע שאף אחד לא שואל אותו 'מי אתה?' זו החוכמה, שאף אחד לא יודע שאתה עושה את זה ולא מעניין אותך מי הבן אדם, אתה לא מצפה לקבל איזה שהיא תהילה על העניין הזה וזה הסיפור של הארגונים וזה הכוח והעוצמה שלהם.

דוד אמסלם: בדרך כלל אנחנו נותנים לחברי הכנסת להגיד כמה מילים, אחרי זה אורי ונעבור לשמוע את הארגונים.

אורי מקלב: מה נאמר ומה נדבר?

אורי מקלב: קשה כמעט לעבור לחומר כשאנחנו הגבהנו איזה טפח מעל חיי היום יום, כשאתה רואה את זה.

אורי מקלב: כפי שאמרתי לכם, אני לא פעם ראשונה, הייתי אפילו שותף בחלק מהתהליכים, אני עוד מהרכבת הקלה זוכר את הקרוון באופן המעשי, כשהניחו אותו, וכל פעם זה - - - מחדש, בגלל שהדברים האלה, גם החידושים שיש פה, אני חושב שהמוטיב המרכזי מכל העניין, לכן אנחנו צריכים לפתוח בכבוד האכסניה הזו, זה לשים את האדם במרכז, לחשוב עליו כל הזמן ומשם לצאת.

אורי מקלב: זה הבסיס לכל הדברים.

אורי מקלב: כל הזמן החשיבה היא למה האדם נצרך ולעשות את זה בצורה מושלמת, בגלל שיש סיעתא דשמיא, בדרך שאדם רוצה ללכת מוליכים אותו, ולכן מגיעים לכאלה הישגים מיוחדים, שהם גם מחייבים אותנו.

אורי מקלב: הפעילות כאן היא פעילות שמראה בעצם את הזכות של העם היהודי בכלל ואת האדם, איך הוא צריך להתנהג.

אורי מקלב: מנגד, בהקמה של דבר כזה אני חשבתי לעצמי, אמרתי, רק המתנדבים לבד זה מפעל שלם של מתנדבים.

אורי מקלב: מה זה נותן למתנדב עצמו?

אורי מקלב: חלק אני הכרתי, אלה אנשים שהיו בשלב מסוים בחיים, לפעמים מרצון, לפעמים לא מרצון, הפסיקו את העבודה, יצאו לפנסיה מוקדמת, בעקבות כל מיני דברים, גם בזמן, חשבו שהעולם שלהם חרב והמעבר דרך 'יד שרה', לפעמים זה היה לתקופה קצרה, לפעמים תקופה ארוכה, פשוט עשה אותם, שינה אותם, בנה אותם, שיקם אותם והחזיק אותם.

אורי מקלב: זה רק החלק של המתנדבים.

אורי מקלב: לחשוב שאת כל המפעל הזה צריך להחזיק מדי חודש בחודשו, בסופו של דבר חוץ מהדברים היפים מאוד, יש אנשים, צריך להחזיק את זה, צריך לממן את זה, להשקיע בזה, בלי שום בסיס קבוע, זה הכול כל פעם צריך לחשוב מחדש, נגמר, יש ה-1 לחודש ומיד ה-1 לחודש הבא מגיע.

אורי מקלב: כדי להיות כאן בעניינים שאנחנו דנים בהם, אז הממשלה לא משתתפת, מאוד נהנית, מאוד מציגה את זה כאחד הדברים הערכיים שיש לנו כחברה, חברה, בלי שיש לה דברים של נתינה, כי אם חשיבה שעושה חברים אחד את השני, שמחברת, אמרת את זה בקצרה, מה מחבר אותנו?

אורי מקלב: אלה הדברים שמחברים אותנו, אחרי זה כל דבר בנפרד זה בדיוק הפוך ממה שנקרא עם, ממה שנקרא דבר שמחבר את כולם ביחד.

אורי מקלב: אלה הדברים שמחברים אותנו.

אורי מקלב: כשמגיע באופן מעשי להתמודד, חוץ מהקשיים שצריך להתמודד בחיי היום יום אתה צריך עוד לשלם עבור הדברים האלה.

אורי מקלב: לכאורה זה היה צריך להיות מתסכל, לגרום לאדם להיות מתוסכל, שיאמר 'תשמע, בשביל מה לי?' זה יכול להביא לבן אדם מחשבה, אני מרגיש את עצמי, אם הייתי עושה את הדברים האלה איך אני הייתי מסתכל?

אורי מקלב: 'תגיד לי, זו ההערכה?

אורי מקלב: אתה לא נותן ואתה עוד דורש ממני', אז למה לי?

אורי מקלב: אז סימן שאתה לא ראוי בכלל, צריך להיות ראויים כדי להחזיק, להיות אכסניה של כזה מקום.

אורי מקלב: זו מחויבות שלנו, זה לא שאנחנו עוד נותנים, זו המחויבות המינימלית שלנו בכל העניין הזה, בגלל שאם לא מסתכלים על זה, זה בא בחשיבה.

אורי מקלב: זה בא בחשיבה, כשבאים, זה משהו שמראה שאנחנו לא נמצאים במקום הנכון.

אורי מקלב: עצם הדרישה הזו, עצם ההתמודדות עם הדבר הזה.

אורי מקלב: אם זה היה בהתחלה אז לא היינו צריכים להתמודד עם אלף ואחד דברים, אם החשיבה הייתה מהתחלה, וכאן אנחנו צריכים לתקן, לא רק את הפעולה הזאת, את התיקון בחוק בתקנה הזאת.

אורי מקלב: צריך לשנות את התפיסה, מה הפעילות הזאת עושה ואיך אנחנו צריכים להסתכל עליה, ממילא כל הסעיפים האחרים לבד היו נפתרים.

אורי מקלב: אני אמרתי תוך כדי הליכה, אתה בטח תציג את זה, אבל שמעתי שדורשים מ'יד שרה' אגרת שילוט.

<קריאות: מכולנו דורשים.

אורי מקלב: לא רק שילוט על הבניין, גם ההכוונה.

אורי מקלב: אמרתי לעצמי, יש מושג שדודי תמיד אוהב שאומרים דבר תורה, אז הוא לא מחשבן לי את הזמן של הדיבור שלי, אם זה דבר תורה זה לא בחשבון.

אורי מקלב: ובעצם זו גם סגירת איזה מעגל, אנחנו מכירים לא מהפעילות הציבורית, אנחנו כולנו חברים ותיקים, גם אנחנו ביחד ואנחנו יושבים לשולחן אחד ואנחנו חברים, עם אורי אני חבר.

אורי מקלב: אה, חבר?

אורי מקלב: תלמיד-חבר, ממש תלמיד, זה היה דמות, מישהו שהוביל, זו הייתה דמות לחיקוי, זו הדמות שהכניסה אותנו - - -

דוד אמסלם: דרך אגב גם שלי.

דוד אמסלם: עד היום אני אומר לו 'אתה הבוס שלי'.

אורי מקלב: בעיריית ירושלים זה כבר היה השלב השני או השלישי.

אורי מקלב: עם דודי זה בהזדמנות אחרת, ההיכרות שלנו היא הרבה הרבה יותר - - -

דוד אמסלם: היינו צעירים ויפים.

אורי מקלב: צעירים ביותר, צעירים ויפים וטובים, ונשאר כזה.

אורי מקלב: מקרית מלאכי, בקומה 4, בבניין של אביך.

דוד אמסלם: קומה 4 בלי מעלית.

אורי מקלב: בלי מעלית בקרית מלאכי, לפני שההורים עברו להר נוף.

אורי מקלב: זו ההיכרות וכנראה גלגל הקדוש ברוך הוא זכות שאנחנו נהיה ביחד בשולחן אחד כדי לעשות משהו ביחד משותף, דבר טוב.

אורי מקלב: רק אמרתי מעין דבר תורה, ובזה אני אסיים, על אגרת השילוט.

אורי מקלב: כולם מבינים שכשיש שילוט על בניין אתה צריך לשלם, אבל נעזוב את זה.

אורי מקלב: זה כאן מראה את השינוי בתפיסה, מה השילוט הזה אומר?

אורי מקלב: הוא אומר לאנשים שכאן יש את המקום, הנה החץ, כאן מקום שמשאילים, מראה מקום.

אורי מקלב: אם מישהו היה רואה, זה כבר מפנה אותך לנתינה, זה שלט הכוונה לנתינה, ועל זה אתה מבקש?

אורי מקלב: זה לא שאתה מפרסם את עצמך.

אורי מקלב: על ערי מקלט כתוב, המקום הראשון שהיה שלט פרסום זה היה ערי מקלט, היו צריכים לשים שלטים, התורה מצווה אותנו לעשות שילוט 'כאן ערי מקלט', היו שלטים שאלה היו ערי מקלט.

אורי מקלב: אומרים הפרשנים וחז"ל, זה לא היה בשביל להגיד לך, לכוון אותך, זה בשביל להזכיר לך, תשמע, אם לא מתנהגים, בשוגג או לא בשוגג, מגיעים לערי מקלט.

אורי מקלב: זה היה שלט אזהרה - - -

דוד אמסלם: זה שלט מחוץ לערים.

אורי מקלב: זה לא היה בשביל להגיע למקום, זה כדי שלא תגיע למקום.

אורי מקלב: זה שלט שאומר לך שבסופו של דבר אם תעשה משהו מגיעים לערי מקלט.

אורי מקלב: זה לא כאן 'יד שרה', זה החסד בעצמו, זה מזכיר לנו, זה נותן ערך, ועל זה - - - זה בכלל לא בהגדרה של שילוט, זה הרבה מעבר לכך.

אורי מקלב: אם היו מבינים את זה לא היו מבקשים שום דבר, היו צריכים לתת.

אורי מקלב: היו צריכים להעמיד את השלט, לעשות את זה ולתחזק את זה, ולא שאתה מעמיד ועוד מבקשים ממך אגרה.

אורי מקלב: אלה הפערים שאנחנו נמצאים.

אורי מקלב: לכן אנחנו נמצאים פה היום, אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: העשייה שלך, שאתה משקיע גם את הלב בכל הדברים האלה, זה המקום.

אורי מקלב: לחבר קצת, קצת לכווץ, שלא נהיה במרחקים כאלה, שנהיה יותר קרובים אחד לשני ברעיון.

דוד אמסלם: תודה, אורי.

<אורי לופוליאנסקי: תודה רבה.

<אורי לופוליאנסקי: קודם כל אני באמת מודה על הזכות שיש לנו כאן

<אורי לופוליאנסקי: לארח את ועדת הפנים בראשותו של ידידנו חבר הכנסת דודי אמסלם.

<אורי לופוליאנסקי: אני אמרתי את זה קודם, אני חושב שוועדת הפנים זו בעצם הוועדה שנוגעת בכל אזרח בישראל.

אורי מקלב: אלה הפָּנים שלנו.

<אורי לופוליאנסקי: הפנים שלנו, למה?

<אורי לופוליאנסקי: כי היא אחראית על הרשויות המקומיות ועל העיריות והיא אחראית על הנושא של המשטרה שתפקידה בעצם לעשות סדר, היא אחראית על העניין של איכות הסביבה.

<אורי לופוליאנסקי: פעם היא הייתה אגד תכנון, אני לא יודע אם זה עדיין, מה יכול להיות יותר נוגע לכל אזרח בחיי היום יום מאשר זה?

<אורי לופוליאנסקי: וכאשר בראש הוועדה נמצא ידידנו חבר הכנסת דודי אמסלם וביחד איתו, כחבר שותף הרב אורי מקלב וכו', כשאני מכיר, כפי שהגדיר מקודם הרב אורי מקלב, כבר שנים ויודע עד כמה כל אחד מהם אכפתי.

