ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 208, 2016-06-14 09:10

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-14 ביוני 2016, ח' בסיון תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – תפקיד מערכת החינוך בצמצום התחלות עישון של בני נוער והקפדה על סביבה נקייה מעישון במסגרת יום ללא עישון בכנסת.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום מספר אזכורים.

יעקב מרגי: הראשון שבהם, ואיתו אנחנו פותחים – יום ללא עישון, ובטח כבר ראיתם בפרוזדור את התערוכה, הפרויקט החכם היומי של כל ישראל חברים.

יעקב מרגי: לא חסרות יוזמות חשובות בכנסת לציבור הרחב ולחברי הכנסת.

יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חברי הכנסת האורחים שלנו, ובמיוחד אני מחזיק מהדור הבא שלנו.

יעקב מרגי: לא שאני מאוכזב מהדור הנוכחי, אבל בדור הבא אנחנו תולים תקוות.

<קריאה: יהיה יותר טוב.

יעקב מרגי: תיכון איתן ברנקו וייס מקיבוץ נען, נכון?

<פאני דניאלי: כן.

יעקב מרגי: ברוכות הבאות, ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: אומר מספר מילים לפני שנעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת ולמשרד החינוך ולכל האורחים שרוצים להתבטא בנושא.

יעקב מרגי: הכנסת נדרשת לסוגיית העישון לא אחת, אם זה בוועדה במאבק באלכוהול ובסמים, אם זה במליאה, בוועדת החינוך, ומתפרסמים סקרים, דו"חות – משרד הבריאות פרסם סקר, מרכז מידע ומחקר של הכנסת פרסם מסמך בנושא.

יעקב מרגי: משרד הבריאות ב-2015 הגיע למסקנה שמצד אחד בקרב בני הנוער חלה ירידה במספר המעשנים סיגריה, לפחות סיגריה אחת בשבוע, אני גם מחייך, ירידה של 8 אחוז לעומת 2002, מ-2002 ל-2015; אבל במקביל המסמכים האחרים מדברים על עלייה, כמעט נסיקה בתופעה שנקראת השימוש בנרגילה בקרב כיתות י"א-י"ב, במסמך שהוצג בפניי.

יעקב מרגי: הפערים בין החברה הערבית לחברה היהודית הצטמצמו, הממוצע בערך כ-40 אחוז – 39 אחוז בחברה היהודית, 42 אחוז בחברה הערבית, אז כמעט שאין פערים.

יעקב מרגי: רבות לא נכתב מחקרים על הנזקים וההשלכות של השימוש בנרגילה, אבל מהמעט שנכתב במסמכים מדעיים, מחקרים, אומר די והותר על ההשלכות של השימוש בנרגילה ועל התופעות החברתיות הנלוות לכך.

יעקב מרגי: אני חושב שכשמדובר בדור הבא, בבני הנוער, יש תפקיד חשוב למשרד החינוך.

יעקב מרגי: אנחנו בהגדה אומרים – "עמלנו אלו הבנים".

יעקב מרגי: כל העמל שלנו זה בשביל הדורות הבאים, ואנחנו צריכים לאפשר להם ולסייע בידם לקבל את ההחלטות הנכונות ולעצב את החיים שלהם בהתאם.

יעקב מרגי: מה גם, שההשלכות הבריאותיות הן לטווח הקצר והארוך.

יעקב מרגי: אני יודע מניסיון ומשיחות שהיו לי גם עם בני נוער, שיש יוזמות כאלה ואחרות של בתי הספר סביב חשיפה של התלמידים לנזק, להשלכות – התוצאות הן טובות – ויכול להיות שנעשות פעולות מצד משרד החינוך, אני לא מכיר אותן, אנחנו נשמע את זה היום.

יעקב מרגי: משרד החינוך נמצא איתנו?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אני מתאר לעצמי שלא מספיק, מרוב המטלות שיש למערכת החינוך בקרב בני הנוער והתלמידים, אבל אנחנו נשמע מהמעט שנעשה או ממה שנעשה, כמה אנחנו נוכל להעצים את זה, כדי לצמצם את התופעה הזו הן בעישון הסיגריות והן בשימוש בנרגילה.

יעקב מרגי: רשות הדיבור, קודם כל, לחברי הכנסת, או שאתם רוצים לשמוע את משרד החינוך?

יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך קודם.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<קרן רוט-איטח: בוקר טוב.

<קרן רוט-איטח: קרן רוט-איטח, מנהלת היחידה למניעת השימוש בסמים, אלכוהול וטבק ממשרד החינוך, ממונה על התחום.

<קרן רוט-איטח: קודם כל, אני רוצה לפתוח ולברך ולהודות על זה שהכנסת מייחדת את יום העבודה הזה לטובת סיפור של מניעת עישון.

<קרן רוט-איטח: אני חושבת שזאת אמירה מאוד חשובה, שהכנסת מייחדת דיונים במספר ועדות, וגם אתם בוועדת החינוך מקדישים לזה זמן.

<קרן רוט-איטח: מאוד מעריכה את זה.

<קרן רוט-איטח: מערכת החינוך עוסקת בנושא של מניעת עישון במסגרת תמיכה לעשייה לקידום בריאות, מתוך הבנה שמניעת עישון זה חלק מקידום בריאות של תלמידים שלנו.

<קרן רוט-איטח: אנחנו עוסקים בנושא הזה החל מהקדם יסודי ועד כיתות י"ב במסגרת התוכנית לכישורי חיים.

<קרן רוט-איטח: יש לנו פרקים ספציפיים שעוסקים במניעת עישון.

<קרן רוט-איטח: זו תוכנית התפתחותית, שבכל שנה אנחנו מוסיפים פרקים.

<קרן רוט-איטח: עיקר הבוסטר בנושא של מניעת עישון הוא ב-ה'-ו'.

<קרן רוט-איטח: אנחנו לפני שנתיים השקנו תוכנית משותפת עם משרד הבריאות והאגודה למלחמה בסרטן – "מפזרים את מסך העשן" – שזה מרכז למידה חווייתי, שמאפשר - - -

יעקב מרגי: גברת קרן, אנחנו רבות מדברים פה בשולחן על כישורי חיים, ואני אומר לכם, אני מתאר לעצמי את גב הגמל עם אותה שעה אחת שמעמיסים עליה הכל.

יעקב מרגי: את אומרת לי גם ה'-ו'.

<קרן רוט-איטח: כן.

<קרן רוט-איטח: התחלתי, לא סיימתי.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אני רוצה שתתני לנו משהו יותר משמעותי, בואי נאמר, בעשייה.

יעקב מרגי: כי ברגע שאת אומרת לי 'כישורי חיים', התחושה של חברי הכנסת מיד היא ש - - -

<קרן רוט-איטח: כן, בסופו של דבר, הנתונים גם מדברים בעד עצמם, והפחתות העישון לא באים בכדי.

<קרן רוט-איטח: זה בא כתוצאה מעבודה חינוכית מתמשכת, תהליכים, כתוצאה מהסברה מאוד גדולה ועשייה בתחום מאוד גדולה.

<קרן רוט-איטח: זה לא בא סתם.

<קרן רוט-איטח: אז יש כנראה משהו בעשייה שלנו במסגרת תוכנית כישורי חיים, בשיח שמתנהל בתוך בית הספר, שכן עושה איזשהו שינוי בעמדות, שינוי בהתנהגות, שכן עושה משהו בהתנהגות של הילדים.

<קרן רוט-איטח: עכשיו, זאת המסגרת שבה אנחנו עוסקים, אלה התנאים.

<קרן רוט-איטח: הכוונה של כישורי חיים זה איך אנחנו בעצם מייצרים שיח עם הילדים על הדברים שמעסיקים אותם בחיים שלהם – אם מדובר בתרבות הפנאי שלהם, איך הם מבלים, איך הם רוכשים חברים, איך הם מתמקמים מבחינה חברתית, מה הסיפור ששימוש בחומרים עושה כמתווך כדי להיות שייך או לא שייך בקבוצה.

<קרן רוט-איטח: זה השיח שאנחנו בעצם מנסים - - -

יעקב מרגי: וגילאי ה'-ו' הם המיטביים?

<קרן רוט-איטח: אנחנו עושים אפילו קודם.

<קרן רוט-איטח: אנחנו עושים את זה גם בגני הילדים.

<קרן רוט-איטח: תוכנית כישורי חיים - - -

יעקב מרגי: אין לי בעיה עם קודם.

יעקב מרגי: השאלה שלי היא על הגילאים היותר מאוחרים.

<קרן רוט-איטח: גם בגילאים היותר מאוחרים – כיתות ז', ח', בחטיבה העליונה, העבודה היא ספירלית, היא מתמשכת, כל הזמן הולכים קדימה והולכים אחורה.

<קרן רוט-איטח: אנחנו יודעים למשל, שהתחלות של אלכוהול יותר גדולות בתיכון, אז אנחנו מדברים על אלכוהול ועל סמים, וגם העישון יוצא שם.