<אורי לופוליאנסקי: אכפתי, לא בערך, לא אולי, אכפתי לגבי האזרח בישראל.

<אורי לופוליאנסקי: אז אני שמח על כך.

<אורי לופוליאנסקי: אני שמח שהנה נמצאים האנשים שחשוב להם שלאזרח בישראל יהיה טוב יותר.

<אורי לופוליאנסקי: וכאן אני מבין את הרשויות המקומיות, את המשרדים השונים, שאומרים רק רגע, בואו נראה איך אנחנו עוד יותר מכניסים את ידנו לכיס העמוק של האזרח בישראל ואיך גובים ממנו ואיך לוקחים ממנו עוד ועוד ועוד וכל מיני דברים שונים וכו' וכו'.

<אורי לופוליאנסקי: אני מבין, כראש רשות לשעבר, כראש העיר לשעבר, אני יודע את הדילמה ולכן אני לא אדבר על הצד היהודי, שכבר דיברתם על כך, ועל הצד החברתי, שהוא ברור, שאם המדינה לא הקימה והמדינה לא מחזיקה את זה, שהיה עולה לה מאות מאות מיליוני דולר, אני לא מדבר דווקא על 'יד שרה', אני מדבר באופן כללי על מה שנקרא המלכ"רים, על המוסדות ללא כוונת רווח, המוסדות למען הציבור, שהם הולכים ומגייסים תרומות ואנשים במסירות נפש הולכים ועושים כדי שיהיה את אותו שירות בסיסי של מה שנוגע לגבי איחוד הצלה, שמה שנוגע ל - - - אני לא רוצה עכשיו להיכנס לשמות.

<אורי לופוליאנסקי: אם יש ילד שהוא אוטיסט ואלו"ט מטפלים בו ויש ילד שהוא תסמונת דאון ויש ילד שצריך דבר כזה ואחר, אז לא מתאים שחברה - - - באנגליה לא החברה מטפלת בזה?

<אורי לופוליאנסקי: יש דברים שתמיד הקהילה עושה, מה שנקרא המלכ"ר עושה, למה?

<אורי לופוליאנסקי: כי יש דברים שהם בגדר שלא יכולים ללכת לפי סעיפים, שכל רשות, כל ממסד חייב בו, אז זה צריך להיות משהו שהוא מתוך הלב, ללא תנאים בסיסיים, ולכן יש תמיד נושאים קהילתיים, אבל יש דברים שהמדינה הייתה צריכה לעשות, העירייה הייתה צריכה לעשות ועכשיו אני לא נכנס לאם זה היה צריך להיות ממס ההכנסה וזה צריך להיות מארנונה, או צריך להיות מהיטל השבחה או זה, אני לא נכנס לזה.

<אורי לופוליאנסקי: ברור שכל אחד רוצה לגבות יותר ואני מבין גם את הרשויות המקומיות שרוצות לראות איך בעצם משרדי הממשלה נותנים את מה שהם היו צריכים לקבל וכו' וכו', אבל אני לא יכול לשכוח שבזמנו טדי קולק אמר לי, ובאמת בצער, הוא אמר לי 'תראה, איך אני יכול לקחת?' ושוב, מדובר על אגרת אשפה, 'מהדסה, שכל עניינם, כל מהותם זה בעצם לתת כאן לאזרחי ירושלים את השירות הרפואי ואני צריך לקחת מהם במקום לתת להם.

<אורי לופוליאנסקי: אני יודע עד כמה נשות הדסה וכמה הם פעילים וכמה הם עושים במסירות, ניתן כאן לתושבי העיר הזאת השירות הרפואי של תרומות וכו' ואני צריך לקחת מהם עוד כסף?

<אורי לופוליאנסקי: אלא מה?

<אורי לופוליאנסקי: אין לי ברירה'.

<אורי לופוליאנסקי: אז זו אגרת אשפה שאז בזמנו, אם מישהו יסתכל בתולדות הימים, אז אפילו לא היה את העניין של שליש ארנונה, אלא זה היה לפי משאיות אשפה.

<אורי לופוליאנסקי: יעלה על הדעת, הזכרת מקודם, שאת הכיוון להדסה ייקחו כדי שמישהו יקבל שירות?

<אורי לופוליאנסקי: הרי זה המינימום שאני כרשות צריך לעשות למען התושב שלי, לתת לו את חיצי ההכוונה.

<אורי לופוליאנסקי: אז אתה יודע מה קורה?

<אורי לופוליאנסקי: כשהעירייה לא עושה את זה כפי שצריך, אני לא מדבר על היום, אני מדבר על זמן כהונתי, לא עשתה את זה כמו שצריך, ואז ממילא הדסה עשתה את זה, אז אני צריך לקחת מהם?

<אורי לופוליאנסקי: אני אקח מהם אגרה?

<אורי לופוליאנסקי: מה, זה משהו מסחרי?

<אורי לופוליאנסקי: זה משהו שאני עושה למען התושבים שלי.

<אורי לופוליאנסקי: אז יכול להיות שייקחו אגרת שילוט ממלב"ב?

<אורי לופוליאנסקי: אני עושה את זה כדי שבן יוכל לקחת את אבא שלו ולהשאיר אותו גם בבית.

<אורי לופוליאנסקי: אני רוצה לדבר על זה שכרשות אני מבין את העניין שיש צורך שתמיד תוספות וכו' מהממשלה, אין ספק, אני לא מדבר, אמרתי, לא על הצד היהודי ולא על הצד החברתי, אני מדבר על הצד הכלכלי.

<אורי לופוליאנסקי: הארגונים הללו מאפשרים לי, כראש רשות, להמשיך ולפעול למען אזרחי עירי.

<אורי לופוליאנסקי: הרי זה מה שאני צריך לעשות.

<אורי לופוליאנסקי: מה זה ראש רשות?

<אורי לופוליאנסקי: הוא ועד בית, הוא ועד בית מורחב, שהוא רוצה לתת את השירות למען האזרח שלו, למען התושב שלו.

<אורי לופוליאנסקי: אז אם יש את השירות, יעלה על הדעת שבית חולים רמב"ם יקבל רק מחיפה ואלה מהקריות לא יקבלו שירות שם?

<אורי לופוליאנסקי: אז מה, באים ואומרים לא, מה שנוגע לחיפה אנחנו נעשה איזה שהיא קומבינציה של חישובים, שאף פעם היא לא נכונה, אנחנו יודעים, אבל נעשה קומבינציה של חישובים ונגיד ככה, יש 82% של תושבי חיפה ועוד - - - הרי קרית מוצקין נותנים - - - כל הקריות וכל זה, אני בכוונה מדבר על מקום אחר, נותנים לבית החולים את השם שלו, כמה חשוב לראש רשות שהוא יהיה מטרופולין.

<אורי לופוליאנסקי: מסביב לעניין הזה של בית החולים יש גם לא רק רופאים שגרים, יש גם עורכי דין וגם אדריכלים.

<אורי לופוליאנסקי: מסביב לעניין מתפתח מסחר עצום, שהוא לא מסחרי, אבל הוא למען העיר.

<אורי לופוליאנסקי: אם זקן נמצא במועדון מלב"ב ויכול על ידי זה להמשיך ולהיות בביתו או בסביבתו הטבעית, אז תעזבו את העניין האנושי, ממסד לא אוהב אנושיות, תעזבו את העניין האנושי, כמה ארנונה, כמה כדאי לעיר שיהיה מלב"ב?

<אורי לופוליאנסקי: זה נתתי דוגמה.

<אורי לופוליאנסקי: כמה חשוב לעיר שאנשים יידעו שהם יכולים לקבל שירות באופן מיידי?

<אורי לופוליאנסקי: ודאי ממגן דוד ומאיחוד הצלה וממקומות אחרים.

<אורי לופוליאנסקי: כל ראש רשות, אני אומר, צריך לאהוב את זה, צריך לרצות את זה ואני אומר שגם מבחינה כלכלית - - - אני לא אאריך כאן בעניין, עוד משפט אחד, ל'יד שרה' יש במדינת ישראל כ-4,500 חדרי בתי חולים בבית.

<אורי לופוליאנסקי: מה שהזכרת קודם, אדוני היושב ראש, שבבית יש מיטת בית חולים ומנוף וכיסא גלגלים ושירותים ניידים וחמצן וכו' וכו' וכו', כל מה שיש בבית חולים בבית.

<אורי לופוליאנסקי: רק בירושלים יש לנו קרוב ל-1,000, נו?

<אורי לופוליאנסקי: אז 1,000 משפחות שמשלמות ארנונה, שאם לא היה להם את בית החולים בבית הרי הם לא היו נשארים פה, או שהיו עוברים לבית אבות, או שהיו מגיעים חס ושלום לבתי קברות, אבל אז היה כדאי.

<אורי לופוליאנסקי: אז אני יודע, לא עושים את החשבונות העתידיים, זה קשה, אבל אין לי ספק שזה מה שרשות רוצה.

<אורי לופוליאנסקי: עכשיו, כאשר אני נמצא ודאי בוועדת הפנים אז אני חושב שיכול להיות שצריכים לסייע לרשויות, אין ספק, על ידי הממשלה, על ידי דברים נוספים, אבל אין לי ספק שוועדת הפנים, שהיא, כפי שאמרת, הפנים שלנו, היא ודאי צריכה לעזור ולסייע.

<אורי לופוליאנסקי: ואני אסיים עם העניין שאנחנו לא זכינו להיות לא מיוזמי החוק ולא מיודעי החוק, אנחנו שמענו על כל החוק הזה בדיעבד.

<אורי לופוליאנסקי: שמענו שחבר הכנסת דוד אמסלם, ביחד עם חבר הכנסת אורי מקלב, הגישו הצעת חוק שנוגעת לעניין הזה של מה הוא פנימי, מקומי וארצי.

<אורי לופוליאנסקי: ההיפך, לכל רשות כדאי שבמקום שתי קומות שמסייעות יהיו שם ארבע קומות, כי על ידי זה הוא מקבל קודם כל יותר ארנונה.

<אורי לופוליאנסקי: הרי אף מוסד לא פטור מארנונה, אנשים טועים, יש מה שנקרא פטור למלכ"רים, זה פטור של שני שליש.

<אורי לופוליאנסקי: מה פירוש המלכ"ר, הוא צריך גינה, הוא צריך גן ילדים, הוא צריך מרכז קהילתי, הוא צריך בית כנסת?

<אורי לופוליאנסקי: מה הוא צריך?

<אורי לופוליאנסקי: אז כל מה שהרשות נותנת המלכ"ר לא לוקח, אז מה שהוא משלם, השליש, זה גדול ממה שהעירייה נותנת לו.

<אורי לופוליאנסקי: אז ודאי שאין ספק שהמלכ"רים - - - ודאי שיש הבדל בין יחיד לרבים.

<אורי לופוליאנסקי: אבל מה שהייתי מבקש, להוסיף גם עוד דבר, בזמנו הייתה ועדת ייעול בכנסת, גם בכנסת, ובין היתר היא הציעה שגופים ארציים, כי זה נוגע לנושא הארצי והמקומי, לא יצריכו להעמיס על הערים השונות והיום, לפי מה שידוע לי, יש כ-80 פקידים שעסוקים בערים השונות, לבדוק את הטפסים וכו' וכו' וכו' כדי להסדיר את העניין של הפטור של השני שליש, זאת אומרת להסדיר את העניין של השליש תשלום.

אורי מקלב: אז להגיש את זה כמרוכז למקום אחד.

<אורי לופוליאנסקי: להגיש את זה כמרוכז למקום אחד, ואז עמותה שהייתה מאושרת והיה לה ניהול תקין וכו' וכו', מנכ"ל משרד הפנים נתן את האישור ואז זה לא הצריך את הארגון, ומדובר, כפי שאמרתי, על ארגונים ארציים שיש להם סניפים בכל רחבי הארץ, לא הצריכו שכל הפקידות תתעסק באותו דבר במשך חודשים אלא מקום אחד שיודע שכל הדברים הם בסדר ועל ידי זה - - -

אורי מקלב: מה שהמדינה מרוויחה בחיסכון הזה, המדינה הייתה מרוויחה מהחיסכון של כל כך הרבה עובדים, שייתנו את זה - - -

<אורי לופוליאנסקי: אגב, הדבר הזה קיים.

<אורי לופוליאנסקי: אני יכול להראות לחברי הוועדה שבשנת 2000, 2001, 2002, 2003 וכו' 'יד שרה' וכמו כן אלו"ט וכל הגורמים האחרים קיבלו ממנכ"ל משרד הפנים את האישור ואז ממילא זה עבר לכל ה - - - היום זה מגיע לעירייה, העירייה בודקת, יש פקיד מיוחד, ואז מעבירים את זה לממונה על המחוז, הממונה על המחוז, גם שם פקידים, שלא לדבר שמעמיסים על כל העמותות.

<אורי לופוליאנסקי: איזה צורך יש בזה?

<אורי לופוליאנסקי: אז אני מבקש שגם זה ייכנס.

<אורי לופוליאנסקי: ובאמת עכשיו משפט אחרון, גם הנושא הזה שעכשיו נהיה חדש לנו וחדש אסור מן התורה, החדש הזה, שאם מישהו בא כדי להביא את הילד שלו לטיפול, כדי להביא את אבא שלו או כדי לקחת כיסא גלגלים או חמצן או מיטת בית חולים, אז אם הוא חונה כדי להסדיר את אבא שלו או את הילד שלו וכו', אז פתאום דובר שתהיה ארנונה על חניה.

<אורי לופוליאנסקי: אני מבין שיש ארנונה על כל חניון שהוא חניון מסחרי, אני לא יכול להבין שבמקום שנותנים שירות והוא בחינם כמובן ונותנים לו את האפשרות, נו, אז מה יעשה מישהו?

<אורי לופוליאנסקי: הרי אם יטילו את זה על הארגון, הארגון צריך להטיל את זה על אנשים.

<אורי לופוליאנסקי: אם אדם יבוא לקחת בלון חמצן או לקחת כיסא גלגלים, אז יגידו לו, 'לא, אתה צריך לשלם עוד'.

<אורי לופוליאנסקי: מה?

אורי מקלב: עולם הפוך.

אורי מקלב: אתה נותן את החניה בחינם - - -

דוד אמסלם: על החניה פה בחוץ משלמים ארנונה?

אורי מקלב: בתוך הבניין.

<אורי לופוליאנסקי: בבניין.

<אורי לופוליאנסקי: אז כולם הבינו שמחניה של מישהו שנמצא בבית שלו, הוא פטור, זה לא דורש ארנונה.

<אורי לופוליאנסקי: אני גם מבין שבאו והוסיפו עוד אפשרות כספית לעירייה, שכל החניונים שהם מסחריים, שישלמו.

<אורי לופוליאנסקי: נכון, אני מסכים, כל דבר מסחרי צריך, אבל לבוא ולומר שהחניון הזה פה, שאדם בא כדי לקחת כיסא גלגלים או מכשיר חמצן, שהוא יצטרך לשלם, זה לפי דעתי כבר קצת - - -

אורי מקלב: זה בגדר שכופים אותו על מיטת סדום.

<אורי לופוליאנסקי: במקום שייקח מיטת בית חולים, אז מיטת סדום.

אורי מקלב: זה הופך מיטה של חסד למיטת סדום.

אורי מקלב: אני רק רוצה להזכיר, אדוני היושב ראש, שבדיון על החוק הזה, ואני אומר לך, החוק שאתה הנחת על שולחן הכנסת, עמד, לפי דעתי בעזות מצח, אין לי הגדרה אחרת, אחד מהגזברים של אחת משלוש הערים הגדולות, אני לא רוצה לכוון למי שזה, שלא אחטא בלשון הרע, הוא בא ואמר, 'אתם יודעים מה המשמעות אם אנחנו ניתן הנחות בארנונה לאלה שגם מהשירות שלו ניתן לשאר הערים בארץ ולא רק בעיר שאני נמצא בו?', הוא אומר 'זה 40 מיליון'.

אורי מקלב: 40 מיליון מהתקציב.

אורי מקלב: אמרתי לו, 'אתה רוצה להגיד לי שאתה לוקח 40 מיליון מאותן עמותות חסד, אותן עמותות שתורמות לציבור, שלוקחות 50 שקל, שכל חודש שמים, ובסוף מקבלים את זה לאותה אישה שחוסכת לה את הניתוח?

אורי מקלב: מהם אתה לוקח?

אורי מקלב: מזה אתה חי?

אורי מקלב: ה-40 מיליון האלה אתה לוקח מהם שהם צריכים?

אורי מקלב: ' לחניה צריך שומר, אי אפשר לשים מתנדב כל היום, מישהו צריך לשלם לו על זה, ובחניון הזה אתה עוד משקיע?

אורי מקלב: כדי שאנשים יוכלו לתחזק אותו ולהעמיד אותו בכל התנאים שדורשים היום בחניונים.

אורי מקלב: מי שיודע מה זה לתחזק היום, כמה עולה לך בגלל הדרישות הבטיחותיות ועוד ועוד, ועוד על זה לבקש, אתה נותן לו בחינם, אתה מבקש.

אורי מקלב: אמרתי לו, 'אתה יודע מה?

אורי מקלב: בוא נעשה הסכם', בלשון גזברים, 'מה שהעמותות והמלכ"רים תורמים לך, שאם לא, אתה היית צריך לעשות את זה', לא וכך, '10% מהם רק תיתן ותראה למה הגעת, הרבה יותר מכל ה-40 מיליון שאתה מבקש מהם.

אורי מקלב: מה שהם עושים לתושבי העיר, שזו המחויבות שלך, לא באקסטרות.

אורי מקלב: אם רק תיתן 10% הם ישלמו לך את כל ה-40 מיליון', אנחנו נגיע להרבה הרבה יותר.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את ההיקפים, אנחנו מדברים במיליארדים, הפעילות של המלכ"רים בארץ זה במיליארדים.

אורי מקלב: זו זכות הקיום שלנו, זו הסנגוריה שלנו ובהם אנחנו מנסים לפגוע.

אורי מקלב: ולזה אנחנו נמצאים פה, אדוני היושב ראש.

דוד אמסלם: תודה, אורי.

דוד אמסלם: טוב, רבותיי, המוטיבציות ברורות, אנחנו לא צריכים לחדד את זה.

דוד אמסלם: אני עכשיו נכנס לקטע האופרטיבי.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש פה מכשירי הקלטה, זו ישיבה רשמית, אחרי זה יוצא ממנה פרוטוקול, לכן אני רוצה להיכנס לתכנית עבודה.

דוד אמסלם: משה, אני מעביר לך את זכות הדיבור, החשיבות ברורה, עזוב חשיבות, אנחנו באים עכשיו לנושאים.

דוד אמסלם: אנחנו הבנו, אחת, אגרת שילוט.

דוד אמסלם: מדובר רק על השילוט בבניין, או שיש שילוט היקפי?

<משה כהן: שלטי הכוונה.

דוד אמסלם: על שלטי הכוונה אתם משלמים אגרה?

אורי מקלב: זה העיקרון.

<אורי לופוליאנסקי: כן.

<אורי לופוליאנסקי: זה לא סכומים של מי יודע מה.

דוד אמסלם: לא חשוב, גם 10 שקלים.

<משה כהן: אנחנו מדברים על הרעיון.

<משה כהן: יש לנו 107 סניפים, תנו לנו את זה, בחינם.

<משה כהן: בהתנדבות.

<משה כהן: אז וייז נתנו, אבל למדינה קצת יותר קשה.

דוד אמסלם: אנחנו הבנו את הסיפור של המדינה, בואו נתקדם.

דוד אמסלם: אני אומר, בשעתיים האחרונות אנחנו מחדדים את זה, אבל אני רוצה להיכנס לקטע היותר אופרטיבי.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על אגרת שילוט כרגע, אורי העלה גם את הנושא של הארנונה של החניון ובכלל הארנונה של הבניין.

דוד אמסלם: הצעת החוק שאני הגשתי מדברת על עמותות ארציות שמשלמות ארנונה.

דוד אמסלם: דרך אגב, הייתי בשוק, כשהגישו לי את זה בפעם הראשונה חשבתי שזה שסיפר לי התבלבל.

דוד אמסלם: הרי מה קורה?

דוד אמסלם: הסיפור הוא מאוד פשוט.

דוד אמסלם: פנה אליי מנדי בלוי, יש לו ארגון חסד.

דוד אמסלם: הוא הקים מפעל בבאר טוביה למנות שהוא מחלק לאנשים קשישים לבית, זאת אומרת אם הקשיש לא מקבל באותו יום את הארוחה בבית, הוא לא יכול לצאת, אלה קשישים מרותקים, ואז הוא הקים מפעל כזה בקרית מלאכי וארבע שנים הכול היה בסדר.

דוד אמסלם: יום אחד ראש המועצה מתקשר, אומר לו 'תשמע, מנדי, לא נעים, אבל אתה צריך לשלם ארנונה', אז הוא אומר לו, 'למה? הרי אני מלכ"ר', הוא אומר לו 'זה נכון, אם היית מחלק אוכל רק לבאר טוביה, אין בעיה, היות שאתה מחלק לכל הארץ זו בעיה'.

דוד אמסלם: בהיגיון שלי זה הפוך, אני חשבתי שאם אתה מחלק לכל הארץ, בוא תדליק משואה בהר הרצל ונגיד לך שאתה בכלל פטור.

דוד אמסלם: כשבדקתי הסתבר לי, הבן אדם צודק.

דוד אמסלם: הכול פה, כמו שאמרתי, כמעט כל נושא שאני נוגע בו הוא בעייתי ברמות על.

אורי מקלב: ראש העיר מעוניין לתת לו.

דוד אמסלם: בוודאי, משרד הפנים שלח לו מכתב, אמר לו 'אדוני, אסור לך'.

אורי מקלב: אז ראש העיר רוצה והוא לא - - -

דוד אמסלם: כן, ראש המועצה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול - - - כשאני העליתי את הנושא, הגשתי את הצעת החוק, מי שהתנגד זה משרד הפנים, למה?

דוד אמסלם: לא בגלל הצורך, הרי כולם מבינים שזה אבסורד, ודאי, אלא מה?

דוד אמסלם: הם אומרים מי ישפה את הרשויות.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה ואני אומר בלשון הכי בוטה, אם הרשות גונבת אותם, מה זה רלוונטי מי ישפה אותה?

דוד אמסלם: קודם כל יש סור מרע, קודם כל שהוא לא ישלם ואחרי זה, אתה רוצה לתת לרשות?

דוד אמסלם: תעלה לה את אחוז הארנונה הכללית, אתה רוצה, הממשלה תשלם, זה סיפור אחר.

דוד אמסלם: אבל מה הקשר?

דוד אמסלם: אם אתה לקחת למישהו ועשית לו עוול ואתה מבין שעשית עוול, אז אתה אומר ש'אני אמשיך בעוול בגלל שאין לי מקור אחר'?

דוד אמסלם: זו צורת החשיבה שלא הצלחתי עוד להבין אותה.