<קרן רוט-איטח: הדברים לא מנותקים.

<קרן רוט-איטח: תרבות הפנאי כוללת עישון של סיגריות, עישון של נרגילות, אלכוהול, סמים, אז בתוך כל השיח הזה אנחנו נותנים את המידע על ההשפעות של העישון, ההשפעות על הנרגילה, ההשפעה של האלכוהול.

<קרן רוט-איטח: תוך כדי זה, כישורי חברות, איך אנחנו מתמודדים.

<קרן רוט-איטח: זה ברמה הפרו-אקטיבית, זאת התוכנית המניעה האוניברסאלית שמכוונת לכולם.

<קרן רוט-איטח: אנחנו מחזקים גם בעזרת כל מיני תוכניות.

<קרן רוט-איטח: למשל, נמצאים פה ילדים בחטיבת הביניים שישתפו בתוכניות מניעת עישון בית ספריים.

<קרן רוט-איטח: זאת אומרת, שהעיסוק בתחום הזה קיים לאורך כל השנים.

<קרן רוט-איטח: עכשיו, בנוסף יש לנו גם תוכנית אופ"י – אימון ופיתוח יכולות התמודדות, שזאת תוכנית ספציפית לילדים שכבר מעורבים בשימוש באלכוהול או בסמים או בטבק, שכבר מעשנים ורוצים לעשות שינוי בהתנהגות שלהם, ותוך כדי עבודה קבוצתית בתוך בית הספר עם יועצת בית הספר, או עובד סוציאלי, או פסיכולוג בית הספר עושים עבודה בתחום הזה.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה הפסקה כרגע.

יעקב מרגי: אני אתן לכמה דוברים שהתעסקו מחקרית עם הסוגיה הזאת, ואם נצרך בהמשך לשלב - - -

<קרן רוט-איטח: בשמחה.

יעקב מרגי: דוקטור יוסי הראל-פיש, בבקשה.

<יוסי הראל-פיש: בוקר טוב.

יעקב מרגי: שמתי לב, כשנתתי סקירה, נענעת, אז בוא.

יעקב מרגי: יש לי בעיה שאני לא מפספס, אתה יודע, זו אחת מהבעיות של הקשב והריכוז.

<יוסי הראל-פיש: כל הכבוד.

יעקב מרגי: לא יודע אם זה כל הכבוד, אבל - - -

<יוסי הראל-פיש: אז קודם כל, בוקר טוב.

<יוסי הראל-פיש: אני מצטרף לברכות.

<יוסי הראל-פיש: אני חושב שהנושא הזה מאוד מאוד חשוב, וכשמקדישים בצורה כל כך רצינית ומעמיקה יום בכנסת כדי ללמוד את העסק, זה נותן רוח גבית אדירה לאנשים שיום יום עוסקים במלאכה, שהיא מורכבת ולא פשוטה.

<יוסי הראל-פיש: אני ראש תוכנית המחקר הבינלאומית על בריאות הנוער באוניברסיטת בר אילן, משמש שם כחוקר הראשי של הסקר הבינלאומי של ארגון הבריאות העולמי על הנוער, מלווה את המחקר הזה כבר 25 שנה, מתחילת שנות ה-90.

<יוסי הראל-פיש: אני גם משמש כמדען הראשי של הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.

<יוסי הראל-פיש: הבאתי מצגת.

<יוסי הראל-פיש: אני מבין שזה לא מתאים להציג מצגות, אבל אני כן אומר שאנחנו בעולם דווקא משתמשים בדוגמה של הסיגריות פה בישראל כאחת ההצלחות המאוד משמעותיות שקרו פה בשני העשורים האחרונים.

<יוסי הראל-פיש: כי שיעורי העישון היו פה יחסית גבוהים, ואם מסתכלים על המגמות של העישון של בני נוער – ואני מדבר כרגע על מה שנקרא תקופת הנעורים האמצעית, מגיל 11 לגיל 15-16 – אנחנו רואים ירידה מאוד עקבית בשיעורי עישון הסיגריות, מתחילת שנות ה-90, שעמד על בסביבות ה-35-40 אחוזים מבני הנוער שאי פעם עישנו סיגריות, וזה הלך וירד בהדרגה במשך שני העשורים הללו, עד שהגיע בשנה האחרונה לסביבות ה-15 אחוזים, 14-15 אחוזים.

<יוסי הראל-פיש: זה בפירוש תוצאה של עבודה מאוד מאוד מאומצת, גם בתוך משרד החינוך וגם בכלל בחברה הישראלית, שעסקה בנושא של מניעת עישון, אם זה בחקיקה, אם זה בשינוי תרבות של עישון בסביבה, דבר שהפך את העישון לפחות, הילדים מרגישים פחות לחץ קבוצתי לעשן, כי זה כבר לא כל כך in, זאת לא התנהגות in-ית, כמו שהיא הייתה בעבר.

<יוסי הראל-פיש: אז את זה אנחנו רואים בצורה מאוד עקבית.

<יוסי הראל-פיש: אם מסתכלים למשל בהשוואה הבינלאומית, ישראל נמצאת די בתחתית הטבלה, בהשוואה ל-47 מדינות באירופה, מבחינת כמות הילדים שהתחילו לעשן מתחת לגיל 13, והיא בערך באמצע הטבלה מאוד בממוצע מבחינת כמות הילדים שמעשנים לפחות פעם בשבוע, שזו ההגדרה של ארגון הבריאות העולמי על מעשן / לא מעשן.

<יוסי הראל-פיש: תת האוכלוסייה של התלמידים שלומדים בבתי הספר הערבים, שם ראינו ב-4-5 שנים האחרונות עלייה בשיעורי העישון של הסיגריות.

<יוסי הראל-פיש: הייתה שם ירידה גם כן במשך השנים, אבל מ-2006-2007 התחילה עלייה, וב-2014 בקרב הבנים במגזר הערבי יש החמרה בשיעורי העישון של הסיגריות, וזה נתון שצריך לחולל אצלנו חשיבה מבחינת איך נערכים במגזר הזה כדי לעשות עבודה הרבה יותר משמעותית בשנים הקרובות.

מירב בן ארי: אז יש ירידה במגזר היהודי ועלייה במגזר הערבי?

<יוסי הראל-פיש: יש ירידה במגזר היהודי לאורך כל השנים מאוד - - -

יעקב מרגי: אתה עושה הבחנה בין נרגילה לסיגריות?

<יוסי הראל-פיש: אני כרגע מדבר רק על סיגריות.

<יוסי הראל-פיש: נדבר על נרגילה עוד רגע.

יעקב מרגי: אין לנו הרבה זמן רק תנסה להיות עיקרי.

<יוסי הראל-פיש: עכשיו אני עובר לנרגילה.

<יוסי הראל-פיש: גם בנושא של הנרגילה - - -

מסעוד גנאים: הסיגריות עולות ו - - -

יעקב מרגי: שמעת את ההערה של חבר הכנסת מסעוד גנאים?

יעקב מרגי: הוא ציפה לשמוע על עלייה בנושאים אחרים.

מסעוד גנאים: אני אומר – עישון הסיגריות עולה, בגרות יורדת.

<יוסי הראל-פיש: את זה לא אמרתי.

יעקב מרגי: לא, הוא רוצה היפוך מגמות.

יעקב מרגי: גם אנחנו שואפים לכך, ומקווים שעוד בקדנציה הזו נעשה הכל כדי שיהיה היפוך מגמה.

<יוסי הראל-פיש: אני מאוד מקווה.

<יוסי הראל-פיש: ואני יודע שגם בכובע שלי כמדען ראשי ברשות למלחמה בסמים, בכל התחומים הללו בשיתוף פעולה מאוד מאוד הדוק עם משרד החינוך ומשרד הבריאות, יש היום עבודה מאוד מאומצת עם המגזר כדי לחולל את המהפך המקווה.

<יוסי הראל-פיש: אז אני מאוד מקווה שנראה את זה בשנים הקרובות.

<יוסי הראל-פיש: גם בנושא של עישון נרגילה, מי שזוכר, היה פה מהפך ענק בתחילת שנות ה-2000, סוף שנות ה-90 בעצם, שהנרגילה נכנסה יש מאין לתוך תרבות הבילוי של הנוער הישראלי, ועברנו תוך שנה אחת מאפס אחוז שימוש בנרגילה למשהו כמו 50 אחוז מבני הנוער בישראל שלפחות פעם אחת עישנו נרגילה.

<יוסי הראל-פיש: אגב, זו התנהגות הסיכון היחידה בהיסטוריה, שהנוער הישראלי המציא אותה לבד, הוא לא ייבא אותה מאיזו מדינה אחרת.

<יוסי הראל-פיש: כלומר, זה קרה כאן, כנראה בגלל תרבות - - -

מסעוד גנאים: מה ההתפלגות בין ערבים ויהודים?

<יוסי הראל-פיש: בהתחלה היהודים עישנו נרגילה, לא הערבים.

<יוסי הראל-פיש: הנוער הערבי לא.