דוד אמסלם: היום אני גם יושב עם משרד הפנים ואני מקווה שאנחנו נסגור את הסיפור הזה.

דוד אמסלם: ואם לא, זה חוק שעבר כבר בקריאה טרומית.

דוד אמסלם: אני עיכבתי אותו.

דוד אמסלם: דנו בו אצלי בוועדה, זאת אומרת משכתי אותו אליי לוועדה, אנחנו נעלה אותו לדעתי תוך שבוע-שבועיים, כדי להביא אותו לקריאה ראשונה, שנייה ושלישית אחר כך, ולסיים את הפיאסקו הזה.

דוד אמסלם: אני מרגיש בושה שבכלל אני צריך לטפל בדבר כזה, או שמישהו בכלל מתנגד לנושא כזה.

דוד אמסלם: אבל אני הגעתי למסקנה, אני שנה בכנסת, ואורי מלווה אותי, ואני עושה שישה דיונים ביום ועשיתי עד היום כמעט 250 וכל נושא שאני נוגע אני המום, לא מאמין שהוא כזה.

דוד אמסלם: לא מאמין.

דוד אמסלם: אני פשוט צובט את עצמי.

דוד אמסלם: בהתחלה הכול מתחיל אצלי כשאני חושב שזה לא הגיוני, בגלל שההיגיון שלנו מכתיב משהו אחר, וכשאני צולל פנימה מסתבר לי שהכול פה עקום.

דוד אמסלם: איפה שאני נוגע.

דוד אמסלם: אני אומר כאילו באנו עכשיו למדינה, חבר'ה, יש ארנונה, מה זה ארנונה?

דוד אמסלם: בואו נעשה דיון ארנונה, מה זה קייטנות?

דוד אמסלם: בואו נעשה דיון קייטנות, מה זה מים?

דוד אמסלם: בואו נעשה דיון על מים.

דוד אמסלם: כאילו היום באנו לארץ.

דוד אמסלם: בכל נושא ונושא, רבותיי, אם תעקבו אחרי הדיונים אתם לא תאמינו שככה התנהלה המדינה 70 שנה עוד מעט.

דוד אמסלם: זה רק על המוטיבציות.

דוד אמסלם: עכשיו, מושיק, אני רוצה לעבור, באמת בעיקר אליך, למוטי וזאבי, לשמוע בקטע האופרטיבי בגלל שבסוף אנחנו נצטרך לתרגם את זה לישיבת עבודה.

דוד אמסלם: הגיע לפה נציג משרד הפנים, באמת, עידו, תודה רבה לך, כמובן נציגי העירייה, אבל פחות חשוב לי, אני לא רוצה לפתח את זה לדיון - - -

<עידו לבנה: - - - את דעתנו במדויק.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לפתח את זה לדיון מקצועי, אני רוצה לשמוע את הבעיות, אני ארכז דיון נוסף בכנסת.

דוד אמסלם: היום זה יום חמישי, ביום חמישי חברי הכנסת בדרך כלל לא נמצאים בכנסת, הם לא נמצאים בירושלים, יש להם את הסידורים, כל אחד, הכנסת עובדת שני, שלישי ורביעי, ביום חמישי זה סידורים של פוליטיקה, לכן חברי הכנסת, חוץ מאורי - - - וגם רצה באמת, אני חייב לציין את זה, בני בגין רצה להשתתף היום, אתמול בערב הוא התקשר ואמר לי שאשתו של יחיאל קדישאי נפטרה, הוא נאלץ לנסוע ללוויה, וגם יעקב אשר היה צריך להיות כאן, הוא דיבר איתי אתמול, גם היה לו איזה אילוץ, אבל בסך הכול קשה להביא את חברי הכנסת ביום חמישי לירושלים, בגלל שהם נמצאים כבר בסידורי עבודה אחרים הרבה זמן מראש.

דוד אמסלם: אז אנחנו נעשה ישיבת עבודה בכנסת, ביום כנסת, נביא את כל פקידי הממשלה, כי לי חשוב בסוף לטפל בנושא הארנונה והשילוט באופן אופרטיבי.

דוד אמסלם: המילים לא חשובות, חשוב להביא את זה להחלטה ולהתקדם.

דוד אמסלם: אז בבקשה.

אורי מקלב: היושב ראש צודק, מיעוט המשתתפים לא מאפיין - - -

דוד אמסלם: זה לא חשוב, זה לא רלוונטי, הוא יגיד לכם, בסופו של דבר - - -

אורי מקלב: היושב ראש סוחף את כולם ומעדכן את כולם, מכל חלקי הכנסת, מכל חלקי האוכלוסיות.

אורי מקלב: אין ספק בעניין הזה.

<משה כהן: אז יש לנו שלושה דברים שהרב לופוליאנסקי הזכיר.

<משה כהן: יש את העניין של הארנונה.

<משה כהן: אני חושב שיש שם הרבה מאוד בירוקרטיה, אנחנו צריכים להעביר את זה לשני פקידים ושני הפקידים, אחר כך צריך להצליב ביניהם את הנתונים ואחר כך - - -

דוד אמסלם: משה, לא צריך להרחיב.

דוד אמסלם: אני אומר, אנחנו מדברים על ארנונה, בארנונה אנחנו מדברים על בירוקרטיה.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת בירוקרטיה?

<אורי לופוליאנסקי: זה גוף ארצי, שלא יצטרך להעביר לכל מקום.

דוד אמסלם: אתה אומר בעצם שגוף ארצי - - - קודם כל אם אנחנו פוטרים את הארנונה, אז אנחנו פוטרים אותה, את ההנחה בעצם, וגם בתשלום - - -

<אורי לופוליאנסקי: לא, משלמים ו - - -

<קריאה: כל שנה אתה אמור להגיש בקשה מחדש.

<אורי לופוליאנסקי: רק להבין, שואלים אותי כמה מיליונים המדינה נותנת ל'יד שרה'.

<אורי לופוליאנסקי: אני אומר 'יד שרה' נותנת למדינה בערך 12-14 מיליון שקל לשנה כאשר מתוכם הארנונה היא כ-3-4 מיליון.

<אורי לופוליאנסקי: עכשיו קח את כל העמותות, כמה הן משלמות.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם, אנחנו מדברים כרגע על ארנונה, אני מדבר על עמותות ארציות.

אורי מקלב: זה לא פטור לגמרי.

דוד אמסלם: ספר לנו איך זה מתבצע.

דוד אמסלם: כל מקום רץ באופן אישי לרשות המקומית?

<משה כהן: אנחנו בכל מקום צריכים לגשת באופן אישי לאותה רשות - - -

דוד אמסלם: ומה ההצעה, משה?

<משה כהן: אני חושב שאנחנו רוצים, אל"ף, לתת את זה למקום אחד, לשם אנחנו מגישים את הדברים, באותו משרד הפנים, שהם איכשהו יעשו את העבודה בענייניהם.

דוד אמסלם: זאת אומרת אתה רוצה שהוא יהיה מסלקה.

<משה כהן: משהו כזה.

<אורי לופוליאנסקי: לא, סליחה שנייה, זה היה.

<אורי לופוליאנסקי: עד 2004 זה היה.

<אורי לופוליאנסקי: אנחנו יכולים להעביר לכבוד היושב ראש אישור של משרד הפנים.

<אורי לופוליאנסקי: אחרי ועדת הייעול משרד הפנים קבע שעמותות ארציות מגישות למקום אחד שהוא מטפל בעניין הזה והם טיפלו בכל הרשויות.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: עידו, אתה מכיר את המנגנון שמדבר עליו אורי?

<עידו לבנה: מנגנון שלא קיים.

דוד אמסלם: לא, שהיה קיים בעבר.

<אורי לופוליאנסקי: היה קיים עד 2003-2004.

דוד אמסלם: אתה מכיר?

<עידו לבנה: לא הייתי בתקופה הזאת, הוא מדבר על תקופה טרום.

<עידו לבנה: אני לא מכיר, אני יכול לברר מה היה.

דוד אמסלם: יש לכם חשיבה כזו?

דוד אמסלם: יש לכם מסלקה כזו בכלל באיזה שהוא נושא?

<עידו לבנה: שהיא ארצית לנושא הארנונה?

דוד אמסלם: כן, שאתם בעצם מפזרים את זה.

דוד אמסלם: או ארנונה או לא חשוב, שירות כלשהו.

<עידו לבנה: לא, אין משהו שהוא ארצי בארנונה.

דוד אמסלם: לא ארנונה, כל שירות כלשהו, שאפשר לרכז תשלומים אצלכם או באיזה שהוא מקום והוא מפצל את זה לרשויות.

<עידו לבנה: לא.

אורי מקלב: הוא לא מדבר על תשלומים, על האישור.

דוד אמסלם: אז לא הבנתי.

דוד אמסלם: אתה הולך לכל עירייה ומבקש מהעירייה?

<אורי לופוליאנסקי: כן.

<אורי לופוליאנסקי: יש 80 פקידים בעיריות השונות שמטפלות בשטות הזו, שכולנו אומרים לך, הכול בסדר, תגיש את התהליך.

דוד אמסלם: אתה מדבר איתי על האישורים, לא על התשלום.

דוד אמסלם: זאת אומרת הפרוצדורה, אני ככה מבין מבין השיטין, שבעצם 'יד שרה' בכל סניף בארץ הולך לרשות המקומית, ממלא טופס כמו כל אחד אחר ברשות, ויש ועדה - - -

<משה כהן: קלסר.

דוד אמסלם: לא חשוב, קלסר, ויש ועדה שדנה על זה ומשיבה לו.

<אורי לופוליאנסקי: לא, עוד לא.

<אורי לופוליאנסקי: לא כל כך מהר, אחרת יהיו לך עוד כמה עובדים מובטלים.

<אורי לופוליאנסקי: אחר כך זה עובר לממונה על המחוז, הממונה על המחוז מביע את דעתו ואז זה חוזר לעירייה ואז זה חוזר לעירייה ו - - -

<עידו לבנה: הפטור ניתן על ידי הממונה - - - הממונים על המחוזות, הבקשה מוגשת גם למחוז וגם לעירייה עצמה, העירייה נותנת את ההמלצה שלה, בהתאם לנתונים שנמצאים בידה, הממונה על המחוז נותן את האישור.

<עידו לבנה: זה החריג של החריג, אבל היו גם מקרים שבהם העירייה אמרה 'אנחנו לא רואים לנכון לתת' והממונה על המחוז אמר 'העמותה עומדת בקריטריונים, היא צריכה לקבל' והיו גם מקרים הפוכים שהעירייה אמרה 'אנחנו חושבים שהעמותה - - -

דוד אמסלם: הבנתי, הבנתי.

<עידו לבנה: והממונה אמר 'היא לא עומדת בקריטריונים'.

דוד אמסלם: הבנתי, עידו.

דוד אמסלם: איך זה עובד?

דוד אמסלם: זה נוהל פנימי שלכם, זה תקנה?

<עידו לבנה: לא, זה על פי חוזר מנכ"ל.

דוד אמסלם: אז אנחנו מדברים כרגע על הנוהל של העמותות הארציות.

דוד אמסלם: ההיגיון שלי מכתיב שאם זה עמותה שהיא עמותה מחוזית, שתפנה למחוז, אם זה עמותה ארצית, שתפנה לממונה על הארצית.

<עידו לבנה: יש פה שלב ביניים - - -

דוד אמסלם: לא, אני אומר, בגדול ההיגיון שלי מכתיב שאתה בא מלמעלה למטה, לא הפוך, שזה אומר שאני חושב שאם אתה צריך לבנות מנגנון כזה, שאם זה עמותה ארצית, שתבוא לממונה הארצי, עמותה מחוזית תבוא למחוזי ועמותה מקומית תלך לעירייה, אין בעיה עם זה.