<יוסי הראל-פיש: כלומר, השכיחות של נרגילה כתופעה התנהגותית בקרב המבוגרים באוכלוסיה הערבית הייתה תמיד קיימת.

יעקב מרגי: כנראה תרמילאים, זה גם חלק מהיבוא.

יעקב מרגי: כי אמרת שזה לא יבוא, היא התפתחה פה.

<יוסי הראל-פיש: כן.

<יוסי הראל-פיש: אנחנו לא יודעים איך זה הגיע ארצה.

<יוסי הראל-פיש: זה נושא מעניין בפני עצמו, אבל לא לדיון הזה.

<יוסי הראל-פיש: מה שכן קרה זה שכולנו, גם משרד הבריאות היה צריך להיערך ומשרד החינוך, כי - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, שאלתי את הנרגילה, היא אמרה שהיא התקבלה באהדה ובסלחנות בחברה הישראלית.

<יוסי הראל-פיש: זה בדיוק מה שקרה.

<יוסי הראל-פיש: כי אנשים לא ידעו שזה מסוכן, הייתה מין תפיסה כזו שבגלל שיש שם פילטור של מים אז זה לא מסוכן, וגם ההורים לא חשבו שזה מסוכן, ולכן זה תפס כמו אש בשדה - - -

יעקב מרגי: והסטארטאפיסטים הכניסו לשם חומרים נוספים ו - - -

<יוסי הראל-פיש: חומרים נוספים, והכניסו עוד כל מיני דברים מעניינים מהסוג הזה.

<יוסי הראל-פיש: כאשר משרד החינוך ומשרד הבריאות למדו את הנושא והתחלנו לעבוד בצורה קצת יותר מערכתית לטפל בנושא, מאותו רגע והלאה, מתחילת שנות ה-2000, כשדיברנו למשל בכיתות י' על בערך 50 אחוז מהילדים שלפחות פעם אחת התנסו בנרגילה, מהרגע הזה והלאה יש התחלה של ירידה, גם כן, בהתחלה מאוד הדרגתית, אחר כך קצת יותר גדולה, עד שהגענו למשל בכיתות י' היום רק לשליש מהילדים שאי פעם נגעו בנרגילה, שזה הרבה יותר נמוך ממה שהיה בהתחלה.

<יוסי הראל-פיש: זה נכון, אגב, גם לגבי בנים וגם לגבי בנות.

<יוסי הראל-פיש: בתחילת שנות ה-2000 זה תפס גם במגזר של בתי הספר הערביים, אני מדבר שוב על הגילאים של ו' עד י', ב-י"א-י"ב זה קצת יותר גבוה.

יעקב מרגי: יש פיקים גבוהים.

<יוסי הראל-פיש: בגילאים של 11 עד 15 זה ירד מבערך 50 אחוזים לכיוון ה-20 אחוזים, אבל שוב, אצל הבנים במגזר הערבי זה עדיין בסביבות ה-40 אחוז של עישון נרגילה אי פעם.

<יוסי הראל-פיש: כשמסתכלים על עישון נרגילה לפחות פעם בשבוע, שזה חבר'ה שממש הכניסו את זה לתוך החיים היומיומיים שלהם, אז גם שם יש ירידה ברוב המגזרים.

יעקב מרגי: מישהו אמר לי שיש נפיצות של הנרגילה בבתים יותר ממכשיר סודה סטרים.

<יוסי הראל-פיש: מכל מקום, שוב, כאן אצל הבנים הערבים אנחנו רואים 26 אחוז, אצל הבנות הערביות 10 אחוזים, שזה בערך דומה לאחוזים באוכלוסיה של התלמידים היהודים.

<יוסי הראל-פיש: אז גם בנרגילה יש ירידה, למעט בתת אוכלוסיה הספציפית הזו, שכנראה עד היום לא צלחנו בקמפיין המניעה בנושא של הנרגילות באוכלוסיה הספציפית הזו, וזה דבר שאנחנו בשנתיים האחרונות הכנסנו ומכניסים, וקרן יכולה לדבר על זה אולי יותר מבחינת משרד החינוך, אבל זה דבר שאני הייתי אומר שצריך לשים על זה את העין.

<יוסי הראל-פיש: מאוד מעניין.

<יוסי הראל-פיש: נקודה אחרונה שאני רוצה לומר – אגב, הנתונים שאני מדבר עליהם בסקר האחרון זה על 14 אלף בני נוער במדגם מייצג ארצי – אנחנו שאלנו את המנהלים של בתי הספר שהשתתפו במחקר שאלות לגבי הרמה הבית ספרית והמדיניות של בית הספר, ובין השאר שאלנו אותם – האם במסגרת בית הספר שלך אתם מקיימים תוכנית למניעת עישון סיגריות ושימוש בנרגילה.

<יוסי הראל-פיש: ואני רוצה לציין, שקודם כל, בבתי הספר היסודיים האחוז הזה הוא יחסית נמוך, אבל בבתי הספר בחטיבות הביניים ובתיכונים במערכת החינוך הממלכתית זה עומד על מעל 90 אחוזים.

<יוסי הראל-פיש: כלומר, רוב רובם של בתי הספר מקבלים תוכניות מניעה.

<יוסי הראל-פיש: המצב הזה לא כך במסגרת בתי הספר הממלכתיים-דתיים, ששם זה בערך 50 אחוז מבתי הספר שלא מקבלים שום תוכנית מניעה.

<יוסי הראל-פיש: בבתי הספר הערביים – ואולי פה אפשר לעשות חלק מהשיפור – רק שני שליש מבתי הספר - - -

יעקב מרגי: מה, בדתיים אין להם "ונשמרתם לנפשותיכם"?

<יוסי הראל-פיש: כן, אבל אתה יודע, בבתי הספר הדתיים, זה דבר שהוא מאוד מעניין, בשיחות שיש לי עם המנהלים והמפקחים של החמ"ד, יש פער בין הנורמות והערכים של הדת, של "ואהבת לרעך כמוך", וכל אלה שכתובים על הבאנר בבתי הספר, לבין ההכנסה של זה לחיי היומיום.

יעקב מרגי: אני בכוונה אמרתי את זה.

יעקב מרגי: תודה, יוסי.

<יוסי הראל-פיש: פרט אחרון – בבתי הספר הערבים יש בערך 70 אחוז מבתי הספר שמקיימים תוכניות כאלה בתוכניות ובתיכונים, ואת זה אפשר לשפר, ואולי לעזור בצורה כזו גם כן להוריד את השיעורים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני קודם רוצה לקדם בברכה את תלמידי בית הספר קשת מאשדוד.

<קריאה: קשת ואופק, סליחה.

יעקב מרגי: אופק הגיעו גם?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: אופק מאיפה?

<קריאה: אשדוד.

יעקב מרגי: גם מאשדוד.

יעקב מרגי: שזכו, לפחות על קשת כתוב לי, במקום ראשון בעיצוב קופסה נגד עישון.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע מהם.

יעקב מרגי: אבל לפני כן, יסלחו לי הח"כים, יש לנו סבלנות, אני רוצה לשמוע את נציגי תיכון איתן מברנקו וייס, קיבוץ נען.

יעקב מרגי: התלמידה או התלמיד – מי הראשון?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תאמר לנו מה אתה חושב על העישון, ומה אתם יודע שעושים בבית הספר למניעה.

<אביתר אלבז: בית הספר - - -

יעקב מרגי: מישהו אמר לי לשאול אותך - - -

מירב בן ארי: רגע, אני רוצה שהם יסבירו למה הם עם חולצות שחורות כולם.

יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, קודם כל - - -

מירב בן ארי: לא, זה יותר חשוב לי.

יעקב מרגי: בסדר, תודה.

יעקב מרגי: הנוהג פה בוועדה שאתה מציג את עצמך – מי אתה, מאיפה אתה, תענה גם לחברת הכנסת מירב בן ארי מה זו החולצה הזו, מה הקמפיין.

יעקב מרגי: וביקשו ממני לשאול אם אתה מעשן.

<אביתר אלבז: קודם כל, אני לא מעשן.

יעקב מרגי: אז הבמה היא שלך.

יעקב מרגי: דבר.

יעקב מרגי: תציג את עצמך קודם.

<אביתר אלבז: אני אביתר אלבז, מבית ספר תיכון איתן ברנקו וייס, סתריה, או נען.

<אביתר אלבז: קודם כל, החולצה הזאת - - -

יעקב מרגי: לאלה שלא מבינים בידיעת הארץ, אני יודע איפה זה סתריה, תסביר להם איפה זה.

מירב בן ארי: יודעים.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים, יודעים.

יעקב מרגי: לא כולם יודעים.

<אביתר אלבז: ליד רחובות.

יעקב מרגי: הו, יפה.

<אביתר אלבז: החולצה הזאת זה חלק מקמפיין שעשינו, ציינו בבית ספר את היום נגד עישון, חילקנו מדבקות ועשינו את זה יום מרכזי בבית הספר, עשינו גם שלט גדול בכניסה, וכל הנציגים מהקבוצה שלנו לבשו את החולצות.