דוד אמסלם: כמו שהוא אומר, זה גם מוריד בירוקרטיה ומוריד רעשים בתוך העיריות.

<אורי לופוליאנסקי: הנה, אגב, הוא הביא לי, 'בתוקף סמכותי', משרד הפנים, המנהל הכללי, אריה בר, ב-2008, אני דיברתי על 2003, ב-2008 מאריה בר, מאוסקר אבו ראזק ב-2005 - - -

דוד אמסלם: הבנתי את הרעיון.

<אורי לופוליאנסקי: ממרדכי, היא אומרת שהעסק מאוד פשוט - - -

דוד אמסלם: הבנו, אנחנו נביא את מרדכי.

<אורי לופוליאנסקי: רק החיסכון בנייר יגרום לרשויות ל - - -

דוד אמסלם: אני רוצה לחדד את מה שאורי אמר במובן זה שדוד המלך, כשהעם בכה לו, אז הוא אמר להם 'צאו והתפרנסו זה מזה' הוא לא התכוון לנושא הזה.

דוד אמסלם: אז אנחנו מדברים על הנושא של הבירוקרטיה באישורים והנושא השני זה הנושא של התשלומים של הארנונה שאנחנו מדברים עליו.

דוד אמסלם: זה נושא אחד, הנושא השני זה אגרת שילוט.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על ארנונה של חניות במלכ"רים.

אורי מקלב: זה דבר חדש, מאיפה הגזרה הזו?

<עידו לבנה: זה דומה.

<עידו לבנה: מבחינת העמותה הכסף זה אותו כסף.

דוד אמסלם: לא, עידו, אני רוצה לחדד את העניין של החניה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר המלכ"ר מקבל שני שליש הנחיה.

<קריאה: גם על החניה מקבלים שני שליש.

דוד אמסלם: כן, אבל החניה במלכ"רים מסוימים חייבת להיות פרטנית.

דוד אמסלם: כמו שאמר אורי, זה לא קשור, אם בן אדם בא לחניה לקבל פה אז צריך להחריג את החניה.

<אורי לופוליאנסקי: כמו במגורים, כמו במקום שהוא גר, הוא בא לקחת שירות.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: זה הנושא הזה.

דוד אמסלם: יש את הנושא שאתה דיברת עליו, אורי, הסיוע במקומות לאנשים מוגבלים.

דוד אמסלם: זה גם הביטוח הלאומי, זה לטובת הדיון הבא, וגם משרד הכלכלה, העסקת מוגבלים וגם הנגשה.

דוד אמסלם: עוד משהו, משה, אצלכם, בגזרה שלכם?

דוד אמסלם: יש עוד משהו?

דוד אמסלם: אני שואל איפה אתה רואה את נקודות התורפה ש - - -

אורי מקלב: בחניות, תמיד היה - - -

<עידו לבנה: - - - בעיריית ירושלים שונה לגבי החניות ואז החניות האלה גם - - -

אורי מקלב: זאת אומרת עיריית ירושלים שינתה את הארנונה לגבי החניות ואז - - -

<אורי לופוליאנסקי: זה רק עיריית ירושלים?

<עידו לבנה: הסיבה שלא ראית את זה בעבר, בעבר לא היה חיוב על החניונים האלה.

<עידו לבנה: העירייה שינתה, לא בגלל 'יד שרה', בגלל מקרים אחרים, בניינים - - -

<אורי לופוליאנסקי: ודאי, במקומות מסחריים זה בסדר גמור, רק צריך לעשות את ה - - -

דוד אמסלם: לא הבנת, עידו.

דוד אמסלם: העירייה התחילה להביא זמרים לחג העצמאות, היא צריכה קצת הכנסות, אז ככה זה מתרחב, נו.

<עידו לבנה: לא, ברגע ששונה - - -

אורי מקלב: היה צריך להחריג את העמותה.

<אורי לופוליאנסקי: כמו שכל בית פרטי לא משלם עבור החניון שיש, עשו את זה בשביל הגורמים המסחריים, מישהו שמפעיל חניון בשכר מגיע שהעירייה תיקח גם את חלקה, זה בסדר גמור.

<אורי לופוליאנסקי: אבל לא יכול להיות שמי שנותן שירות לציבור, שייקחו ממנו.

<עידו לבנה: הצו לא נרשם בגלל ה - - -

אורי מקלב: בית חולים היה מקבל פטור על החניון שלו, מאז שהוא הפך את החניון למשהו מסחרי, למחולל הכנסה, אז אולי זה - - -

<עידו לבנה: לא, אין - - -

דוד אמסלם: עזוב, אני לא פותח כאן את הדיון.

דוד אמסלם: רק מדי פעם לשאול אתכם שאלה אינפורמטיבית, כדי להבין האם יש טעם להיכנס בדיון, כן או לא, אז אני הבנתי את הנושא של החניה.

דוד אמסלם: בנושא הזה, גם בנושא של החניונים, אנחנו נדון.

אורי מקלב: כמה משלם הבניין הזה ארנונה לפני החניון?

אורי מקלב: כמה השליש?

<אורי לופוליאנסקי: אני לא יודע כמה, אני לא חושב שהבניין הזה מוציא יותר משתי משאיות אשפה בשבוע, אבל המקום הזה משלם, אני לא יכול להגיד בדיוק בדיוק, אבל סדר גודל של מיליון וחצי או 2 מיליון.

<אורי לופוליאנסקי: אני לא יודע בדיוק, חבל שאבי לא פה.

אורי מקלב: מיליון וחצי ארנונה?

<אורי לופוליאנסקי: כן.

אורי מקלב: אתה לא דורש חינוך, לא דורש תרבות - - -

<אורי לופוליאנסקי: אני לא דורש, אני רק נותן.

דוד אמסלם: בואו נתקדם.

דוד אמסלם: זה לא חשוב כמה הוא משלם, גם אם הוא משלם 100,000 שקל זה 100,000 שקל מיותרים.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, יש פה בית כנסת בבניין, היית צריך לקבל פטור מלא.

אורי מקלב: אתה מגיש?

<סימה מרלי: הוא מקבל פטור.

<סימה מרלי: 100%.

אורי מקלב: בבניין הזה?

דוד אמסלם: אני אתקדם.

אורי מקלב: יש כאן בית מלאכה, הוא מקבל כמו בית מלאכה?

<סימה מרלי: הוא מקבל שני חלקים, הם מקבלים פטור של 100% כמעון יום, חלק של בית הכנסת מקבל פטור של בית הכנסת - - -

אורי מקלב: והתעשייה, השיקומון?

<סימה מרלי: אין תעשייה.

אורי מקלב: זה בית מלאכה פה.

<סימה מרלי: הם מקבלים 67% על כל ה - - -

אורי מקלב: זה פחות מהשליש.

אורי מקלב: הרי השליש זה תעריף גבוה.

אורי מקלב: אם היו מחשיבים את זה כמו תעשייה?

דוד אמסלם: אורי, אני לא רוצה לעבור לזה עכשיו, להתחשבנות של הארנונה, זה לא הנושא שלנו כרגע.

<מוטי זליקוביץ: אנחנו מטפלים בחולי אלצהיימר וכאן המקום להודות לאורי שנתן לנו לבית מלב"ב בשנים הראשונות.

<מוטי זליקוביץ: רק לגבי החניה, לנו בבית מלב"ב יש חניון פתוח, אפילו לא מקורה, וקיבלנו את הודעת הארנונה.

<מוטי זליקוביץ: עיריית ירושלים החליטה פתאום להפעיל ארנונה גם על חניונים פתוחים שבו אני מביא את חולי האלצהיימר והם יורדים ונכנסים לבניין וכרגע אני לא מקבל אישור עירייה לרישום הבניין בטאבו כי אני לא משלם את הארנונה על החניה.

<מוטי זליקוביץ: לא על הבניין, על החניה.

<מוטי זליקוביץ: זה נמצא כבר שמונה חודשים בהתדיינות בייעוץ המשפטי בעירייה ואני לא מקבל את השתתפות ביטוח לאומי בבנייה כי אני לא מטופל ב - - -

דוד אמסלם: עבירה גוררת עבירה, כרגיל, זה בסדר.

דוד אמסלם: חוץ מהחניה, מה עוד?

דוד אמסלם: יש משהו אקסטרה שהוא ייחודי לך?

<מוטי זליקוביץ: בדרך כלל אומרים לי בכל מיני מקומות, 'אתה עמותה, אתה יודע לשנורר, מה אתה צריך מאיתנו תרומות?

<מוטי זליקוביץ: ' חד משמעית, מהאוצר ולמטה, כולם.

דוד אמסלם: תודה, מוטי.

דוד אמסלם: זאבי.

אורי מקלב: זה ממש לא מלבב.

<זאב קשש: ברשות היושב ראש אני קודם כל אפתח בכבוד האכסניה, כנהוג.

<זאב קשש: אני חושב שזה באמת המקום המתאים והראוי ביותר לארח דיון שקשור לנושא של עמותות וארגוני צדקה וחסד.

<זאב קשש: אני חושב ש'יד שרה' הוא הארגון המוביל בעולם החסד, עולם חסד ייבנה ורואים את זה כאן.

<זאב קשש: כמה שכבר הייתי פה והייתי פה בסיורים, אני בטוח שמה שראינו בסיור זה על קצה המזלג, כי זה באמת עולם שלם של נתינה וחסד.

<זאב קשש: ותודה על האירוח ועל מה שלמדנו כאן היום.

<זאב קשש: אמנם ניסיתם לסנגר על חברי הכנסת שלא הגיעו לכאן לדיון, אבל אני חושב שזה באמת - - - בכל אופן, זה שאתם כאן, גם היושב ראש דודי וגם הרב מקלב, מחברי הכנסת שבשנים שאני מתעסק בתחום באמת כל בוקר קמים וחושבים מה עוד עושים למען האזרח ובאמת מתוך אכפתיות אמיתית, ועל כך אני רוצה להודות בשמי ואני בטוח בשם כל העמותות והאזרחים.

<זאב קשש: קודם כל הנושא של הארנונה, שכבר דיברו, אני לא אחזור על זה, אני חושב שזה תיקון אמיתי.

<זאב קשש: אצלנו, אנחנו התחלנו לפני עשר שנים באיחוד הצלה כאן בירושלים בשניים-שלושה חדרונים והיום אנחנו מתפרסים על שלוש קומות והיום רכשנו בניין ואנחנו הולכים להיות בשנה-שנתיים הקרובות על חמש-שש קומות.

<זאב קשש: רק היום קיבלנו ארנונה של מאות אלפי שקלים לשלם.

<זאב קשש: אני חושב שזה ברור, ממה שעלה בדיון, שזה כסף, קודם כל כמו שאמרת, היושב ראש, זה משהו שאנחנו מגייסים שקל לשקל מתרומות של אנשים וכל שקל שנשאר בעמותה הולך למען הקהילה ולמען האזרח ולכן האבסורד כאן זועק לשמים.

<זאב קשש: אני רוצה דווקא לצטט את חבר כנסת זאב ביילסקי, שהוא ראש עיריית רעננה והוא היה גם אחד מחברי הכנסת שסימל את האנשים שכל היום לחשוב איך לסייע ולתת.

<זאב קשש: בסיור שהוא היה אצלנו הוא אמר לי שכראש עיר, כראש רשות, תמיד התפיסה הניהולית שלו שזה חלק משירותים שהרשות המקומית צריכה לתת לאזרח, זה לא פחות חשוב ממה שאנחנו עושים באיחוד הצלה ואני בטוח שכל עמותה שנותנת בתחום שלה.

<זאב קשש: מלבד לדאוג לגינון ולחינוך ולכבישים, אלא לתת רפואה מהירה, מיידית, בקהילה, של הצלת חיים וכל גוף שנותן את הסיוע החשוב והחירום הזה, הוא אומר 'זה חלק מהחובה שלי כראש רשות לדאוג לתושבי הרשות שלי', ואני חושב שזה באמת משהו בתפיסה, כי זה מתבטא גם בארנונה, גם בסיוע, או אם זה להקצות מקומות.

<זאב קשש: אצלנו, שיש לי מתנדבים, שכמובן צריכים כל יום לרענן ציוד, הם יצאו לשטח, טיפלו בחולים, השתמשו בציוד, הם צריכים להשלים, הם צריכים מרכז ציוד שפעיל כל יום וזה משהו שהעירייה צריכה לתמוך בזה, לתת לנו את המקום הזה ובאמת לסייע בכל דבר.

<זאב קשש: אני לא אחזור על מה שנאמר כי אני חושב שזה משותף לכולם, אבל אם אפשר עוד נושא שהוא עכשיו בטיפול מול רשות המסים.

<זאב קשש: זה נוגע לציוד הרפואי, מכשירי החייאה, דפיברילטורים, ציוד רפואי, אופנועים שהמטרה שלהם להגיע לכל מקום, לחולה ופצוע, כמה שיותר מהר.

<זאב קשש: אנחנו משלמים על זה מסים באופן מלא.

דוד אמסלם: על מה אתה מדבר?

דוד אמסלם: על מכסים או על מע"מ?

<זאב קשש: גם על מע"מ.

<זאב קשש: על ציוד שבעצם זה ציוד שנרכש, לא למטרה עסקית ולא כלום, אלא רק כדי לתת את השירות מציל החיים.

אורי מקלב: זה חלק מהמחסן שלכם?

אורי מקלב: משלם ארנונה מלא ולא מקבל בכלל - - -

<זאב קשש: כן, אצלנו הבעיה, בגלל שכעמותה יש לנו סניפים בכל הארץ, היא נותנת שירות ארצי - - -

אורי מקלב: חוץ מהבעיה הזאת יש לכם בעיה של - - -

<זאב קשש: אני מדבר לא רק על נושא הארנונה, על מסים כשאתה רוכש.

<זאב קשש: היו לנו דיונים עם רשות המסים, הם היו אצלנו, היינו אצלם.

דוד אמסלם: הוא לא מדבר על ארנונה, הוא מדבר כרגע על - - -

אורי מקלב: יש להם חברה, לעמותה, שמתעסקת עם הציוד.

אורי מקלב: על זה הם צריכים לשלם.

אורי מקלב: חברה שהיא לא למטרות רווח, אבל זה - - -

דוד אמסלם: אתה משלם את המכסים ואת המע"מ?

<זאב קשש: למשל ארגון מגן דוד, שגם נותן שירותי הצלת חיים במדינה, הוא גובה תשלום על כל טיפול ופינוי שלו.

<זאב קשש: הוא בחוק פטור באופן גורף ממע"מ, על ציוד רפואי - - -

דוד אמסלם: זאבי, אתה מדבר איתי על מע"מ?

דוד אמסלם: רק מע"מ?

<זאב קשש: כן.

<אורי לופוליאנסקי: יש גם מע"מ וגם 12% - - -

<זאב קשש: אפילו במע"מ הבסיסי, כשאתה קונה מוצר - - -

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על המע"מ.

דוד אמסלם: לאה, תרשמי את הסיפור של המע"מ, להזמין לדיון גם את רשות המסים בנושא של ההתקזזות במע"מ.

דוד אמסלם: בגדול עסק מתקזז במע"מ, הוא לא מקזז.

<זאב קשש: למסים יש 40-50 סעיפים, כל סעיף זה משהו אחר.

<זאב קשש: בזמנו לפני כמה שנים ביקשנו, תנו לנו את רשימת הסעיפים, שנוכל לדעת זה כן, זה לא.

<זאב קשש: לא הסכימו לתת את זה.

<זאב קשש: אין ספק, אנחנו משלמים על זה מס מלא.

<זאב קשש: הוא אומר לי, רשות המסים, 'אתה צודק, בעצם אתם נותנים את אותו שירות', אנחנו עושים את זה בהתנדבות, וולונטרי, ומגיעים לכל אותם - - - הוא אומר 'נפתח פתח, ניתן גם לכם, נפתח פתח וכל העמותות - - -

דוד אמסלם: זאבי, הבנו את הכול.

דוד אמסלם: אני גם מכיר את התשובות שלהם, זה בסדר.

דוד אמסלם: אנחנו נעלה את זה בדיון, העלית נושא שלטעמי הוא חשוב מאוד.

דוד אמסלם: עוד משהו?

<זאב קשש: שוב, רק להודות לכם על ה - - -

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, האבזור באמבולנסים שיש להם עולה יותר מ - - - כמו הרכב, זה אבזור מאוד יקר.

אורי מקלב: מגן דוד אדום מקבל על האבזור פטור מלא ממכס ומהכול והם צריכים לשלם.

דוד אמסלם: לי זה ברור.

דוד אמסלם: הוא העלה את זה, אני אעשה גם בנושאים האלה - - -

אורי מקלב: -- - מתקציבים ממשלתיים ומתנדבים והכול - - -

<זאב קשש: - - - רשות המסים, 'אתה צודק, מגיע לך, אבל אני בעד שתשלם לנו ושהמדינה תשלים לך את זה מהצד השני, שתיתן לך תמיכות ותקציבים' וזה.

<זאב קשש: אבל כמובן להשיג תמיכות מהמדינה, אתם יודעים כמה זה קשה?

<זאב קשש: עשר שנים עובדים על זה וזה לא - - -

אורי מקלב: על כל העברה באמבולנס משלמים כסף, זה לא בחינם.

דוד אמסלם: תודה, זאבי.

דוד אמסלם: שנית, בבקשה.

<שנית סוקולובסקי-יואש: אני כאן כנציגת ארגון אנוש, שזו עמותה ישראלית לבריאות הנפש.

<שנית סוקולובסקי-יואש: אנחנו נותנים שירות לאנשים שמתמודדים עם מוגבלות נפשית.

<שנית סוקולובסקי-יואש: רק לסבר את אוזניכם, היום מתמודדים עם מוגבלות נפשית כ-150,000 איש ברחבי ישראל.

<שנית סוקולובסקי-יואש: אני לא מדברת על המשפחות שלהם, שצריכים לתמוך בהם ולקבל גם ייעוץ והכוונה בנושא הזה של לטפל באנשים שסובלים ממוגבלות נפשית.

<שנית סוקולובסקי-יואש: אנחנו, כמו שציינו כבר לפנינו, וגם מארגון 'יד שרה', מתמודדים עם הנושא הזה של בקשות לפטור לסניפים שמפוזרים ברחבי הארץ, היום אנחנו נותנים שירות ב-58 סניפים ברחבי הארץ ולכל רשות מקומית אנחנו מגישים בקשה נפרדת.

<שנית סוקולובסקי-יואש: אז בנושא של הבירוקרטיה, כבר דיברנו, אם אפשר להגיש בקשה אחת מרוכזת בשם כל הסניפים.

דוד אמסלם: רשמתי.

<שנית סוקולובסקי-יואש: בנושא של לדוגמה מיל"מ, מרכזי ייעוץ למשפחות, מה שציינתי כאן, על זה אנחנו משלמים ארנונה באופן מלא, כלומר שם אנחנו לא זכאים לפטור.

דוד אמסלם: רשום לי, אני אפתח את הכול בדיון.

<שנית סוקולובסקי-יואש: השאלה למה.

<שנית סוקולובסקי-יואש: על הסניף, על מרכזי הפנאי והתעסוקה אנחנו יכולים לזכות בפטור - - -

דוד אמסלם: שנית, הבנתי, אני כרגע רק רושם את הסעיפים.

דוד אמסלם: בדיון, כשאנחנו נזמין אותם, שם תרחיבי.

<שנית סוקולובסקי-יואש: הבנתי, אין בעיה.

דוד אמסלם: יש משהו ייחודי שלכם שלא עלה כאן?

<שנית סוקולובסקי-יואש: לא, הארנונה ואגרות שילוט והכוונה.

דוד אמסלם: אז אני אעבור לעירייה קצת, חנית וסימה, אחרי זה עידו, אם יש לך משהו לומר, קצר, ואני לא פותח את הדיון המקצועי כאן.

דוד אמסלם: נתחיל עם חנית, בבקשה.

<חנית קויפמן: תודה רבה באמת על האירוח, ממש פעילות מבורכת.

<חנית קויפמן: אני כן אהיה פה כנראה בדעת מיעוט ואני כנראה אציג עמדה שהיא לא כל כך פופולרית, אבל חשוב לי שהדברים האלה יישמעו.

<חנית קויפמן: אני מוכרחה לדבר בשם ירושלים, ירושלים היא עיר גדולה ויפהפייה וזאת גם העיר הכי ענייה בארץ שמעניקה את מספר הפטורים הגדול ביותר.

<חנית קויפמן: אנחנו רוצים - - -

<אורי לופוליאנסקי: היא העיר הכי עשירה בארץ, עם עירייה ענייה.

<חנית קויפמן: אני מדברת מבחינת תקציבים.

<אורי לופוליאנסקי: לא, להגיד על ירושלים עיר ענייה, זה פשוט פוגע ב - - -

<חנית קויפמן: פר תושב בשקל לתושב אתה מתוקצב בצורה שהיא לא הולמת את האתגרים שהיא ניצבת בפניהם.

<חנית קויפמן: אנחנו רוצים להמשיך לתת פטורים, או להגדיל את הפטורים, לארגונים שיכול מאוד להיות שראויים, אבל צריך באמת לחשוב מאיפה מגיע השיפוי לזה.

<חנית קויפמן: אתם אומרים שאתם לא משתמשים בכלל שירותי העירייה, אז נכון שלא משתמשים בחינוך, אבל בהחלט משתמשים בשירותי תברואה ובהחלט כן משתמשים בכל השירותים - - -

דוד אמסלם: לא, אני רוצה לעשות סדר בעניין.

דוד אמסלם: אני, אני לפחות, לא רואה את העיריות כצד בעניין.

דוד אמסלם: זו לא הכוונה שלי כרגע שהעיריות יספגו את העניין.

דוד אמסלם: אני שברתי את הנוסחה, כולל בחוק הזה, זו פעם ראשונה שאני התעקשתי שהאוצר יהיה חלק מהסיפור.

דוד אמסלם: זה החוק הראשון שהצעתי, הוא לא במסגרת החוק, אבל זה במכתב נלווה שהאוצר משפה את העיריות, כרגע סוציו 1-4, לא כולל ירושלים, בגלל שלירושלים אנחנו ניתן את הפתרון דרך מענק הבירה, לגבי הנושא הזה של הפטורים, זאת אומרת זה יהיה שליש המוסד, שליש העירייה תספוג, בכל אופן יש לזה השלכות גם חיוביות בעירייה וגם זה תושבי העיר, ושליש המדינה.

דוד אמסלם: המדינה הפסיקה מבחינתנו להיות שופט הקו, הליי מן שיושב ביציע ומסתכל על כולם כאילו הוא לא שייך לסיפור.

דוד אמסלם: זה דבר שפעם ראשונה פרצתי אותו, האוצר התעקש איתי לא להכניס את זה במסגרת החקיקה, אבל אני התעקשתי שזו תהיה תקנה, זה לא משהו חד פעמי אלא זה יהיה סידור, תקנה שתיכנס והיא תלווה את חוק התקציב גם בשנה הבאה ובעוד שנתיים וגם בעוד עשר שנים, וגם אם אנחנו לא נהיה בכנסת.