<אביתר אלבז: גם בתחרות - - -

יעקב מרגי: באיזו כיתה אתה?

<אביתר אלבז: אני בכיתה ח'.

יעקב מרגי: ב-ח', בחטיבה.

יעקב מרגי: ואיך זה התקבל בקרב כל החטיבה?

יעקב מרגי: התחברו לזה?

<אביתר אלבז: כן.

<אביתר אלבז: היו כמה שהתנגדו, אבל - - -

יעקב מרגי: למה התנגדו?

<אביתר אלבז: כי זה לא מובן מאליו שבני נוער מתנגדים לזה, לא מעשנים גם, אבל זה די - - -

יעקב מרגי: מה, אף אחד לא מעשן בבית הספר?

<אביתר אלבז: לא, יש כאלה, אבל זה לא - - -

יעקב מרגי: ואתה חושב שזה ישפיע עליהם?

<אביתר אלבז: מה?

יעקב מרגי: הקמפיין.

<אביתר אלבז: אני חושב שכן.

<אביתר אלבז: אני ראיתי הרבה שהתחילו להסתובב עם זה ולשנות דעות.

יעקב מרגי: בוא נשמע את חברתך מהכיתה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<מאי טיבי: קוראים לי מאי טיבי, אני גם מאותו בית ספר, גם בכיתה ח', אני גם חלק מהקבוצה הזאת שיושבת פה.

<מאי טיבי: אני גם לא מעשנת.

<קריאה: הצהרה.

יעקב מרגי: חשובה.

מירב בן ארי: זו הצהרת אמונים בוועדה לפני.

יעקב מרגי: השאלה – את מוכנה להתחייב שלא תעשני?

<מאי טיבי: כן.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: זה יותר חשוב.

מאיר כהן: עוד נשמע מישהו שאומר – מכיתה ד' אני לא עישנתי.

מסעוד גנאים: אני הפסקתי.

יעקב מרגי: בבקשה, אנחנו מורגלים בקריאות ביניים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מאי טיבי: אני גם, כמו שהוא אמר, אני חושבת שכן היו השפעות על ילדים שכן מעשנים אצלנו בבית הספר, ויש חלק שרואים את זה משמעותי.

<מאי טיבי: אנחנו לוקחים בזה חלק, אנחנו מאוד רציניים בזה, לפי דעתי, כי זה נושא שחשוב לכל אחד ואחד מאיתנו שיושבים פה, יותר מלכל ילד רגיל, אני חושבת.

<מאי טיבי: אני, לדוגמה, יש לי במשפחה הרחוקה גם שמעשנים, וכן הצלחתי לעשות שינוי קטן במשפחה, וזה משהו שאני לוקחת ושהוא מאוד חשוב לי.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול משהו – אתם עשיתם פה פעילות יפה של תלמידים, באמת, כל הכבוד לכם – אבל מה בית הספר עושה במסגרת בית הספר נגד עישון?

<מאי טיבי: בקבוצה הזאת של העמיתים אנחנו עושים המון שיעורים גם נגד זה.

<אביתר אלבז: אנחנו בכיתה ח' העברנו לשכבת ז' פעילות, קודם כל, כבחירות, שזה גם מתקשר לנושא של הסיגריות, וגם בכיתות ב"מעגלים" דיברנו על – אם אתה מעשן, אז למה; ואם לא, אז האם תעשן.

<אביתר אלבז: קודם כל, חשוב שתהיה מודעות, וזה גם חלק מהפרויקט, הקופסה של התחרות, זה חלק שבנינו את זה בבית הספר, וגם לזה יש מודעות.

יעקב מרגי: תודה.

<מאי טיבי: רגע.

מירב בן ארי: רגע, היא רוצה להגיד משהו.

יעקב מרגי: משפט, ונעביר את רשות הדיבור לנציג בית הספר קשת, כי אנחנו מצומצמים בזמן.

<מאי טיבי: גם תלינו שלטים, ו"הידעת?

<מאי טיבי: ", ודברים לגבי עישון, שכן אנשים עוצרים וקוראים את זה, אז כן יש מודעות.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: נציג בית הספר קשת, ספר לנו מה זאת הקופסה, מה עשיתם.

יעקב מרגי: תסיט את המיקרופון אליך, זהו, אתה יכול לשבת רגיל.

<אריאל גיימן: טוב, קוראים לי אריאל, אני מבית ספר קשת באשדוד.

יעקב מרגי: כיתה?

<אריאל גיימן: ו'.

<אריאל גיימן: במיצג בו בחרנו יש תמונה של אמא ובן – הבן מנסה להגיע לאמא שלו, אבל עשן הסיגריות מפריע לו.

מירב בן ארי: וואו.

יעקב מרגי: יפה.

<אריאל גיימן: מטרת המיצג שלנו היא בעצם לעורר את מודעותם של ההורים המעשנים לנזקים הנגרמים לילדיהם כתוצאה מהעישון הפסיבי.

<אריאל גיימן: כמו כן, מטרת המיצג שלנו היא להשוות בין הצורך הבסיסי הכי חשוב בחייו של הילד, שהוא אוויר נקי לנשימה; לבין הצורך הרגשי הכי חשוב בחייו, שהוא הקשר בין ההורה לילדו.

<אריאל גיימן: המסר בו בחרנו מכוון לאמהות, כי אחרי הכל – אין כמו אמא בעולם, אבל אנחנו בטוחים שהוא יפעל וישפיע באותה מידה גם על אבות.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

מירב בן ארי: מדהים.

מירב בן ארי: באמת.

מירב בן ארי: מקסים.

יעקב מרגי: היה שווה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נציגת בית ספר אופק מאשדוד.

<שני אטיאס: אני שני אטיאס מאשדוד, בית ספר אופק, בכיתה ו'.

<שני אטיאס: אני השתתפתי בפרויקט להכנת מיצג, שבעצם אנחנו הצגנו בו את ההשפעה של הסיגריות על הפן החברתי ועל החברה ועל הדרך שבה הילדים רואים את הסיגריה בתור אמצעי שיקדם אותם חברתית.

<שני אטיאס: במיצג שלנו הסיפור הוא על ילד שרוצה להרשים ילדה באמצעות הסיגריה, אבל הילדה מודעת לנזקים שזה גורם ובעצם היא דוחה אותו.

<שני אטיאס: ואז הוא מבין, ומתעוררת המודעות לכך שזה בעצם רק מוריד למטה ולא מעלה למעלה.

יעקב מרגי: אני חושב שנגעתם בנקודות הכי חשובות, הן בצד הרגשי בין אב לאם, וגם עם הבחור שרוצה באמת לעשות רושם, וזה עושה פעולה בדיוק הפוכה.

יעקב מרגי: שוב, אני רוצה להודות לצוות החינוכי שמלווה אתכם.

יעקב מרגי: יש לי שאלה – כמה שעות השקעתם במיזם הזה?

<שני אטיאס: השקענו בזה בערך שלושה ימים, שש שעות שלמות בכל יום, אז שמונה עשרה שעות.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

<קריאה: אבל זה מסתיר את הילד.

מירב בן ארי: הסתרת את הילד, אבל.

מירב בן ארי: לא רואים את הילד.

יעקב מרגי: יופי.

יעקב מרגי: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם, ולשמוע את זה ממשרד החינוך, אני כל כך שמח שהפסקתי אותך, כדי לחוש גם את מה שאתם עושים ביחד, אין ספק, זה גם מחזק את מה שאמרתי – זה לא היה מתבצע בשעת כישורי חיים, ששם יש את זה, אבל - - -

<קרן רוט-איטח: אני חייבת להסביר משהו – כישורי חיים זה מעבר לשעה.

יעקב מרגי: יפה.

<קרן רוט-איטח: זה עניין של תפיסה של איך אנחנו מייצרים שיח עם הילדים על דברים שמעסיקים אותם.

<קרן רוט-איטח: זה הסיפור.

<קרן רוט-איטח: עכשיו, יש שעה במערכת, ובנוסף לזה יש שם מוקד, יש הרצאות, יש הצגות, יש מגוון של פעילויות.

<קרן רוט-איטח: אנחנו קוראים לזה כישורי חיים, אבל זה הרבה יותר משעה אחת.

יעקב מרגי: אני הייתי גם רוצה ל - - -

<קרן רוט-איטח: והדבר שלא ציינתי, סליחה, זה מנהיגות נוער.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לשאול?

יעקב מרגי: מיד, מיד.

<קרן רוט-איטח: אנחנו הרבה עובדים עם מנהיגות נוער, כשכל הרעיון הוא מנהיגי דעה, לייצר מעגלים של השפעה ושינוי באמצעות בני נוער שמשפיעים על בני נוער, כפי שפה סיפרו הילדים.

יעקב מרגי: עכשיו, רק לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת, אני חושב שהם בסך הכל גילו סבלנות, והם לא הצטערו על כך שהם התאפקו קודם כדי לשמוע, הייתי רוצה לדעת אם נערכים מדדים לבתי ספר סביב העישון, ואם בית ספר מסוים בולט בכמות המעשנים – האם יש צוות התערבות?

יעקב מרגי: האם יש צוות אקטיבי עם איזו חשיבה אקטיבית?

<קריאה: שולמית פה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<שולמית כהן: שולמית, אני נציגה של הפיקוח על הבריאות במשרד החינוך.

<שולמית כהן: אתה התייחסת קודם לגבי כך, ששעה של כישורי חיים לא מספיקה.

יעקב מרגי: לא, זה פריקת התסכולים שלי על שעת כישורי החיים.

<שולמית כהן: ברור, ברור.

מירב בן ארי: זה כל הזמן ככה.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום, אף אחד לא הצליח לשכנע.

<שולמית כהן: אנחנו ביחד.

<שולמית כהן: אנחנו בעד עוד תוספת של שעות.

<שולמית כהן: אבל מה שרציתי לומר זה דווקא בהקשר של התיכון, בכלל בקידום בריאות אנחנו מתייחסים לאספקטים שונים.

<שולמית כהן: חלק מזה זה בעצם לשנות את אורח החיים, ואנחנו עובדים בשילוב של כוחות.

<שולמית כהן: אז התפיסה היא תפיסה רחבה, וחלק מהתפיסה של קידום בריאות נכנס לכל תחומי הדעת בבתי הספר.

<שולמית כהן: לגבי השאלה הספציפית מה עושים בתיכונים דווקא, בחטיבות הביניים, אז א', ביטלו את פינות העישון.

<שולמית כהן: אין יותר פינות עישון בבתי הספר.

<שולמית כהן: החוק סייע לנו למנוע גם מצוות החינוך לעשן, שהם בעצם מהווים מודלים, וכל תחום העישון יצא משטח בית הספר על פי חוק.

<שולמית כהן: זאת אומרת, מה שהיה בעבר כבר לא קיים.

יעקב מרגי: הן לצוות והן לתלמידים.

<קרן רוט-איטח: לא, לילדים זה אף פעם לא היו מותר.

<שולמית כהן: אבל היו פינות.

<קרן רוט-איטח: היה חוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: אני שמח על סף הרגישות.

יעקב מרגי: בסדר.

<קרן רוט-איטח: לא, אסור היה לעשן, אם הילדים עישנו.

<קרן רוט-איטח: אבל עכשיו גם לצוות החינוכי אסור לעשן בתוך כתלי בית הספר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, שהוא גם רופא במקצועו.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב.

עבדאללה אבו מערוף: יום מבורך שהכנסת מציינת את היום הזה, יום נגד עישון, וטוב שזה בוועדת החינוך, הוועדה המיוחדת הזאת, שחייבת להוביל את העניין החינוכי-התרבותי נגד עישון בבתי ספר, שזו גם כתובת נכונה.

עבדאללה אבו מערוף: אני גם מברך בהזדמנות את האגודה למלחמה בסרטן שכאן איתנו, עדנה ופאתן, שאנחנו יודעים מה עושה האגודה למלחמה בסרטן, בטח גם נשמע אותם, יש להם תפקיד חשוב ביותר במלחמה נגד עישון.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לדבר הרבה על הנתונים הסטטיסטיים, על כל הדברים, העובדות הן שהעישון מזיק לבריאות, וזה מוכח, ואין צורך לדבר על מחקרים כאן.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו חייבים לראות מה נדרש מאיתנו לעשות, אנחנו כחברי כנסת, ועדת החינוך, מה לעשות הלאה.

עבדאללה אבו מערוף: שמענו את משרד הבריאות, את משרד החינוך, לא כל יום יש לנו איזושהי תוכנית, כמובן שלא, חסרות תוכניות, לא מספיק, צריך להיות כל יום, לא רק יום אחד בשנה, יום בחודש, יום בשבוע, וצריך להמשיך, להמשיך.

עבדאללה אבו מערוף: ממה שאני יודע, יש מעט תוכניות בכל בתי הספר.

עבדאללה אבו מערוף: מה ששמענו זה מבורך מאוד, זה טוב, אבל זו דוגמה, ואני חושב שיש עוד הרבה מה לעשות בתוכניות בבתי הספר, לא רק בשיעורי התרבות.

עבדאללה אבו מערוף: בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: אולי דרך חוק מסוים, חינוכי, במשרד החינוך, שאנחנו נחוקק.

עבדאללה אבו מערוף: היו הצעות רבות.

עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, משרד החינוך לא משתף פעולה מכל מיני סיבות, שיכול להיות שזה יהיה כאילו חובה, אבל בכל זאת אנחנו חייבים לראות מה אפשר לעשות, ואולי נדבר על זה בהזדמנות אחרת עם יושב ראש הוועדה, מה אפשר לעשות מבחינתנו כפוליטיקאים, כאנשי ציבור, לעזור למשרד החינוך לקדם את התוכניות, שתהיינה תוכניות במהלך כל השנה בתוכנית הלימודים.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שחייבים.

עבדאללה אבו מערוף: לגבי העישון יש כמה דרכים, יש הרבה נקודות שאנחנו חייבים לדבר עליהן – מודעות, תרבות, ענישה ובטח מניעה.

עבדאללה אבו מערוף: אלה הדברים שאנחנו חייבים בשיתוף עם האגודה למלחמה בסרטן, שהציבור יידע שהעישון הוא דבר מזיק מאוד לבריאות מכל הבחינות, גם מבחינה תרבותית.

עבדאללה אבו מערוף: למשל, יש פתגם בערבית שאומר, סליחה על הביטוי, 'אישבא לה סיגרה פיל אלקלף אל חרא'.

עבדאללה אבו מערוף: זאת אומרת, יש תרבות שהיא לא נכונה, מה שאמרו הילדים כאן, שסיגריה זה טוב.

מסעוד גנאים: אתה לא מעשן.

עבדאללה אבו מערוף: אני מוביל תעמולה נגד עישון משנת 74', עוד כשהייתי - - -

מסעוד גנאים: לא, כי הדוגמה היא חשובה מאוד פה.

יעקב מרגי: אני אף פעם לא קניתי סיגריה, אבל אני מעשן קבוע בגלל החברים בסביבה.

מסעוד גנאים: גם אני לא מעשן.

עבדאללה אבו מערוף: עוד כשהייתי בכיתה י"א הובלתי תעמולה נגד סיגריות, ואצלי בבית לא נכנס מי שמעשן, יש שלט.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו חייבים לעשות, לראות מה חסר גם איתכם, מה אפשר לקדם בכל התוכניות האלה – המניעה והגמילה, ובקופות חולים יש תוכניות.

יעקב מרגי: אנחנו לחוצים בזמן, עבדאללה.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, זה מה שאנחנו חייבים לעשות, והיום הזה הוא יום מבורך, ואנחנו צריכים לקדם את התוכניות לגמילה מעישון ומניעת עישון.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות ליום החשוב הזה.

מסעוד גנאים: גם אני מברך את כל האורחים.

מסעוד גנאים: אני חושב, שחשיבותו של הנושא זה שאנחנו מדברים על הצלת חיי אדם.

מסעוד גנאים: אלפי אנשים מתים כל שנה בגלל העישון, אם זה סיגריות ואם זה נרגילה.

מסעוד גנאים: אני חושב, שכדי להתמודד עם התופעה הזו צריך כן לחנך לאורח חיים בריא, ומשרד החינוך לא צריך להסתפק רק בכישורי חיים.

מסעוד גנאים: מה שהציגו התלמידים הוא מאוד יפה, וזה גם מוכיח – ואני גם כמורה לשעבר יודע – תלמיד יכול לשכנע תלמיד יותר מאשר מורה שישכנע את התלמיד.

מסעוד גנאים: משום שעישון סיגריות ונרגילה, בואו לא נשכח, זה חלק מהמרד, חלק מההתבגרות שלו, או ככה הוא חושב, אם הוא מורד בכללים, בהנחיות או בערכים שהמבוגרים מנסים להנחיל לו, לכן השתתפותם של התלמידים ובני נוער לשכנע את האחרים המעשנים, חבריהם, להפסיק, להביא למשל מישהו שהיה מכור לעישון והוא הפסיק, כדי שישכנע את האחרים מהחברים שלו להפסיק, זה חשוב מאוד, לפי דעתי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, בקצרה נעבור את כולם.

איתן ברושי: בוקר טוב, אדוני היושב ראש, חברי הכנסת וכל השותפים, בעיקר תלמידים.

איתן ברושי: אני רואה פה תלמידים בעיקר מבתי הספר היסודיים.

איתן ברושי: אני מניח שעיקר הבעיה היא בתיכון ועיקר הבעיה היא בגילאים היותר בוגרים, שספק אם ילדים ביסודי משפיעים על ילדים בתיכון.