דוד אמסלם: ואנחנו נתעקש ונעקוב אחרי מה שקורה.

דוד אמסלם: לכן לי חשוב הסיפור הזה מכיוון שפרצנו פעם ראשונה, שמנו את הרגל בזה, אני רואה את המדינה אחראית על כל הסיפור הזה.

דוד אמסלם: העיריות זה חמור צולע שכל הזמן מוסיפים עליו עוד ועוד.

דוד אמסלם: ובכנסת, כאילו מישהו בכנסת מחוקק חוק, שהוא צודק, אבל הוא לא משלם והמדינה מסתכלת על זה מהצד.

דוד אמסלם: למדינת ישראל תקציב, הרים של כסף, כמו שאמרתי, תקציב המדינה הוא למעלה מ-400 ומשהו מיליארד שקל.

דוד אמסלם: תיקח את כל תקציבי העיריות ביחד, זה כמה מיליארדים, 30-40 מיליארד שקל בכל מדינת ישראל.

דוד אמסלם: תקן אותי אם אני טועה, עידו.

דוד אמסלם: לכן יש פרופורציות.

דוד אמסלם: דרך אגב, כל החיים, אנשים לא מבינים את זה, המדינה לא עושה כמעט כלום, היא מייצרת צבא, מתעסקת עם צבא באופן ישיר, קצת בריאות, הכול דרך העיריות, הכול.

דוד אמסלם: המדינה רוצה לסלול כביש בירושלים, זה העירייה.

דוד אמסלם: המדינה רוצה רווחה, עירייה, החינוך עירייה.

דוד אמסלם: הכול זה עירייה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בסוף יש פה איזה חמור שכל הזמן זורקים עליו והפלא ופלא, אני אומר לכם את האמת, זה מדהים אותי, הצעות חוק עוברות ככה, איפה?

דוד אמסלם: כשהאוצר אומר 'תשמע, לא עולה לי כסף, לא משנה, לא עולה לי, מסכים'.

דוד אמסלם: הלו, זה עולה למישהו, זה משהו ציבורי.

דוד אמסלם: שם אני רוצה לשבור את הנוסחה הזאת בגלל שאני מאמין שזה לא יכול ללכת ככה.

דוד אמסלם: אני אומר לכם באופן חד משמעי, אמרו לי את זה כמעט כל ראשי הערים, 'תן לנו את הפטורים, אל תתמוך בנו בכלום.

דוד אמסלם: לא רוצים, לא מענק איזון, לא רוצים מהמדינה שקל, כלום, שפו אותנו בגין הפטורים שאתם אמרתם'.

דוד אמסלם: אף עירייה כמעט לא נותנת את הפטורים על דעת עצמה, אין דבר כזה, אלה פטורים על פי חוק, חוקי מדינה, ראשי הערים אומרים 'תשמע, דודי, שייתן לנו את הפטור, המדינה החליטה, תנו לנו את עלות הפטורים.

דוד אמסלם: לא רוצים, לא מענקי בירה, לא שום דבר, אנחנו מסתדרים לבד'.

דוד אמסלם: וזה נכון, הם צודקים בעניין הזה.

דוד אמסלם: זה לגבי מה שאמרת, חנית, תודה רבה.

דוד אמסלם: סימה, את רוצה להגיד לנו משהו?

<סימה מרלי: לא, אני חושבת שסיכמתם את הכול, אני חושבת שנגעתם בכל הנקודות שנוגעות עם לרשויות וגם לכל הגופים האלה, שצריך לעזור להם.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: עידו.

<עידו לבנה: עמדת המשרד גם נאמרה על ידך וגם על ידי העירייה, גם אם לא נאמר באופן סדור, יש פה נושא אחד לתת עליו התייחסות, השר התייחס אליו, בדיון המקצועי שיהיה, זה כמובן הנושא הזה שהעירייה כעירייה, החוק מאוד מגביל אותה במה שהיא יכולה לתמוך בעמותות, לא רק בגלל שזה נותן שירות לעיריות אחרות או לתושבים אחרים, במהות של חוק העיריות, הצווים והפקודות, רשות מקומית או מועצה אזורית.

<עידו לבנה: גם לנושא הזה נצטרך להתייחס.

<עידו לבנה: לנושא של שילוט, רק צריך לשים לב להבדל, זה חוק אחר, זה חוקי עזר מקומיים ולכן צריך לתת להם התייחסות אחרת.

דוד אמסלם: אין שום בעיה, גם חוקי עזר מקומיים, אתם הרגולציה של העניין.

<עידו לבנה: אני אומר, צריך להכין את הדיון, צריך להבין בדיוק מה מבקשים לדיון ואז יהיה יותר קל לגבש עמדה מסודרת.

דוד אמסלם: מאה אחוז.

דוד אמסלם: מישהו רוצה עוד לומר משהו לפני שאני מסכם?

דוד אמסלם: כמובן נעביר את רשות הסיכום למארח שלנו.

דוד אמסלם: אז קודם כל אני מודה כמובן לאורי.

דוד אמסלם: אני אתחיל הפוך, לאה, אלה הנושאים, אנחנו נשלח לכם את הנושאים להכנה, אני אקבע דיון מקצועי לקראת סוף המושב הזה, אתם תקבלו את הנושאים, כולם יקבלו את הנושאים, ממשרד המשפטים, אתם, אוצר, כל העולם ואשתו, כמובן השלטון המקומי, אני רק מבקש שתבואו מוכנים לדיון הבא ושם אנחנו נתייחס לנושאים שכתבנו או סיכמנו כרגע.

דוד אמסלם: כמובן אנחנו נזמין גם את העמותות, אתם תציגו את העמדה שלכם שם לפני הדרג היותר רחב, המקצועי וגם הפוליטי.

דוד אמסלם: שוב פעם אני מודה לך, אורי, חברי ורעי.

דוד אמסלם: אני מתרגש.

דוד אמסלם: אני אומר לכם באמת, אני התרגשתי בבוקר להגיע לכאן.

דוד אמסלם: בחניה, ככה, הרגל רעדה לי טיפה, בגלל שמבחינתי זה באמת, כמו שאורי מקלב אמר, אני מחבר פה מין חברות עם דבר עצום.

דוד אמסלם: 'יד שרה' מבחינתי זה דבר שגדול מאיתנו, זה גדול מהשולחן, זה גדול אפילו מאורי.

דוד אמסלם: לדעתי זה רק בפרספקטיבה של עוד הרבה זמן אנשים יבינו מה קרה פה, עם ארגון מהסוג הזה.

דוד אמסלם: וזה לא רק זה, הוא גם הזמין ארגונים אחרים, שכל אחד עוסק בתחומו, מילדים אוטיסטים וארגון הצלה ונפגעי נפש ובאמת זה כמעט נוגע בכל מדינת ישראל.

דוד אמסלם: כפי שציינתי, זה אירוע של מדינה.

דוד אמסלם: אני לא יודע אם מדינת ישראל יודעת להקים דבר כזה.

דוד אמסלם: אני אספר לכם, כשהמדינה נכנסת לדברים גדולים, זה לא פשוט.

דוד אמסלם: לא תמיד היא פוגעת ולא תמיד היא מסוגלת לעשות את זה ויש פה בן אדם שלקח אירוע, דבר שקרה לו באופן אישי, משם זה נולד.

דוד אמסלם: לרוב, כמו שאמרתי, הארגונים האלה מתחילים עם בן אדם שקרה לו אירוע והוא לא ידע מה לעשות.

דוד אמסלם: כשאני נפגשתי עם קלמן והייתי בשלוָה ושאלתי אותו 'תגיד, קלמן, איך הקמת את זה?

דוד אמסלם: איך התחלת?' הוא אמר לי' תשמע, דודי', הוריד אותי קומה למטה, הכיר לי את הבן שלו.

דוד אמסלם: הבן שלו עיוור חירש, נכה, אמר לי 'דודי, נולד לי הבן ולא ידעתי מה לעשות.

דוד אמסלם: ישבתי אני ואשתי בבית, חיפשתי ארגונים, ואללה, אין אף אחד.

דוד אמסלם: נאלצנו אני ואשתי.

דוד אמסלם: בא יום אחד דפק לנו השכן, אמר 'יש לי ילד כזה' אמרתי, אני כבר בבית, תביא אותו גם' וככה נוצר ארגון שנותן שירות לאנשים שמדינת ישראל לא רוצה לטפל בהם.

דוד אמסלם: אני אמרתי את זה גם מהניסיון שלי.

דוד אמסלם: אני אומר לכם באופן חד משמעי, זה מצער אותי, אמרתי שבמדינת ישראל כדאי שלא תהיה, לא קשיש, לא חולה, לא עני ולא עולה חדש.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם אתה נכנס בקטגוריה הזאת זה כמעט 80% מהמדינה, למה?

דוד אמסלם: אתה לא מעניין אף אחד.

דוד אמסלם: תבדקו אותי.

דוד אמסלם: כל נושא שקשור לאנשים האלה, קריעת ים סוף להביא את הפתרון כשהוא צודק.

דוד אמסלם: כל אחד יגיד לך שאתה צודק, 'דודי, מאה אחוז, הכול נכון', זה עולה פה, זה עולה שם, זה ההוא, זה ההוא, כל הסיפורים שבעולם.

דוד אמסלם: דחילאק, זה העזרה שלנו, זה המדינה שלנו, זה אנשים שלנו, זה לא 2%, זה 80%.

דוד אמסלם: 80% מהמדינה, המדינה לא מעניינת אותם, זה אבסורד, מעולם לא נתקלתי בדבר כזה ש-80% או 70% מאותו ארגון שאתה אחראי עליו, הוא לא מעניין אותך בכלל.

דוד אמסלם: לכן בכנסת אני רואה את השליחות שלי רק בנושאים האלה.

דוד אמסלם: אני גם אמרתי, אני לא עוסק בנושא גז, ותאמינו לי, אני איש צנוע באורחותיי, אני לא משתחצן אף פעם, אני מבין בנושא הגז כמעט יותר מכל חברי הכנסת ושרי הממשלה, זה נושא שאני עוקב אחריו שנים, אני מכיר את נושא התשתיות, אני יודע בדיוק כמה עולה, אני יודע את כל החלופות, אני אף פעם לא מדבר על זה, בגלל שאני חושב שלא באתי לכנסת לדבר על נושא הגז.

דוד אמסלם: כשהגעתי לכנסת הכנתי עשרה נושאים, אני מספר לכם פה עכשיו, שזה המים והארנונה וחדר מיון קרית שמונה ותרופות מצילות חיים.

דוד אמסלם: דברים פשוטים שאנשים קמים בבוקר איתם.

דוד אמסלם: באתי לשר האוצר ואמרתי לו 'תקשיב, משה, אלה הנושאים'.

דוד אמסלם: ישבתי עם הממונה על התקציבים, אמרתי לו 'אמיר, אלה הנושאים שאנחנו מקדמים', בתקציב הקודם, בא כחלון, אומר לי 'תשמע, דודי, כל הרשימה ששמת לי עולה למעלה ממיליארד שקל', אמרתי לו 'ו-?', עכשיו הורדת את המע"מ ב-4 מיליארד, אני לא יודע לאן זה הלך.

דוד אמסלם: הוא אמר לי 'ואם כל חבר כנסת יבוא ויבקש ממני רשימה כזאת?

דוד אמסלם: ' הסתכלתי עליו ואמרתי לו 'תקשיב, משה, אם בליכוד אחד יבוא ויבקש ממך נושא חברתי, קח את הנייר, זרוק אותו בצד'.