איתן ברושי: ולכן חסרה פה, או שיש פה נציגות דווקא של בתי הספר התיכוניים, ששם ההתמודדות היא יותר קשה, והיא לא רק עם נרגילות, היא הופכת גם להיות התמודדות עם סמים קלים ואלכוהול.

איתן ברושי: ולכן צריך לראות את התמונה בשלמותה.

איתן ברושי: השימוש בקנאביס למטרות רפואיות יוצר אצל חלק מהאנשים לגיטימציה לשימושים אחרים, ואני מאלה שמסייע גם פה לשימושים הנכונים, ומתנגד בכל תוקף לשימושים שאנחנו חושבים שהם אסורים.

איתן ברושי: סמים זה סמים, ואין סמים קלים בעיניי, כל סם הוא בעייתי.

איתן ברושי: אבל זה לא הנושא.

איתן ברושי: אני חושב שכשהיה הקמפיין של שמירת הפרחים עשו אותו מהילדים להורים, ושמירת הפרחים בישראל זה אחד ההישגים הגדולים, פרחי הבר, וזו הצלחה שעד היום מתברכים בה.

איתן ברושי: אני יודע שכשאנחנו היינו ילדים לא היינו מעזים להגיד להורים – אל תעשן; ואם כן, בחוץ.

איתן ברושי: אנחנו היינו הולכים החוצה.

איתן ברושי: היום גם הילדים מוציאים את ההורים החוצה, אפילו להדליק את הסיגריה, לא רק לעשן אותה, וזה בסדר.

איתן ברושי: מצד שני, אני אומר את זה למשרד החינוך, המאמץ העיקרי צריך להיות במקום שבעצם שם הוא הבעיה העיקרית, וזה בתיכון, וזה ביציאה לקראת הצבא והחיים העצמאיים.

איתן ברושי: זה משולב בעישון, באלכוהול, בסמים, והנרגילות זה משהו באמצע, שהוא מין משהו חברתי, אבל יש בו גם את הסיכונים.

איתן ברושי: ולכן המסקנה צריכה להיות, אדוני היושב ראש – פה נתנו איזה נתונים, לא יודע איך בדיוק עושים סקר על מעשנים, בטח לא עם ילדים צעירים – אבל המסקנה צריכה להיות ברורה, כמו שיש בבית הספר מי שאחראי על הביטחון, כמו שיש בבית ספר מישהו שאחראי על טיולים, צריך להיות מישהו שיהיה אחראי בבית ספר ויהיו לו את הכלים לטפל - - -

<קריאה: יש.

איתן ברושי: אני אומר, אבל לוודא שזה קיים בכל בית ספר, שיש לו את הכלים לטפל בתופעות שהוזכרו כאן ולמנוע אותן.

איתן ברושי: בהצלחה.

יעקב מרגי: תודה, איתן.

יעקב מרגי: אנחנו, חברי הכנסת, נצטמצם, כי יש לנו עוד דוברים שהשקיעו עבודה בנושא, ואני רוצה לשמוע אותם.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: שלום, בוקר טוב לכולם.

מירב בן ארי: אני אעשה את זה קצר.

מירב בן ארי: קודם כל, חבר הכנסת ברושי, היום גיל ההתבגרות כבר מתחיל מ-9.

מירב בן ארי: לא פלא שהם שמו את כובד משקלם על היסודי, כי שם הילדים מתחילים לעשן.

מירב בן ארי: הם הרבה פעמים ממשיכים בתיכון, אבל הם מתחילים, לצערי - - -

יעקב מרגי: המודעות מתפתחת, גם אם הם לא מעשנים.

מירב בן ארי: לעשן.

מירב בן ארי: עזוב מודעות.

מירב בן ארי: הם מתחילים לעשן כבר בכיתה ד', בכיתה ה', זה לא מה שהיה כשאנחנו היינו, שהאנשים נחשפו לסיגריה בתיכון.

מירב בן ארי: היום ילדים נחשפים כבר ביסודי, והטעות היותר גדולה ששמו את חטיבת הביניים ביחד עם התיכון, אז ילד בכיתה ז' רואה ילד בכיתה י"ב וחושב שזה לגיטימי, שזו גם אחת הטעויות שנעשו, אבל לא משנה.

מירב בן ארי: אני רוצה רק לומר לכם, לתלמידים שהגעתם לכאן, כל הכבוד על הפעילות שלכם.

מירב בן ארי: בכלל, אתה מאוד מרשים, הצגת את הדברים יותר טוב מרוב חברי הכנסת כאן.

יעקב מרגי: אני כמעט רציתי אותך שתשב פה.

מירב בן ארי: אני נמצאת הרבה בדיונים של הוועדה, אז באמת יישר כוח, דיברת יפה.

מירב בן ארי: ואני חושבת, באמת - - -

יעקב מרגי: יו"ר מועצת התלמידים העתידי, צריך - - -

מירב בן ארי: כן, דבר עם אליאב.

מירב בן ארי: ישבת כבר לידו, אז תעשה לו חפיפה למועצת התלמידים, כן.

מירב בן ארי: אבל באמת רק משפט אחד לסיום, אני חושבת שהישועה בסיפור הזה תבוא מכם.

מירב בן ארי: לא שאני חלילה מזלזלת, רחוק מזה, אני חושבת שהפעילות היא טובה, כישורי חיים – כל דיון שלנו בוועדת החינוך, אני פה כבר שנה פלוס, לא סתם הוא אמר לכם - - -

יעקב מרגי: אני צריך גמילה עוד מעט מהכישורי חיים.

מירב בן ארי: כי זה כל דבר – זה מהלהט"ב, אלכוהול, סמים, הכל מסתכם בכישורי חיים, אבל שבכוונה - - -

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: רגע, חכה, אתה גם דיברת לי באמצע.

מירב בן ארי: אני ממש דיברתי אפילו פחות משתי דקות.

מירב בן ארי: הנקודה של מה שהתחלתי לומר, זה שאני חושבת שבסופו של דבר הדרך להילחם בעישון תבוא מכם ומהשטח, ואתם עושים פעילות טובה.

מירב בן ארי: ולא סתם שאלתי אותך – מה אתם עשיתם?

מירב בן ארי: אותך וגם את התלמיד השני, כי בסופו של דבר מכם זה יבוא, אז באמת תודה, ותודה גם שבאתם לוועדה וחלקתם את הפעילות הזאת.

יעקב מרגי: תודה, מירב.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש.

דב חנין: ברכות על הדיון הזה, ברכות והערכה לכל האורחים והאורחות שלנו, במיוחד התלמידים, אנשי מערכת החינוך, על ההתמודדות שלכם.

דב חנין: אני מצטרף לכל דברי קודמיי, גם לגבי הערכת החשיבות של היום, גם לגבי הדגש שאנחנו צריכים לשים על ההתגייסות במערכת החינוך מול נזקי העישון.

דב חנין: הנקודה שאני רוצה לחדד, אדוני היושב ראש, היא שאנחנו צריכים לנסות, ואני מעריך שבמערכת החינוך יש יותר ידע בנושא הזה, להבין מהם המנגנונים הפסיכולוגיים, הנפשיים, החברתיים, שבסופו של דבר מגלגלים נערים צעירים, בעיקר בגילאי תיכון, להתחיל לעשן.

דב חנין: אנחנו צריכים להבין, שההתמודדות עם הדבר הזה לא תיעשה בכוח וגם לא רק תעמולה, אני בהחלט בעד תעמולה על נזקי העישון, אבל הניסיון מלמד שזה לבד לא עובד, יש שם מנגנונים נוספים, שאנחנו צריכים להבין אותם יותר לעומק.

דב חנין: חבריי דיברו על זה קודם, אולי ניסיון לחדד את הייחודיות, או את המרד, או את המקום שלי בחברה לעומת המערכת, ולעומת ההורים, ולעומת המשפחה, ולעומת המבוגרים, ולעומת החברים.

דב חנין: את המנגנונים האלה אנחנו חייבים להבין יותר טוב ולדעת איך לפעול מולם ולגייס כוחות אחרים כדי למנוע מבני נוער לעשן.

דב חנין: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: שלום לכולם.

יעקב מרגי: גם היה ראש רשות מקומית, גם שר הרווחה וגם מנהל בית ספר תיכון.

יעקב מרגי: אני מקווה שלא פספסתי משהו.

<קריאה: חבר כנסת.

<קריאה: מרוקאי.

יעקב מרגי: טוב, את זה רואים, לא צריך עוד פעם.

מירב בן ארי: זה יש לך בעבודה ברווחה, את הקטע המרוקאי.

יעקב מרגי: יש לנו את זה מובנה, לא צריך.

מאיר כהן: שני דברים למדתם – שכשחבר כנסת אומר 'משפט אחרון', אז זה עשרה משפטים, מירב.

מירב בן ארי: אני?

מירב בן ארי: עליי אתה מדבר?

מירב בן ארי: בוא, אפילו לא הייתה דקה וחצי.

מאיר כהן: אני רוצה לומר משהו והוא באמת קצר – ראו, חבריה, לבי לבי על משרד החינוך, ואני מלא גאווה על התלמידים ועל הפרויקטים האלה.

מאיר כהן: למה לבי לבי על משרד החינוך, אדוני?

מאיר כהן: אני מלמד כל יום חמישי אזרחות ברחבי הארץ בתיכוניים, רובם הם בתי ספר על הרצף השש שנתי.

מאיר כהן: אין בית ספר תיכון אחד שאני לא רואה בחצר ילדים מעשנים והמורים מעשנים.

מאיר כהן: אין שום טיול שנתי שבו יש אמירה מאוד ברורה של מנהלי בתי הספר, שבטיול הזה לא מעשנים.

מאיר כהן: וברגע שהתלמידים, ולא משנה, כל פרויקט שנעשה, ויש כאן ילדים, אגב, הילדים שנמצאים בבתי הספר זה לחבק ולנשק כל אחד מהם, אנחנו מגדלים את הנוער הטוב ביותר בעולם, האמינו לי, אבל עדיין, ואני פונה אליכם, משרד החינוך, כשאתם אומרים שהחוק עוזר לנו, תוודאו שאין פינות עישון למורים.

מאיר כהן: עכשיו, אני מעשן סיגריה ביום.

מאיר כהן: אני מודה ומתוודה.

מאיר כהן: אבל כשאני בא לבתי הספר ואני רואה על הקירות של בתי הספר פרויקטים של חינוך של יום כנגד העישון, וצמוד לחדר המורים יושבת קבוצה של מורים מעשנים במקום שהוא מותר, והילדים נכנסים לחדרי המורים ורואים את המורים שלהם מעשנים – הכל מתרסק.

מאיר כהן: וכשעומד בחצר המורה התורן והוא מעשן בפינה – הכל מתרסק.

מאיר כהן: לכן, אם זאת התחלה, זאת התחלה של משהו מאוד טוב, ודב, אתה צודק, להגיד שסיגריה מזיקה לבריאות זה לא עושה שום רושם על הילדים.

מאיר כהן: הסיפור הוא הדוגמה האישית שלנו בתוך בתי הספר, של הנחרצות של המנהלים ושל הנחרצות של משרד החינוך – שהמפקחת, לפני שהיא בודקת מתמטיקה תבדוק שהמורים מכבדים את החוק ואין פינת עישון בתוך בית הספר.

יעקב מרגי: תודה, מאיר.

יעקב מרגי: דוקטור רותם.

<רותם קוינט: שלום.

מאיר כהן: ותודה רבה, אדוני היושב ראש.

מאיר כהן: אני לא חבר בוועדת החינוך, אבל אני בא כל יום כי אני פה - - -

יעקב מרגי: תבוא.

יעקב מרגי: כל פעם כשאני רואה אותך אני נהנה, אתה יודע למה?

יעקב מרגי: אני זוכה לקבל ממך מחמאה וחיזוק.

יעקב מרגי: תודה.

מאיר כהן: אני אומר לך, הדיונים פה הם נהדרים.

יעקב מרגי: תודה.

<קריאה: תמיד.

מאיר כהן: ולעתים זה פשוט הופך את הכנסת למשהו מיוחד.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: השפעת העישון הכפוי על ילדים, בבקשה, בוא תספר.

יעקב מרגי: אבל אתה יודע, אני אתן לך, בדקה וחצי תנסה להעמיד את כל ה-issue שלך.

<קריאה: את כל הדוקטורט שלך.

<רותם קוינט: טוב, אז שמי רותם קוינט.

<רותם קוינט: אני ממכון הבריאות בהדסה עין כרם.

<רותם קוינט: אני נציג איגוד רופאי הריאות בישראל ונציג החברה לגמילה ומניעה מעישון הישראלית, החברה הרפואית.

<רותם קוינט: יש לי רק דקה וחצי, אז אני רוצה לחדד שני נושאים עיקריים שעלו פה.

<רותם קוינט: אחד זה נושא הנרגילה – אנחנו יודעים מכמה וכמה מחקרים שבוצעו גם בארץ וגם בעולם, שהנזק מהנרגילה הוא אפילו יותר מאשר הנזק מהסיגריה, הריכוז של החומרים הרעילים הוא יותר גבוה בעשן שנשאף מהנרגילה מאשר בסיגריות.

<רותם קוינט: ואני חושב, אם שאלתם מה אפשר לעשות, אז כל הנושא של חקיקה כנגד הנרגילות, הפיקוח על המוצרים של הנרגילות ואיסור המכירה של הדברים האלה לילדים.

יעקב מרגי: אנחנו נאבקים בלגליזציה שרוצים לעשות בסמים.

<רותם קוינט: אני חושב שזה נושא מאוד מאוד חשוב, במיוחד במיוחד במגזר הערבי, ששם הנגע הוא גדול יותר, אני חושב, לפי מה שאני מבין.

<רותם קוינט: נושא שני שאני רוצה להעלות, שאולי העלה חבר הכנסת כהן בקצרה, זה כל הנושא של העישון הכפוי.

<רותם קוינט: או סליחה, לא זוכר מי, אחד מחברי הכנסת.

<רותם קוינט: כל הנושא של העישון הכפוי, שאתם קוראים לזה עישון פסיבי, אנחנו קוראים לזה עישון כפוי, במיוחד במיוחד בקרב ילדים, שאנחנו יודעים שהם חשופים הרבה יותר ופגיעים הרבה יותר לעשן הסיגריות, גם בגלל שהם נושמים יותר מהר, גם בגלל שנפח הריאות שלהם יותר קטן על כל פיסת עשן שיש באוויר.

<רותם קוינט: חשוב לחדד שיש כמה סוגים של עישון כפוי – יש עישון כפוי, דרגה שנייה מה שאנחנו קוראים, שזה בעצם מישהו שמעשן לידי ואני נושם את הסיגריה שלו; ויש עישון מדרגה שלישית, שזה בעצם שכשאנחנו מעשנים, עשן הסיגריות והחומרים הרעילים נדבקים לכל הסביבה שלנו – לריפוד המכונית, לספות בבית, לבגדים שלנו, לשיער שלנו, וכשחבר הכנסת כהן מעשן סיגריה אחת ביום ואחר כך מחבק את הבן או את הנכד, אז הוא שואף את כל עשן הסיגריות הזה שנשאר כל הזמן על החפצים שמסביבנו.

יעקב מרגי: אנחנו נאתגר אותו גם את הסיגריה הזו להפסיק.

<רותם קוינט: ואני חושב שמאמצים נוספים - - -

מאיר כהן: נראה אותך יוצא מהכנסת ולא מעשן.

<רותם קוינט: אתה תראה אותי.

<רותם קוינט: תבוא ותראה.

יעקב מרגי: תודה.

<רותם קוינט: רגע, אני רוצה להגיד רק, שהנושא של העישון הכפוי הוא מאוד מאוד חשוב בעיקר בקרב ילדים, זה גורם להם ליותר ויותר תחלואה, גם דלקות אוזניים, ודלקות נשימה, ואסטמה, וצפצופים, ולפעמים זיהומים קשים, ואנחנו רואים גם תחלואה וגם תמותה בקרב ילדים בגלל עישון כפוי.

יעקב מרגי: אני יודע שכולם אוהבים את הילדים.

<רותם קוינט: נכון.

<רותם קוינט: וגם, אני חושב, שחקיקה בנושא הזה, לדוגמה – איסור על עישון בתוך מכוניות עם ילדים, איסור על עישון בתוך בתים עם ילדים, וכו', וכו', זה משהו שאתם יכולים בהחלט לתרום בו כדי למגר את התופעה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גמילה מעישון בפנימיות של ההתיישבות העובדת, שוש קרני, אבל ממש בקצרה.

<שושנה קרני: כן.

<שושנה קרני: שמי שוש קרני, אני מנהלת המחלקה לקידום בריאות במאוחדת.

<שושנה קרני: אנחנו מקבלים לעתים תכופות פניות מבני נוער, שמבוטחים אצלנו במרפאות, אצל הרופאים, על כך ש - - -

יעקב מרגי: לפי הכותרת, את מזהה שאצל תלמידי פנימיות האחוזים שם יותר גבוהים מתיכונים רגילים?

<שושנה קרני: אין לי נתונים.

<שושנה קרני: אנחנו מקבלים פניות של כל התלמידים שמבוטחים אצלנו, שרוצים להפסיק לעשן.

<שושנה קרני: הם מעשנים בגיל 17, הם התחילו כבר לעשן בגיל 9, והם במלכודת, וקשה להם להפסיק לעשן.

<שושנה קרני: אנחנו ראינו את זה כאתגר, והושבנו צוות מומחים בתחום של גמילה מעישון ואנשי חינוך, ובנינו תוכנית התערבות, שהיא תוכנית ייחודית לבני נוער, מותאמת לבני נוער, וחיפשנו פרטנרים וקיבלנו יד מושטת מהחינוך ההתיישבותי.