דוד אמסלם: אמרתי לו 'אתה מקדם נושא בינוי לכלל עם ישראל', הרי בסופו של דבר אתה מקדם נושאים לכלל העם, זה לא אתה, זה לא שלך, אין לו מפעל לבטון, אמרתי לו 'זו האג'נדה שלך', אמרתי לו 'אז ליצמן לקח את קצבאות הילדים', אחלה, בא אריה דרעי, רצה תחבורה ציבורית, מצוין, ואנחנו מה?

דוד אמסלם: מתווה הגז שלנו?

דוד אמסלם: 30 מנדטים, חצי מהקואליציה קמה בבוקר עם מתווה הגז.

דוד אמסלם: יש פה 8 מיליון תושבים, מתווה הגז זה מה שמעניין אותנו?

דוד אמסלם: אמרתי לו 'זו תהיה הרשימה שתהיה'.

דוד אמסלם: אז אתם תפתחו את ספר התקציב ואתם לא תאמינו, אתם תראו, כתוב 'חדר מיון קרית שמונה, הסכם קואליציוני, דודי אמסלם'.

דוד אמסלם: אני ראיתי את זה כמעט התעלפתי.

דוד אמסלם: לא ידעתי שזה כתוב ככה.

דוד אמסלם: תראו 'תרופות מצילות חיים, הסכם קואליציוני, דודי אמסלם'.

דוד אמסלם: כאילו זה עסק פרטי שלי, עשו אותי הסכם קואליציוני, אתה מבין?

דוד אמסלם: אני כאילו מפלגה, עשו איתי הסכם קואליציוני.

דוד אמסלם: אני מספר לכם את זה, אבל מבחינתי זה עצוב.

דוד אמסלם: באמת זה סיפור עצוב, בגלל שבסופו של דבר, כמו שאמרתי, עם ישראל קם בבוקר, באמת רובו, רץ לעמל כפיו והוא מגיע בערב קורס וכל היום יש לו איזה בעיה קטנה, הוא נמצא באיזה שהוא סרט, שהוא גם לא יודע איך לטפל בה.

דוד אמסלם: לרוב ארגונים טובים שבאים ועוטפים אותו ומנסים להקל עליו את חייו, ובסופו של דבר גם הם נמצאים, כל אחד במעגל שלו, באיזה סרט מול הרשויות.

דוד אמסלם: אתה רק פותח ארגון וגם אתה בסרט, אתה פותח איזה משהו וגם אתה בסרט.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה חשוב שפקידי הממשלה יבואו ויראו את המקומות האלה, בגלל שבסוף, אני אומר את זה באופן חד משמעי, אמיתי, הפקידים קובעים הכול.

דוד אמסלם: כשהשר מגיע עם הצעת חוק, לרוב הוא לא יודע אפילו על מה מדובר.

דוד אמסלם: אני דן בהצעות והפקיד מולי, אני מנסה לשנות אותה והוא צועק לי מסכים, לא מסכים.

דוד אמסלם: בסוף זה הפקידות.

דוד אמסלם: לכן אני רואה, כשהפקידות מתחברת לסיורים והיא באה ורואה, אז זה משתנה, בגלל שהפקיד מבין שגם סבא שלו בא לפה וגם אבא שלו והוא רואה שבאמת זה ככה, זה לא סיפורים, זה באמת ארגון אמיתי, זה ארגון קיים, חי, נושם, באמת.

דוד אמסלם: כשאתה עובר במסדרון, באקראי, ובא היהודי הנכה ואתה רואה אותו ואתה רואה את האזרח הקשיש, אז באמת אתה רואה אותו.

דוד אמסלם: אני ראיתי את הקשיש, כשבאנו, יצא מישהו בגיל 80, היו שם טלוויזיות, שימו לב, לא עניין אותו כלום, בגלל שהוא בעולם שלו, זה כבר גיל שלא מעניין אותך שום דבר.

דוד אמסלם: אז זה הבן אדם שאנחנו צריכים להסתכל עליו.

דוד אמסלם: ולרוב, כמו שאמרתי, הוא כבר לא מעניין את המערכות.

דוד אמסלם: לכן היה חשוב לי שהפקידות תבוא ותסתכל.

דוד אמסלם: כשאתה מסתכל על הדברים, הם נכנסים לך ללב ואז השכל שלך עובד אחרת.

דוד אמסלם: בזה אני מסיים, אני עירבתי את פינס.

דוד אמסלם: פינס, בן אדם צדיק, הוא סגן הממונה על התקציבים באגף התקציבים, הוא ממונה על הרווחה.

דוד אמסלם: איש מדהים באמת, בן אדם מדהים, התעסקתי איתו עם הסיפור של מנדי, עם הכרטיסים של הקשישים, לא חשוב.

דוד אמסלם: ואז הוא אמר לי, 'אתה מקלקל אותי, אני כבר נהיה כמוך, אתה מקלקל אותי'.

דוד אמסלם: הוא התחיל להיות רחמן, אז זו בעיה, הוא אומר לי 'אתה מקלקל אותי'.

דוד אמסלם: טוב, רבותיי, שוב פעם, אנחנו נעשה את הדיון ואנחנו נזמין אתכם, רק תבואו מוכנים וכמובן עם לב גדול.

דוד אמסלם: ובאמת אני מודה לכם, קובי.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש לנו פה את קובי, שהוא צנוע, נחבא אל הכלים, יד ימינו של אורי וממשיך דרכו בקטע של 'יד שרה', איש באמת רב פעלים.

אורי מקלב: כתוב שבשניים אדם לא מתקנא, לא בבנו ולא בתלמידו.

אורי מקלב: אז אם זה שני הדברים ביחד, אז בכלל זה כפול ומכופל.

דוד אמסלם: זה נכון.

דוד אמסלם: ודרך אגב, אנחנו התלמידים של אורי, אז הוא גם לא מקנא בנו.

דוד אמסלם: אמיתי.

דוד אמסלם: זה מה שנקרא מורנו ורבנו זה אורי.

דוד אמסלם: אז אני באמת מודה לכולם.

אורי מקלב: משפט אחד, דודי.

אורי מקלב: אורי, תודה רבה על האירוח מכל הלב, זה תמיד ככה, מאוד יפה.

אורי מקלב: אנחנו באמת מודים, כמו שאמר היושב ראש, בגלל שאנחנו קיבלנו, אנחנו יוצאים מפה עם ערכים יותר גבוהים, עם עוד משהו מחייב.

אורי מקלב: כשאני באתי לפה, אני מרגיש שהגעתי לנפש, לראות את הדברים אחרת, זה מחזק את הדברים.

אורי מקלב: גם אם אתה יודע, אתה רואה אותם.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להיבחן במבחן התוצאה, הסיור הזה הוא בעצם סיור עבודה.

אורי מקלב: המשמרת של דודי, אנחנו מכירים אותו בתור חבר, אנחנו מכירים את המידות שלו, את האופי שלו, את היכולות שלו, הוא הגיע לכנסת, הוא באמת בולט וחריג בעניין הזה, צורת ההתייחסות שלו לדברים, צורת הפעילות שלו היא - - - הוא לא פעם סובל בגלל זה, אבל הוא עקבי בעניין הזה, הוא רואה את הדברים מלמטה, גם כשהוא נמצא למעלה הוא עדיין רואה את הבעיות מלמטה למעלה.

אורי מקלב: אני חושב שהוא כבר הוכיח את עצמו עד היום בדברים שהוא מוביל ומקדם, וגם בדבר הזה, זו תחילתו של תהליך, לא מעט בעיות.

אורי מקלב: הוא לא אמר לכם, ברוב עדינותו, אבל לפעמים המעצור, גם לחוק הזה, המעצורים באו מתוך הבית פנימה, גם מאנשים שהיו צריכים, בגלל שיקולים - - - לא משנה כאן, הוא לא אמר את זה.

אורי מקלב: לא פשוט לעבור את המשוכות האלה, אתה יודע בדיוק למה, זה כבר היה צריך להיות רחוק, היה צריך להיות בסוף אולי, אולי כבר אחרי חקיקה, יש מעצורים בעניין הזה, אבל אני שותף גם בדרכך לסדר את זה ונקווה שנברך על המוגמר, יש לכם חלק מאוד חשוב בעניין.

דוד אמסלם: כמובן, אורי, אתה מסכם לנו את היום.

<אורי לופוליאנסקי: תודה רבה.

<אורי לופוליאנסקי: אני חושבת שהדברים שאמרתם מדברים בעד עצמם, כל המוסיף גורע.

<אורי לופוליאנסקי: אני רק מקווה שתהיה עכשיו פעילות משותפת כדי להעביר את זה, להסדיר את זה.

<אורי לופוליאנסקי: זה לא עושה את העניין, אבל אין ספק שזה מורה דרך.

<אורי לופוליאנסקי: אני רוצה להגיד לכם, אנחנו באמת מנסים, משתדלים, כל העמותות, לאסוף כספים כדי לתת, כדי שיהיה לכל אחד את הציוד ושיהיה לכל אחד השירות וכו' וכו' וכו', לא פעם תורמים, בין בארץ ובין מחוץ לארץ, באים ואומרים 'תגיד, מה המדינה עושה בעניין?

<אורי לופוליאנסקי: '

אורי מקלב: בטוח ששואלים אותך את זה.

<אורי לופוליאנסקי: אם אתה אומר ש - - -

דוד אמסלם: אתה מתבייש להגיד שכלום.

<אורי לופוליאנסקי: אתה מתבייש, בסדר, אבל כשאתה מביא מיטות בית חולים וכיסאות גלגלים וחמצן ואתה עוד משלם למדינה סדרי גודל, ו'יד שרה' משלמת בין 6 ל-7 מיליון רק על ציוד רפואי, זאת אומרת מה שנקרא מע"מ ולפי החוק עוד 12%, וכאשר אנחנו מפעילים מכוניות, מכונית שלוקחת אנשים מוגבלי תנועה, היא לא לוקחת אנשים רגילים, רק אנשים עם כיסא גלגלים, אז אני יודע שפקיד ממסד היה אומר 'רגע, אז אולי מישהו יושב על כיסא גלגלים ויבקש את הנכונית', אולי, יכול להיות, 'ואולי מישהו ייקח כיסא גלגלים והוא לא צריך אותו?

<אורי לופוליאנסקי: ' אמרתי, מה?

<אורי לופוליאנסקי: אז הוא ייסע ירושלים-תל אביב?

<אורי לופוליאנסקי: מה?

<אורי לופוליאנסקי: יכול להיות גם כזה מקרה, אבל יש ל'יד שרה' 48,000 כיסאות גלגלים שנותנים לכל אזרח במדינת ישראל שצריך בתקופה כזאת או אחרת.

<אורי לופוליאנסקי: 'יד שרה' עושה את זה וכל הארגונים עושים את זה, כשמתמודדים גם עם תורמים, אז כשהם שומעים שהממסד גם לוקח, זה באמת קשה.

<אורי לופוליאנסקי: לכן אני אומר, אני רואה את השותפות ואת האכפתיות וכו' ואני רק רוצה לומר ולחזק, שזה לא רק החיסכון בדבר כזה או אחר, שדיברנו עליו, שהוא לא סוף העולם, אלא זה המראה, זה הדרך, זה העניין שאפשר עם זה באמת לבוא ולומר הנה, יש שותפות גם עם הממסד.

<אורי לופוליאנסקי: אז אני רוצה רק להקריא מה שכתוב כאן על הקיר, 'איש את רעהו יעזורו ולאחיו יאמר חזק'.

<אורי לופוליאנסקי: חזק חזק לכם.

דוד אמסלם: חזק וברוך.

דוד אמסלם: תודה רבה.