<שושנה קרני: התחלנו ב-2014 לעשות פיילוט וב-2015 הרחבנו והגענו ל-180 משתתפים בסדנאות, כאשר חלקם הפסיקו לעשן, חלקם הפחיתו, ומעל 90 אחוז ציינו שהם קיבלו כלים כיצד להתמודד עם ההתמכרות של עישון.

<שושנה קרני: עשינו את זה במגזרים – במגזר כללי, רוסי, עולים מאתיופיה ומגזר חרדי, ובשנה הבאה אנחנו נרחיב למגזר הערבי, כי אנחנו רואים בכך חשיבות רבה.

יעקב מרגי: תבורכו.

יעקב מרגי: הצעה להנחלת גישה מערכתית, דוקטור מילכה, בבקשה.

<מילכה דונחין: תודה.

<מילכה דונחין: קודם כל, אני מצטרפת לכל אלה שהודו על קיום היום הזה.

<מילכה דונחין: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות שעלו כאן בדיון.

<מילכה דונחין: אחד זה הסוגיה של העישון הפסיבי, שזה קיים מגיל אפס אצל הילדים, ועל כן נכון להתחיל לעסוק בעישון מגיל הגן, לא לחכות לתיכון, כי הילד יכול להיות זה שמונע מההורים שלו לעשן, כי הוא מעשן פסיבי.

<מילכה דונחין: זאת נקודה אחת.

<מילכה דונחין: נקודה שנייה היא שכל הקטע החינוכי, שהוא מאוד חשוב ומבורך ונעשה בבתי הספר הוא לא מספיק כדי באמת ליצור אווירה אחרת או נורמה חדשה.

<מילכה דונחין: צריכה להיות פה תוכנית כוללת, מערכתית, משתפת בין כל המערכות שאחראיות על הילדים ביישוב.

<מילכה דונחין: זה צריך להיות גם כמובן בית הספר, אבל גם ההורים וגם המוסדות האחרים של מערכת הבריאות והרשות המקומית – כולם יחד יכולים לחבור וליצור תרבות של בית ספר נקי מעישון.

<מילכה דונחין: היה פרויקט כזה לפני שנתיים, התקציב נגמר והפרויקט נפל.

<מילכה דונחין: אני רוצה פה לחבר עוד ערוץ אחד וזה האחות בבית ספר.

<מילכה דונחין: היה פה דיון לפני שבועיים בוועדה הזאת על תפקידה של אחות.

<מילכה דונחין: אני חושבת שכל חברי הכנסת שהיו נוכחים הסכימו שלאחות יש תפקיד משמעותי בבית ספר.

<מילכה דונחין: זה לא קיים.

מאיר כהן: איפה היא?

מאיר כהן: על איזו אחות את מדברת?

<מילכה דונחין: אם יתקצבו נכון את הפונקציה הזאת של אחות בית ספר, היא יכולה לסייע בכל התהליך הזה המשתף, כי זאת דמות מקצועית שמובילה בית ספר נקי מעישון.

מאיר כהן: אין אחות?

מירב בן ארי: אין.

מירב בן ארי: היא אמרה שאין אחות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברת אילנה שמלה-ללום נמצאת?

<אילנה שמלה-ללום: כן.

<אילנה שמלה-ללום: שלום.

יעקב מרגי: שלום.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: גם את, בקצרה.

יעקב מרגי: כי אנחנו צריכים גם את נציג מועצת התלמידים, וסיכום.

<אילנה שמלה-ללום: בקצרה, בקצרה.

<אילנה שמלה-ללום: אילנה מעיריית אשדוד, אני מנהלת את מחלקת הבריאות בעיריית אשדוד, ואני רוצה לחדד קצת יותר את הנושא שמילכה דיברה עליו, ואני חושבת שנפגשנו כבר בכמה ועדות ביחד - - -

יעקב מרגי: נכון.

<אילנה שמלה-ללום: על הנושא של מה התפוקה הטובה ביותר לכל פעילות שאנחנו עושים.

יעקב מרגי: שיתופי פעולה.

<אילנה שמלה-ללום: במיוחד בקרב הילדים.

<אילנה שמלה-ללום: אני חושבת שאיגום משאבים ויצירת עבודה משותפת גם עם הרשות, וגם עם מוסדות החינוך, וגם עם מוסדות הבריאות בעיר, יכולה באמת להניב תוצרים הרבה יותר טובים, וגם אנחנו רואים שהשנה, כעיר, אני יכולה לתת מודל, היום הזה שעשינו, יום שהוא היה יום שיא של תהליך שנמשך בבתי הספר, חובר לקמפיין עירוני גדול, מסיבי, של שלטי חוצות והסברה ברחבי העיר ובמקומות בילוי בנושא של נזקי העישון.

<אילנה שמלה-ללום: אני חושבת שזה מביא את הנושא לקדמת הבמה וגם גורם לדור הצעיר להבין, שעישון היום זה כבר לא משהו in, לא משהו שמתחברים אליו.

<אילנה שמלה-ללום: אנחנו מקווים שעם התמיכה של מערכת החינוך, וכמו שציין חבר הכנסת מאיר כהן, שגם הדמות של המורה ופינות העישון יימחקו מבית הספר - - -

יעקב מרגי: וההורה.

<אילנה שמלה-ללום: וההורה, יביאו לתוצאה הרבה יותר טובה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איתי שובל, מועצת התלמידים והנוער הארצית, בבקשה.

<איתי שובל: בוקר טוב.

<איתי שובל: אני איתי שובל, תלמיד כיתה י"א מהרצליה ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

<איתי שובל: דבר ראשון, אני באמת רוצה לברך על קיום הוועדה הזאת.

<איתי שובל: לי יש מאבק אישי בבית עם אבא שלי שמעשן כבר 20 שנה בערך קופסה ביום לפחות.

יעקב מרגי: אל תתייאש.

יעקב מרגי: בסוף זה יעבור.

<איתי שובל: עובדים על זה.

<איתי שובל: עכשיו, אני אחלק את דבריי לשלוש נקודות קצרות.

<איתי שובל: הראשונה היא נושא הנרגילות, כמו שהדוקטור כאן אמר, השוק הזה פרוץ, גם לא מצליחים להשתלט על המכירה ולא כתובות אזהרות בנושא הנרגילות על המוצרים, כמו שכתוב על קופסאות הסיגריות, וגם אפשר בקלות לזייף, יש מקומות שמזייפים חומרים, כמו ציוד וטבק, שזה דבר שהוא מאוד מאוד מסוכן.

<איתי שובל: הנקודה השנייה היא בעצם מה שאנחנו עושים, מועצות התלמידים והנוער בארץ, נגד עישון, ואני אתן דוגמה לפעילות אלטרנטיבית, שזה דבר שאנחנו מאוד מאוד מאמינים בו – מסיבת סיום לימודים בהרצליה בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, נקייה מסמים ואלכוהול ומעישון, שזה דבר מאוד מאוד חשוב בעינינו.

<איתי שובל: עכשיו, חוץ מזה, אנחנו נשמח באמת לעזור בכל דרך שתתאפשר דרך מועצות התלמידים והנוער בישראל.

<איתי שובל: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם וידוי קצר – אני הקדשתי שעה לדיון, אמרתי – זה לא מהנושאים, אבל אני חושב שהיה צריך להקדיש לזה יותר זמן, כי בסך הכל אמנם הדיון היה ממצה, אפשר לומר ככה, משמעותי, אבל אני חושב שהיה צריך להשקיע ויותר זמן לתת לזה.

יעקב מרגי: זה חומר למחשבה לפעמים הבאות.

יעקב מרגי: במיוחד שקיבלנו, זכינו, לא קיבלנו, זכינו בנציגות מכובדת של התלמידים שהציגו פה.

יעקב מרגי: יש מושג תלמודי "לא דומה תא שמע לתא חזי".

יעקב מרגי: אם היה משרד החינוך רק מֵסַפר, אבל גם רואים את זה בעיניים, ואני חושב שזה גם נותן.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון, לחברי הכנסת, לאורחים הנכבדים.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת על הפעולות שננקטות הן במערכת החינוך והן בגופי המחקר וקופות החולים ומשרדי הממשלה השונים לצמצום תופעת העישון.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הנתונים שמצביעים על ירידה בשנים האחרונות של מספר המעשנים בקרב התלמידים.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה בדאגה על הנתונים הגבוהים בקרב תלמידים מעשנים בחברה הערבית, והוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית מעשית להתמודדות עם התופעה, כמובן בשיתוף עם הקהילה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לתלמידי התיכון – אני אציין אתכם, מה לעשות, אני יוצא מגדרי – תלמידי תיכון איתן מקיבוץ נען ברנקו וייס, הוועדה מודה לתלמידי בית הספר קשת ואופק מאשדוד.

יעקב מרגי: יש לציין את עיריית אשדוד גם בנושא העצמת הורים, הם חלוצים, ופעולות כאלה חשובות.

יעקב מרגי: שוב, תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך להיאבק בתופעה וננסה לצמצם אותה כמה שיותר.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.